ועדת המדע והטכנולוגיה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 81, 2011-01-24 10:00

איתן כבל: אני שמח להיות כאן אתכם היום.

איתן כבל: זה יום חגה של הכנסת.

איתן כבל: אמנם ככה בדיליי, בהסכמה.

איתן כבל: יום חגה של הכנסת נקבע ט"ו בשבט, חג לאילנות, וזה גם חגה של הכנסת.

איתן כבל: היום בעצם, כל היום בועדות, במליאה, הכנסת תחגוג את יום הולדתה.

איתן כבל: אז ברוכים הבאים לישיבת ועדת המדע.

איתן כבל: אני כאן במילואים.

איתן כבל: יו"ר הוועדה, חברי, באמת חברי, חבר כנסת והשר לשעבר מאיר שטרית, הוא הוועדה.

איתן כבל: הוא כל הוועדה.

איתן כבל: אז אני חושב, איך אומרים, הוא הצטער שהוא לא יכול היה להיות כאן אתכם היום.

איתן כבל: אני יודע שאני יו"ר דהוי לעומתו, אבל אני אשתדל לעשות את זה בצורה שאני מקווה שכולנו נהנה ממנה, גם אתם וגם אני.

איתן כבל: זו נקודה ראשונה.

איתן כבל: אני אשמח אם מישהו מכם יוכל להציג בפניי מאיפה אתם, מאיזה בתי ספר ומה הסיפור, שדווקא אתם נמצאים כאן היום בדיון החשוב שהכותרת שלו היא שאני רואה, זה אלימות.

איתן כבל: . אני אתן לזה כותרת קצת יותר רחבה ממה שמופיע על המסך.

איתן כבל: זה לא רק אלימות וירטואלית בקרב בני הנוער או אלימות וירטואלית באינטרנט.

איתן כבל: יש כאן שאלות שלטעמי, אני גם כאבא, ואני אתן את הפתיח תיכף, מתחבט בהן.

איתן כבל: אז בבקשה, רק כדי שנתיישר האחד עם השני, מי אתם?

איתן כבל: בקשה.

איתן כבל: אני מבקש, תשתדלו מייד לומר את השם לפרוטוקול, כי יש פרוטוקול, וגם תיכנסו לספר ההיסטוריה של הכנסת, וזה חשוב מאוד.

מהדי בלילאת: קוראים לי מהדי בלילאת, אני תלמיד כיתה י"ב.

מהדי בלילאת: אני מרהט.

מהדי בלילאת: אז מה  אנחנו בעצם עושים כאן?

מהדי בלילאת: אנחנו תלמידים שנבחרנו מכל בתי הספר, ומועצות התלמידים והנוער בארץ, כי אנחנו נראינו דומיננטיים, שאנחנו יכולים לבוא ולדבר ואנחנו יכולים להתבטא בצורה שהיא טובה ובצורה, שאנחנו בני הנוער שכן אכפת לנו, שאנחנו כן רוצים לתרום, אז ככה בחרו אותנו.

מהדי בלילאת: הם ראו אותנו, בחנו אותנו בבתי הספר, במועצות הנוער והמליצו עלינו, וככה בעצם אנחנו כאן.

מהדי בלילאת: אנחנו נבחרנו מכל הארץ, 120 חבר'ה והתחלקנו לועדות שונות בכנסת, בשביל להגיע ליום הזה בתור כנסת צעירה.

איתן כבל: כיתות?

מהדי בלילאת: אנחנו מכיתות י' עד י"ב.

איתן כבל: יפה מאוד.

איתן כבל: בכמה בתי ספר אתם?

איתן כבל: כמה קודם כל אתם כאן?

מהדי בלילאת: בסביבות 20 כאן בועדה.

איתן כבל: מכל הארץ.

מהדי בלילאת: כן, מכל הארץ.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: אז קודם אנחנו יודעים איפה אנחנו נמצאים, מאיפה אנחנו מגיעים.

איתן כבל: אז ברשותכם אני אתן סקירה קצרה.

איתן כבל: אני כבר אתן לכם את הסדר כדי שאנחנו ככה נהיה יותר מפוקסים.

איתן כבל: הכי חשוב לנו כאן היום הזה, זה לשמוע אתכם.

איתן כבל: יש 20 בני נוער.

איתן כבל: זה היום שלכם.

איתן כבל: אני אשתדל להיות מה שקוראים, הרגולטור, הוסת, לנסות איכשהו ככה לכוון שמה יותר קולות יישמעו כאן  בועדה.

איתן כבל: יש לנו כאן, נעשה אחרי דברי הפתיחה שלי, יהונתן קלינגר, כפי שאתם רואים גם על המסך, יציג מצגת קצרה ואנחנו נפתח דיון.

איתן כבל: יש כאן נציגות גם של המשרד לביטחון פנים, משרד החינוך, המדע והטכנולוגיה, רווחה, מועצה לשלום הילד, איגוד האינטרנט ועוד רשימה ארוכה וטובה.

איתן כבל: אני אשתדל באמת לתת גם לגורמים המקצועיים לתת מענים לשאלות שיעלו  כאן, אבל כפי שאני חוזר ואומר, זה בראש ובראשונה היום של בני הנוער.

איתן כבל: ברשותכם, אני קיבלתי חומר שהוכן על ידי מרכז המחקר והמידע של הכנסת.

איתן כבל: נעשתה עבודה באמת באמת...

איתן כבל: אני עברתי על זה.

איתן כבל: נכון שכשאתה רק רואה את זה אתה אומר, ואללה, מה, אני ספרן?

איתן כבל: מה, אני הולך להיות חוקר בתחום?

איתן כבל: אבל בסך הכול הכללי כשאתה עובר על הדברים, נעשתה עבודה באמת יוצאת מן הכלל ומגיע לכם שאפו.

איתן כבל: כל אחד מהפרקים נעשה באופן מאוד מקצועי, מאוד ממוקד ומאוד נהניתי לקרוא את החומר.

איתן כבל: זה דבר אחד.

איתן כבל: עכשיו לגופו של עניין.

איתן כבל: תראו, אני מדבר אתכם עכשיו כהורה.

איתן כבל: אני בראש ובראשונה הורה.

איתן כבל: זה שאני חבר כנסת, אין לזה שום משמעות בבית, כפי שאתם מבינים.

איתן כבל: בבית לא קוראים לי חבר הכנסת איתן כבל, קוראים לי אבא וזה השם שלי, ויש לכך את כל המשמעויות הנובעות מהאחריות שיש להורים, לאמא ולאבא.

איתן כבל: אני אומר לכם בכנות, רעייתי היא אדם מאוד דומיננטי בבית, אבל שיהיה ברור, אני לא פחות.

איתן כבל: חשוב לי מאוד מאוד מאוד, אם הייתי יכול לומר את זה עוד 5 דקות, הייתי חוזר על זה.

איתן כבל: מאוד-להיות שותף בגידול המשפחה שלי, ואינני מקבל את המושג הזה, יש את הזמן איכות.

איתן כבל: זה צמד מילים מכובס בעיניי.

איתן כבל: אני באמת רוצה להיות שותף.

איתן כבל: עכשיו ראו, בתוך השותפות הזו, אחד הנושאים המרכזיים שגם אנחנו ההורים, כפי שאמרתי לכם, שנינו מאוד דומיננטיים, עסוקים בניסוי וטעייה, זה סביב כל העניין הטכנולוגי המתפתח יותר מהר מהיכולת שלנו לחשוב.

איתן כבל: עכשיו תזכרו, יש לי 3 בנות, 12,9 ושנתיים.

איתן כבל: כשאני מדבר על שתי הבנות, גם ה-9 וגם ה-12, ו-12.5, הן ברמת מיומנות מאוד מאוד מאוד גבוהה בשימושים בכל הטכנולוגיות.

איתן כבל: אני מסתכל על זה, או אנחנו בבית מסתכלים על זה מנקודת מבט שמדובר בזוג הורים שמבינים את העסק, שמבינים את המשמעות, ואנחנו אומרים לעצמנו, וואו!

איתן כבל: המשמעות היא קודם כל, לפני הכול, עד כמה שאפשר-חינוך.

איתן כבל: אי אפשר.

איתן כבל: אי אפשר לנסות כל היום לבלוש ולעקוב.

איתן כבל: אם אני אומר את זה כך, דאגת ההורים עברה מן הרחוב אל החדר.

איתן כבל: ממש כך.

איתן כבל: אם כשאני הייתי ילד, ההורים שלי דאגו כל הזמן איפה אנחנו, מתי נחזור, דברים מן הסוג הזה, אין כמעט היום, מה שנקרא משחקי חצר במובן שהמבוגרים מבינינו שסביב השולחן הזה, מכירים.

איתן כבל: יש, אבל לא באותה עוצמה או באותה תדירות.

איתן כבל: אבל בבירור, הכול הפך להיות בתוך החדר, ועולם ומלואו בתוך החדר.

איתן כבל: זה בלי לדבר.

איתן כבל: המפגשים החברתיים נעשים בחדר.

איתן כבל: אתה מדבר עם החברים שלך, לא בשכונה למטה, מתחת לעץ הדומים.

איתן כבל: לכל אחד יש את עץ הדומים שלו, או את נקודת המפגש שלו.

איתן כבל: המפגש הוא מול המרקע, מול המסך, וגם אם נדמה לך לעיתים שהמחשב נמצא במרכז הבית, הרי בשנייה אחת יש רמת מיומנות כל כך גבוהה, שהם יכולים, אם אין מערכת אמון מאוד עמוקה, הרי אתה לא מספיק.

איתן כבל: עד שאתה רק נכנס לחדר, כבר בהקלקה אחרת הם עוברים לאיזה משחק של פקמנים או לא יודע מה.

איתן כבל: זה ברור לי שזה כך.

איתן כבל: או כל אחד מהמשחקים הלכאורה משעממים שיש כאילו בתוך הרשת.

איתן כבל: למשל עם הבנות שלי, אני אומר לכם את זה גם במשרד אצלי, אנחנו מנהלים לא מעט שיחות בינינו, סביב הסיפור הזה של הרשת.

איתן כבל: ואני אומר רשת על כל המשתמע ממנה.

איתן כבל: זה מטלפון נייד, סלולארי ועד אינטרנט לגווניו והתעסקויותיו השונות, שהן כמעט אינסופיות היום.

איתן כבל: והשאלות שעומדות בפנינו הן לא פשוטות.

איתן כבל: לדידי אני הגעתי למסקנה שאסור בשום פנים ואופן לנו כהורים, לנסות להילחם בזה.

איתן כבל: זה לא נכון.

איתן כבל: זה לא נכון.

איתן כבל: אין לזה גם סיכוי.

איתן כבל: זה כמו שאתה מנסה לעקוב אחרי הילדים שלך.

איתן כבל: כמה תוכל לעקוב אחריהם?

איתן כבל: צריך להתחבר לזה.

איתן כבל: כל דור, אמרו עליו שאוי ואבוי.

איתן כבל: זה הדור הכי נורא שהיה, וזה דור האספרסו ודור הזה וכל דור מקבל את הכותרת הנוגעת לתקופה ההיא.

איתן כבל: דרך אגב, דור האספרסו עשה את המלחמה הכי מפוארת שהייתה למדינת ישראל, מלחמת ששת הימים.

איתן כבל: מי שבטח מכם ראה יותר מסרט אחד של אקסימו לימון, שמתעד פחות או יותר את התקופה.

איתן כבל: אבל מנקודת המבט שלי, החינוך, באמת, הרי אנחנו העמסנו על החינוך הזה אינסוף של דברים, אבל בסוף זה חינוך.

איתן כבל: זה חינוך עוד לפני בית הספר.

איתן כבל: זה בבית.

איתן כבל: אנחנו מנסים גם על בית הספר לזרוק את כל הבעיות ואת כל העניינים שלנו.

איתן כבל: אז אני אומר לכם, זה קודם כל בבית.

איתן כבל: זה היכולת לבנות בין הורים לבין ילדים, עד כמה שאפשר, מערכת יחסי אמון ומשמעת עצמית.

איתן כבל: כי בסופו של תהליך, לא כל ההורים הם ברמה, לא האישית אני מתכוון, אלא ביכולת של להבין את מה שקורה ברשת, כמו למשל.

איתן כבל: .אפילו רעייתי יותר ממני.

איתן כבל: יש הורים שאין להם מושג.

איתן כבל: אין להם מושג בכלל מה קורה שם בחדר, או אפילו גם כשהוא נמצא באמצע הסלון או במקום בולט.

איתן כבל: לא כל ההורים יודעים שהיום כל אפליקציה אתה יכול להוריד היום לטלפון סלולארי ולעשות את כל אותם דברים שאתה במחשב, לעשות אותם בסלולאר.

איתן כבל: לכן אני אומר את זה, שלא צריך להילחם בזה, אלא למצוא את הדרכים להתחבר לזה באופן הנכון, וזו מערכת משולבת.

איתן כבל: זו מערכת של חינוך, של הסברה, של חקיקה.

איתן כבל: דרך אגב, ואני מניח שגם יהונתן יתייחס לענייני החקיקה.

איתן כבל: בכל העולם, לא רק בישראל, נושא החקיקה הנוגעת לאינטרנט, היא תוך כדי תנועה.

איתן כבל: העולם מקדים אותנו בהרבה מאוד נושאים.

איתן כבל: אנחנו עדיין בדיליי מאוד מאוד גדול.

איתן כבל: יש כאן כמה משוגעים לנושא בארץ, זה השר מיקי איתן, זה חבר כנסת מאיר שיטרית, שהוא מהעוסקים, תקן אותי אם אני טועה, באופן לא רק כיו"ר הוועדה.

איתן כבל: הוא חולה על כל השטויות האלה ועל כל הגאדג'טים שנכנסים לשוק, והוא מאוד מעורבב בעניין, כמו שאנחנו אומרים.

איתן כבל: עושה מצגות.

איתן כבל: אבל שוב, זאת עבודה משולבת.

איתן כבל: זאת קלישאה מה שאני אומר לכם.

איתן כבל: אני יודע את זה.

איתן כבל: תמיד אומרים, חינוך ו...

איתן כבל: ו..

איתן כבל: . ו..., אבל שיהיה ברור, ואני מסיים כאן, שזה חייב לבוא בעבודה משולבת עם כל המשמעויות הנוגעות מכך.

איתן כבל: תראו, העולם החרדי שמי שיצא לו לעקוב, בוודאי המבוגרים שבינינו שקצת מכירים את התחום, ניסו בתחילת הדרך לנהל מלחמת חורמה נגד האינטרנט.

איתן כבל: כשאני שמעתי את זה, אני זוכר, פגשתי את חבר כנסת הרב גפני, שהוא ידיד שלי, במליאת הכנסת, ואני עצמי כתלמיד ישיבה לשעבר, ואמרתי לו, ידידי חבר כנסת גפני, אני מקווה שאתה מבין שהם טועים, וזאת מלחמה אבודה, ובמקום שאתם תמצאו את הדרך הנכונה לחבר את הקהילה שלכם לעשות את הדברים נכון, אתם לא תצליחו, ואכן כך היה.

איתן כבל: ולפני מספר חודשים לא גדול, אחרי שיצאו פשקבילים ויצא פסד דין או יצאו פסקי הלכה שקבעו שזה מקור טומעה, החליטו לעשות לו הגאלה.

איתן כבל: הם מבינים את המשמעויות הגדולות שיכולות גם, בראש ובראשונה לרעתם, שזה כבר התקדמות, אבל גם איך לנסות להתמודד שם.

איתן כבל: ואם הם כבר הפנימו את זה, אז אני אומר שבקל שבקל וחומר, לנו, הדתיים שהם לא חרדיים, ובוודאי החילונים, תודה.

איתן כבל: אני מקווה שלא הארכתי.

איתן כבל: אני כמובן אתייחס בהמשך גם לכמה נקודות.

איתן כבל: יהונתן בבקשה, בקצרה, עד כמה שאתה יכול.

יהונתן קלינגר: אשתדל לקצר, בוקר טוב.

יהונתן קלינגר: שמי יהונתן קלינגר, אני מעמותת "אשנב", אנשים לשימוש נבון באינטרנט, ואני הולך להעביר סקירה קצרה מאוד על בריונות ואלימות ברשת, שאני מעריך שלפחות התלמידים מכירים פה יותר טוב מכולנו.

יהונתן קלינגר: אז קודם כל למה אנחנו מדברים על אלימות ברשת?

יהונתן קלינגר: אף אחד לא היה מעביר לנו סקירה על אלימות בטלפון או אלימות בטלוויזיה, למרות שעל אלימות בטלוויזיה כן היינו עושים.

יהונתן קלינגר: כשאנחנו מדברים על אלימות ברשת, אנחנו מדברים על חשיפה לתכנים אלימים.

יהונתן קלינגר: אנחנו מדברים על היטשטשות של הגבול בין דמיון למציאות ועל אתרים אחרים.

יהונתן קלינגר: הרשת נותנת לנו את האפשרות שאנחנו כיוצרי תוכן, ואני מעריך לחלק ניכר מהתלמידים כאן, לפחות יש בלוגים או כותבים סטאטוסים ב-Facebook, מאפשר להיות יוצרי תוכן.

יהונתן קלינגר: בניגוד לטלוויזיה, שיש יוצר תוכן אחד שהוא לא אנחנו, או טלפון שבו גם אפשר להטריד, אפשר להיות אלימים, והיא גם טכנולוגיה, אבל זה מבנאדם אחד לחברו.

יהונתן קלינגר: כשאנחנו מדברים על הרשת, אנחנו מדברים על תקשורת המונים שכל אחד זמין אליה.

יהונתן קלינגר: אני רוצה להראות לכם באמת סרטון קצר מאוד.

יהונתן קלינגר: הוא קצת אלים, ולשאול אתכם: אתם יכולים להגיד לי אם הסרטון הזה אמיתי או מבוים?

יהונתן קלינגר: רואים פה ילדים שמרביצים.

יהונתן קלינגר: כולנו, מה לעשות, מכירים את התופעה של אלימות.

יהונתן קלינגר: (לא עובד.

יהונתן קלינגר: טכנולוגיה, טכנולוגיה.

יהונתן קלינגר: נוותר על הסרטון).

יהונתן קלינגר: כולנו מכירים את התופעה של ילדים שמרביצים.

יהונתן קלינגר: כולנו מכירים את האלימות.

יהונתן קלינגר: רואים אותה בחצרי בתי הספר.

יהונתן קלינגר: אנחנו, כשאנחנו רואים תכנים כאלה באינטרנט, לא תמיד יודעים אם התכנים הם אלימות אמיתית, אלימות מדומה, אם זה באמת מכות ואם הילד באמת נפגע.

יהונתן קלינגר: כשאנחנו מגיעים לכאלה תכנים, אנחנו מצד אחד מזועזעים.

יהונתן קלינגר: אנחנו לא יודעים מה קורה פה.

יהונתן קלינגר: מצד שני אנחנו רוצים לעשות משהו, אבל הסרטון הזה צולם בארה"ב.

יהונתן קלינגר: לכו, תאתרו את הילדים, תמצאו, תבדקו אם זה היה באמת אלימות.

יהונתן קלינגר: תחשבו על כמה רעש ברקע נוצר, כשאנחנו נחשפים לתכנים האלה, ואיך התכנים גם משפיעים על ילדים אחרים שרואים ולא יודעים אם זה משהו לגיטימי או לא.

יהונתן קלינגר: בעצם כשאנחנו מגיעים לרשת, אנחנו מגיעים למצב שדמיון ומציאות הופכים להיות אחד.

יהונתן קלינגר: סרטים כמו סרט ההוצאה להורג של סדאם חוסיין, ששמתי פה בריבוע ואני חושש כבר להציג, עולים לאתרים כמו YouTube, וכולנו מקבלים חדשות בתור בידור, בידור בתור חדשות.

יהונתן קלינגר: חבר כנסת כבל מכיר את זה טוב גם מההופעה שלו אתמול במועדון לילה.

יהונתן קלינגר: אנחנו כבר לא יודעים, תוכניות ריאליטי, הזליגה שלהם לתוך האינטרנט.

יהונתן קלינגר: אנחנו רואים מצב שהאלימות שאנחנו מכירים בתור משהו פסול, כשהיא בחיים האמיתיים, ומשהו לגיטימי כשהיא בתוך בידור, סרטי אקשן, יוצרת באינטרנט איזה שהוא בן כלאיים, גבולי.

יהונתן קלינגר: אבל זה סוג אחד של אלימות.

יהונתן קלינגר: יש גם אלימות בהזמנה.

יהונתן קלינגר: כמה מהילדים כאן מכירים את אתר "פייבר"?

יהונתן קלינגר: טוב, ציפיתי שיותר.

יהונתן קלינגר: "פייבר" הוא אתר אמריקאי, עוד לא גדול כל כך בישראל, שמאפשר לאנשים להציע תמורת 5 דולר שירות מסוים.

יהונתן קלינגר: כאן אנחנו רואים אדם שתמורת 5 דולר מציע לצלם סרטון וידאו של אשתו מרביצה לו.

יהונתן קלינגר: זו גם סוג של אלימות, אלימות בהזמנה שאנחנו רואים באינטרנט, ויש הרבה אתרים שהם כמו "פייבר", שאתם תכירו או אתם תראו, סתם אנשים שעושים דברים כאלה להנאה או תמורת כסף, באינטרנט.

יהונתן קלינגר: זאת גם אלימות וירטואלית.

יהונתן קלינגר: אמנם לא האלימות הוירטואלית שרועי כתב עליה באריכות, אבל היא גם אלימות שצריך לדאוג ממנה.

יהונתן קלינגר: האלימות הקלאסית, שרוב הילדים חווים, ובאמת רוב, הרבה יותר מ-50 אחוז או משתתפים או חשופים, היא הבריונות.

יהונתן קלינגר: זו אותה בריונות שאנחנו מכירים מחצר בתי הספר.

יהונתן קלינגר: מדובר במצב שילדים פועלים נגד ילדים אחרים, ואין לנו את היכולת לשלוט על זה.

יהונתן קלינגר: בית הספר לא יכול לאכוף.

יהונתן קלינגר: החברים לא יכולים, ההורים לא יכולים.

יהונתן קלינגר: תמיד ילדים יתנהגו ככה, וזה נובע מטבע האדם שהוא בלתי ניתן לריסון.

יהונתן קלינגר: אנחנו מדברים על הטרדות, הצקות, איומים, סחיטה, החרמות.

יהונתן קלינגר: כל מה שאנחנו מכירים שקורה בכיתה וילדים סובלים, מגיע לרשת.

יהונתן קלינגר: הבעיה היא, שכשזה מגיע לרשת, זה לא אחד לאחד יותר, זה לא ילד שקילל אותי וצריך אחר כך להוכיח, אלא זה ממש הטרדה שהיא הרבה יותר חמורה, כי כולם רואים אותה.

יהונתן קלינגר: כותבים לילד על ה-wall ב-Facebook, מטרידים אותו.

יהונתן קלינגר: אז נכון, הוא יכול לחסום עכשיו, אבל זה כל החברים שלו.

יהונתן קלינגר: עד שהוא יחסום, יהיו חשופים להטרדה הזאת.

יהונתן קלינגר: פתיחה של קבוצות שנאה נגד ילדים, אבל לא רק נגד ילדים, גם נגד מבוגרים, גם נגד חברי כנסת, נגד מורים, נגד הורים.

יהונתן קלינגר: ילדים מקבלים את אותו כוח דמוקרטי שיש לכל אחד ברשת, שכולם שווים בה, כולם, יש להם את אותו חופש ביטוי, כולם יכולים לכתוב טוקבק, כולם יכולים לכתוב ב-Facebook, כולם יכולים לפתוח קבוצה.

יהונתן קלינגר: ראינו את זה לפני שבועיים, שנגד המשנה לפרקליט המדינה פתחו והעלו לאינטרנט סרטון שנטה, ואיימו לרצוח אותו.

יהונתן קלינגר: אנחנו רואים את זה כל הזמן.

יהונתן קלינגר: החוק, וחבר הכנסת כבל ביקש שאני אתייחס לכך, החוק הוא ברור, הוא אותו חוק גם באינטרנט וגם בעולם האמיתי.

יהונתן קלינגר: הבעיה היא לתפוס את העבריינים, שלא תמיד אפשר.

יהונתן קלינגר: הרבה פעמים הם מתחבאים, גולשים מקפה אינטרנט, גולשים עם שרתי פרוקסי, מתחבאים, אבל העלות של תפיסה היא הרבה יותר משמעותית, ולא תמיד יודעים מי העבריין.

יהונתן קלינגר: הפעולות הן לא חוקיות.

יהונתן קלינגר: הרשת מעצימה את הפגיעה לא אחת.

יהונתן קלינגר: אנחנו יכולים לראות, וכאן יש סרטונים.

יהונתן קלינגר: אחר כך, אם הילדים ירצו, אני אשלח להם פשוט את הסרטונים, של ילדים שמקבלים כאפות בכיתה, ומצלמים את זה החברים שלהם ומעלים לאינטרנט.

יהונתן קלינגר: יש גם סרטונים טיפה יותר מביכים, של מורים שמפשילים להם את המכנסיים במהלך השיעור, והמורה לא יודע מה לעשות, כי הוא מגיע למנהל בית הספר ואומר לו, תלמידים השפילו אותי.

יהונתן קלינגר: אז על ההשפלה בכיתה הוא יכול באמת לפעול, ואפשר לפעול נגד התלמידים, אבל כשהסרטון עולה אחר כך ל-YouTube, אי אפשר להעניש את התלמיד, כי זה לא משהו שנעשה בתוך שטח בית הספר.

יהונתן קלינגר: המורה יכול לתבוע את התלמיד, יכול לפנות למשטרה להתלונן, יכול לבקש צווי מניעה, אבל פתאום דברים שהיו כל כך פשוטים כשדיברנו על חלל בית הספר, כשזה מגיע לאינטרנט, פתאום כולם צריכים את בית המשפט שיעזור להם.

יהונתן קלינגר: ואנחנו מדברים על קבוצות מחאה.

יהונתן קלינגר: זאת אחת מיני מיליוני.

יהונתן קלינגר: "מי שחושב שזוהר זפראני מגעילה, שיאשר".

יהונתן קלינגר: אלפי קבוצות כאלה אנחנו רואים כל יום באינטרנט.

יהונתן קלינגר: ילדים פותחים קבוצות נגד חברים שלהם, והמסקנה, אין פתרון כולל.

יהונתן קלינגר: זה לא משהו שתוכנות יכולות לטפל.

יהונתן קלינגר: זה לא משהו שאפשר לסנן על ידי מילים.

יהונתן קלינגר: המחוקק, גם אם הוא יעביר הרבה מאוד חוקים, זה כבר לא יעזור.

יהונתן קלינגר: הפתרון היחיד שאנחנו רואים הוא חינוך, והוא מודעות של ילדים למה שחברים שלהם עושים, וטיפול באמצעות סנקציות חברתיות.

יהונתן קלינגר: כלומר, אם יש לכם מישהו בכיתה שמטריד, תדווחו עליו ל-Facebook, תפעלו לסגור את הפרופיל שלו.

יהונתן קלינגר: אל תהיו חברים שלו.

יהונתן קלינגר: אולי הוא יפסיק להתנהג ככה.

יהונתן קלינגר: כי אם תלכו למשטרה, לא תמיד יש להם את האפשרות לעזור.

יהונתן קלינגר: אם תלכו ותתבעו, תצטרכו לשלם הרבה לעורכי דין בדרך, והמורה לא ממש יכולה להעניש ילדים אחרים על משהו שהם עשו ב-Facebook.

יהונתן קלינגר: אז זאת הסקירה הקצרה.

יהונתן קלינגר: תודה רבה.

איתן כבל: קודם כל תודה, סקירה באמת קצרה.

איתן כבל: רק אם תוכל לתת אלמנט נוסף.

איתן כבל: כל מה שאתה אמרת, אם אתה יודע להגיד, ישראל.

איתן כבל: זאת אומרת, אתה נתת כאן תמונה של סך הכול, אבל האם בישראל התופעות עליהן דיברת, אל מול העולם, הן, אם אני אגדיר את זה מ-1 עד 10, איפה אנחנו נמצאים ברצף?

יהונתן קלינגר: בממוצע, אנחנו לא רחוקים מארצות הברית ומקנדה בנושאים של בריונות.

יהונתן קלינגר: רועי יכול לתקן אותי אם הוא מכיר נתונים יותר.

יהונתן קלינגר: .המחקרים לא היו על בריונות בארץ כמעט.

צבי אלגלי: בארץ לא נעשו מחקרים בכלל על בריונות ברשת.

איתן כבל: מעבר למה שנחשפנו עליהם עד עכשיו, באירוע כזה, אירוע אחר.

צביה אלגלי: הנתונים בודדים.

צביה אלגלי: אין מחקר מסודר בעניין הזה.

איתן כבל: רק שם.

צביה אלגלי: צביה אלגלי, איגוד האינטרנט הישראלי.

יהונתן קלינגר: אבל גם איגוד האינטרנט וגם אנחנו בעמותת "אשנב", מקבלים כל יום הרבה פניות בנושאים כאלה, של ילדים שנתקלים בתמונות מביכות שלהם שהועלו לרשת, והם צריכים עזרה בלהסיר אותם.

יהונתן קלינגר: קבוצות שנאה.

יהונתן קלינגר: יש אנשים שמטפלים בזה.

יהונתן קלינגר: לא תמיד זה במאה אחוז עוזר, אבל יש הרבה פניות.

יהונתן קלינגר: אין לנו עדיין נתונים כמותיים.

יהונתן קלינגר: היה מחקר ב-2005 שדיבר על 30 אחוז מהילדים, היו מעורבים איכשהו בבריונות וירטואלית.

יהונתן קלינגר: אני מעריך שמאז המספרים רק עלו.

איתן כבל: אוקיי, תודה יהונתן.

איתן כבל: ברשותכם, אני רוצה להתחיל בכם, בני הנוער, לפי סדר שתרצו.

איתן כבל: תתייחסו לדברים, כל אחד מנקודת המבט שעולה בראשו.

איתן כבל: אתם לא צריכים לסדר את העניינים לפי מה שמצפים מכם, אלא לפי מה שכל אחד חושב שהוא רוצה לגעת ממכלול החוויות וההתנסויות והלמידה שלו.

איתן כבל: אחר כך אנחנו ננסה לשמוע חלק מאנשי המקצוע.

איתן כבל: ננסה מה יותר.

איתן כבל: רק ברשותכם, מי שכאן עוסק בתחום, אני אשמח לדעת באיזה שהוא שלב איך בארץ, במערכת החינוך בוודאי, מנסים להתמודד עם השאלה הזאת שיהונתן הציג אותה, כל הפרויקטים של השנאה למיניהם, ההצקה שעוברת מן הכיתה.

איתן כבל: זה שזה לא במרחב של החצר, זה יפה, אבל צריך למצוא לזה איזה שהוא מענה.

איתן כבל: מי מתחיל?

איתן כבל: רק אני מזכיר, שם, עיר ובית ספר, אוקיי?

איתן כבל: תודה.

סיוון גולדברג: קוראים לי סיוון גולדברג, אני לומד בכיתה י"ב בבית ספר אורט גבעתיים, ממועצת התלמידים והנוער הארצית.

סיוון גולדברג: יש לי כמה נקודות להתייחס אליהן, גם בהקשר למצגת וגם לגבי מה שאמרת.

סיוון גולדברג: אתה דיברת על זה שהתלמידים, לא רק התלמידים, גם בני הנוער בעבר היו משחקים יותר בחוץ.

סיוון גולדברג: היום הסכנה היא יותר בתוך הבית, מול המחשב, באינטרנט.

סיוון גולדברג: כתבתי לעצמי שגם בעבר, כאשר הילדים שיחקו בחוץ, הייתה אלימות ובריונות.

סיוון גולדברג: היום, את האלימות והבריונות שיש ב-Facebook, אפשר גם למנוע.

סיוון גולדברג: אפשר לחסום כמו שראינו במצגת, אפשר להתלונן ל-Facebook, שזה כלי שבאמת עובד ובאמת מטפלים בו.

סיוון גולדברג: כל תמונה שאתה חושב שנפגעת בה, שמישהו העלה סרטון שלך, אתה מתלונן וממש תוך 24 שעות הוא כבר מורד מהרשת.

איתן כבל: רק אחרי שאיזה מיליון איש.

איתן כבל: . זה מזכיר לי, סליחה שאני מתפרץ.

איתן כבל: אנחנו כחברי כנסת תמיד מתמודדים עם זה.

איתן כבל: הכתב מוציא ידיעה.

איתן כבל: אתה חושב שיש לך מבזק, שאין לו שום שחר.

איתן כבל: הוא כותב שאתה נמצא במקום כזה וכזה, ואתה בכלל במקום אחר.

איתן כבל: אתה מתקשר אליו ואומר לו, מה קורה פה?

איתן כבל: אז הוא אומר לך, אין בעיה, אני אוריד את זה.

איתן כבל: מה המשמעות של "אני אוריד את זה"?

איתן כבל: המשמעות היא ככה: כבר מאות אלפים ראו את זה.

איתן כבל: הם, כבר אצלם אתה במקום איפה שאתה לא נמצא בכלל, ופעם שנייה, וזה חלק מאותן דילמות.

איתן כבל: זה נכנס ל-Google זה נכנס לתוך המאגר.

איתן כבל: כשמדברים על הסרה, זו איננה באמת הסרה.

איתן כבל: אם שעה אחרי שזה ירד מישהו יקיש "גוגל" נניח ויעשה "איתן כבל", מבחינתו זה עולה.

יהונתן קלינגר: עד שהתוכן מוסר, הרבה אנשים יכולים לייצר העתקים ממנו.

איתן כבל: יהונתן סליחה, ואני אשתדל לא להיכנס לדברים שלכם.

סיוון גולדברג: אתם באמת צודקים בקטע הזה, אבל מבחינת ביקורת ומבחינת הורים שיכולים באמת להסתכל במה הילדים שלהם עושים.

סיוון גולדברג: קח לדוגמא אצלי ואצל חברים, לפחות  מגבעתיים.

סיוון גולדברג: יש הרבה הורים והרבה חבר'ה שהם לא כל כך צעירים כבר, שכן מתקדמים טכנולוגית וכן יש להם Facebook וכן פתחו והם משתמשים והם מתעדכנים, וגם הם חברים של הילדים שלהם ב-Facebook.

סיוון גולדברג: אתה יודע, אפשר גם להיכנס פעם ביום, להסתכל מה הילד עושה.

סיוון גולדברג: זה לא קשה ולא מסובך.

סיוון גולדברג: בגלל זה אני לא רואה פה איזה שהיא בעיה, כי אפשר תמיד לעקוב אחרי הילד שלך.

סיוון גולדברג: זה לא משהו שאתה יודע, שאפשר למנוע.

סיוון גולדברג: בדרך כלל הילד שלך גם מסכים לקבל אותך כחבר ב-Facebook.

סיוון גולדברג: אני לא רואה פה שום סיבה שלא.

איתן כבל: זה בסדר גמור.

איתן כבל: אצלי בבית יש הסכמה מראש.

איתן כבל: הייתה הסכמה מראש שזה יהיה חלק מן התהליך, אבל אתה יודע שמי שלא מומחה, וגם  כשאתה חבר ב-Facebook ונדמה לי שההורים שלך יודעים להיכנס לך לFacebook-, יש היום המון.

איתן כבל: . היה סרט שהיה של מה שמו, בערוץ 2, דני ענבר, שהוא באמת, זה היה קצר אבל מאוד מאוד...

איתן כבל: הייתה שם איזו נערה שמדברת אל מול המצלמה בלי חשבון אפילו, איך היא עושה לאמא שלה את התרגילים.

איתן כבל: אמא שלה, נדמה לה שהיא יודעת שהיא בתוך הרשת שלה, והיא לא יודעת בכלל שהיא צופה בכלל במשהו אחר לגמרי.

איתן כבל: שוב, זו כוונתי.

איתן כבל: פתחתי ואמרתי שהדבר הכי חשוב זה להתחבר.

איתן כבל: זה לא להתנגד לזה, אבל הדילמות הן.

איתן כבל: . תודה, עוד משהו?

סיוון גולדברג: לא, תודה.

איתן כבל: בקשה.

איתן כבל: כן.

חן סמסון: אני חן מרמלה, מגימנסיה לילנטל.

איתן כבל: כיתה?

חן סמסון: י"ב. אני קודם כל רציתי להגיד שככה, אם גם אנחנו מוצאים איזה שהוא פתרון והכול, אז זה עדיין צריך להיות קשור.

חן סמסון: . אנחנו צריכים למצוא קודם כל פתרון לאלימות באופן כללי, ולאו דווקא אלימות באינטרנט, כי האלימות באינטרנט נובעת מאלימות שהיא באופן כללי.

חן סמסון: זה משהו שאם נגיע לאיזה שהוא פתרון, זה יצטרך קודם כל  לנבוע מזה.

חן סמסון: זה משהו שככה רציתי להגיד.

חן סמסון: דבר שני, משהו שבאמת סיוון גם התייחס אליו, שברגע שמעלים משהו לאינטרנט, אז רואים את זה, ולמרות שאפשר לדווח, אבל בינתיים רואים את זה.

חן סמסון: אז אני חושבת שבאמת החינוך היא הדרך הנכונה, אבל צריך לנקוט באיזה גישה אחרת, שלא חינוך להגיד, אל תעשה את זה ואל תעשה את זה.

חן סמסון: זאת אומרת, משהו שאני אוהבת להגיד, חינוך משותף, שבאמת לשתף את בני הנוער בכל הדבר הזה, שבאמת למנוע את פתיחת הקבוצות האלה, שבאמת להביא את זה לבחינה תודעתית.

חן סמסון: ומשהו שקראתי עליו לא מזמן, זה נקרא Silver Rangers.

חן סמסון: אני לא יודעת אם אתם מכירים, שבין היתר לזה שהם נותנים כל מיני תוכנות של אנטי וירוס וכל מיני דברים כאלה.

חן סמסון: אז יש להם בעצם קבוצות של אנשים שהם מסיירים ב-Facebook, בצ'טים, בהכול, והם בעצם מסתכלים ורואים.

חן סמסון: נגיד במקרה שפותחים קבוצה ב-Facebook נגד ילד או נגד אפילו מבחינת פוליטיקה, נגד חברי כנסת, נגד כל מיני כאלה, אז רואים את זה וישר מדווחים, וברגע שיביאו מבחינה תודעה שיש את הקבוצות האלה שבאמת מסיירים בדברים האלה ורואים את זה, אז אנשים מלכתחילה לא יעלו את זה.

חן סמסון: אני חושבת שזה משהו שהוא פחות מודגש פה, כי עכשיו כולם חושבים שיש חופש ומעלים, ואני ראיתי לפני כמה ימים קבוצה שפתחו על חברה שלי, שאמרו, כל מי ששונא את, אני לא אגיד את השם כי חלק מכירים, אז לעשות Like ואנשים הצטרכו.

חן סמסון: ואני שאני ראיתי את זה, דיווחתי על זה ישר.

חן סמסון: אמרתי את זה למדריכה שלי במועצת נוער, והיא כאילו העבירה את זה הלאה, ויום אחרי זה זה כבר נסגר.

חן סמסון: זה משהו שצריך לדעתי להביא מבחינה תודעתית.

חן סמסון: לא רק ביום אחד, שהוא מוגדר, כי אני לא יודעת מה עושים בערים אחרות, אבל אצלנו ברמלה יש יום אחד שהוא מוגדר כיום לשימוש יותר בטוח, וכאילו ביום הזה מדגישים עד כמה צריך להשתמש באינטרנט בצורה בטוחה והכול.

חן סמסון: לדעתי זה לא צריך להיות יום אחד, צריך להיות משהו שהוא נורא מתמשך, ואם זה ממש להקים קבוצות של בני נוער שי יקחו בזה חלק ויסתכלו, באמת שיעברו ב-Facebook ויהיו מודעים, וזה משהו שהוא לא יום אחד ולא צריך להדגיש אותו ביום אחד, שאולי אנחנו מגיעים לועדה, או ביום אחד שעושים יום עירוני שמזכירים את זה.

חן סמסון: זה משהו שהוא הולך וגובר וצריך לתת לזה הרבה יותר מיום אחד.

איתן כבל: תודה, חן.

איתן כבל: בבקשה.

שמרית קליין: שמרית קליין מראשון לציון, בית ספר העמית, נציגה במועצה הארצית.

איתן כבל: כיתה?

שמרית קליין: י"ב. היה חשוב לי להתייחס למצגת קודם כל.

שמרית קליין: משהו שגם המצגת הראתה, שהFacebook- בעצם משקף את החיים החברתיים של בני נוער.

שמרית קליין: הוא משקף את החיים שקורים להם בעצם בבית ספר ובמהלך היום, דרך האינטרנט.

שמרית קליין: יש פה סוג של בעיה.

שמרית קליין: כמו שסיוון אמר, יש הרבה הורים שחברים של הילדים שלהם.

שמרית קליין: לדוגמא, אמא שלי חברה שלי ב-Facebook.

שמרית קליין: אבל כמו שאתה ציינת, יש פה בעיה, כי יש הרבה הורים שלא יודעים כל כך איך להשתמש ב-Facebook ואיך להיחשף לדברים האלה.

שמרית קליין: אני חושבת שאם אנחנו מדברים פה על פתרונות של הבעיה, צריך בעצם שרוב ההורים ידעו פחות או יותר איך להשתמש ב-Facebook ואיך לא לעבוד עליהם, ברמה כזאת שהם יהיו שותפים וייקחו חלק מאוד משמעותי בחיים של הילדים שלהם.

שמרית קליין: שוב, יש הורים שלא רוצים, אז זה בחירה אישית שלהם.

שמרית קליין: חוץ מזה, כמו שאתה אמרת בעצם וכמו שסיוון אמר, אנחנו בתוך הבית, כבר פחות מוגן מאשר מבחוץ.

שמרית קליין: יש לזה גם סיבה מסוימת.

שמרית קליין: היום הטכנולוגיה מתפתחת ואנחנו מסכימים לזה, להיכנס בעצם לחיים שלנו.

שמרית קליין: הגיע הזה שבעצם ילמדו בני נוער וילדים בכלל, מגיל מאוד צעיר איך להשתמש במוצרים האלה בצורה נכונה, בצורה שהיא יותר מבוקרת, מגיל צעיר, בשביל שכשהם יהיו בני נוער, הם ידעו בדיוק מה לעשות ומה לא לעשות.

שמרית קליין: כמו שהראו פה בסרטונים, יש דברים מאוד חמורים שצריך לטפל בהם, וחלק מזה זה גם לבקר יותר את האינטרנט בלפתוח אתרים מסוימים, שידעו איך לטפל בנושא הזה ולהוריד את התמונות ואת הסרטונים האלה בזמן, ולא שזה יהיה אחרי 24 שעות.

איתן כבל: תודה, תודה.

הדר יקיר: יקיר הדר מראשון לציון, כיתה י"ב, מקיף ח'.

הדר יקיר: דבר ראשון, לבנות שלך יש מזל גדול מאוד, שאבא שלהם הוא, ואמא אני מניחה, כל כך.

הדר יקיר: .

איתן כבל: אמא שלהן.

הדר יקיר: אמא שלהן מודעת ומעורה בנושא.

הדר יקיר: יש הרבה מאוד הורים שלא יודעים, לא אכפת להם, מסיבות כאלה ואחרות פשוט לא מודעים לעובדה שהילדים שלהם יכולים להיפגע במחשב.

הדר יקיר: בעניין להוסיף הורים ל-Facebook, זה טוב ונחמד שיש קשר טוב בין ההורים.

הדר יקיר: אני מכירה מספיק בני נוער שחברים של ההורים ב-Facebook, מעשנים ושותים וההורים לא יודעים מזה.

הדר יקיר: כי מצלמים אותם עם סיגריה, אומרים להם אל תמחוק, אני לא יכול, אמא שלי ב-Facebook.

הדר יקיר: אז זה לא באמת.

הדר יקיר: תמיד הילדים ימצאו דרכים להתחמק מההורים.

הדר יקיר: תמיד יהיה דרך לעבוד על ההורים, והבעיה כאן זה לא ילדים שמסתדרים עם ההורים, זה ילדים שפחות מסתדרים.

הדר יקיר: כי אתם, אני מניחה שאין לכם בעיות עם הנושא הזה.

הדר יקיר: מה שצריך לעשות, זה להביא את החברה בישראל למצב שכמו שאני מגיל 5, אמא שלי אומרת לי לא לדבר עם זרים, לא ללכת לבד ברחוב, בשעה כזאת וכזאת להיות בבית או עם חברה, sms, לא יודעת מה, כמו שלימדו אותנו להיזהר ברחוב, מגיל צעיר ההורים צריכים לדעת שיש סכנות.

הדר יקיר: ברגע שאמא שלי רואה בכתבה בעיתון, ילד התאבד, היא רצה, מכנסת את כל 4 ילדיה ומתחילה להרצות לנו.

איתן כבל: מוכר לי.

הדר יקיר: ברגע שמבהילים את ההורים, ההורים רצים לילדים, ורוב החינוך מגיע מההורים ולא מבית ספר.

הדר יקיר: עם כל הכבוד להרצאות בבית ספר, רוב התלמידים לא מקשיבים, ומי שמקשיב, שוכח.

הדר יקיר: החינוך המרכזי צריך לבוא מההורים, ובעניין ילדים שלא בקשר טוב עם ההורים ושלא כל כך מקשיבים, אז שיטה שהגיעה היישר מסינגפור, שיטת הענישה.

הדר יקיר: זה נשמע נורא בשמיים, אבל אני מכירה מספיק אנשים שיעשו דברים באופן חופשי, אבל ברגע שהם יודעים שאם הם נתפסים, יקרה להם ככה וככה וככה, הם ירתעו מזה.

איתן כבל: תשמעי, סליחה שאני מתפרץ לדברים המאוד חכמים שלך.

איתן כבל: זה מזכיר לי, מחזיר אותי.

איתן כבל: . את יודעת, זה לא עזר כל כך שהיה לנו מנהל בית ספר שהסתובב עם שוט, עם 3 ראשי נפץ מתפצלים.

הדר יקיר: זה לא הייתה הכוונה שלי.

איתן כבל: ואם הוא היה היום מנהל, אז הוא היה במאסר עולם עם עבודות פרך.

הדר יקיר: זה לא הייתה הכוונה.

איתן כבל: בסדר, אפרופו סינגפור.

הדר יקיר: הכוונה הייתה שאם תופסים בן נוער שמתעלל בילדים באינטרנט, השעיה מבית ספר, רשימות בתיק הזה.

הדר יקיר: בני נוער מפחדים כי יש את עניין הצבא.

הדר יקיר: ברגע שאתה מגיע לצבא עם רישומים שעשית 1,2,3, לא לוקחים אותך, או לוקחים אותך למשהו פחות טוב.

הדר יקיר: אז בני נוער נרתעים מענישה.

הדר יקיר: כמה שזה נראה שלא, הם נרתעים מזה.

איתן כבל: אחד הדברים שאני רוצה להתייחס למה שאמרת, באמת כולכם עד עכשיו אמרתם דברים מאוד חכמים, את נתת לזה חידוד קצת יותר.

איתן כבל: אתה סיוון מגבעתיים, אתה התייחסת לעניין של ההורים וההתחבקות.

איתן כבל: יש משום מה איזה טרנד בשנים האחרונות, שהורים רוצים להיות חברים של הילדים שלהם.

איתן כבל: אני לא רוצה להיות חבר של הילדים שלי.

איתן כבל: אני אומר לכם את זה בכנות.

איתן כבל: אני רוצה להיות ההורה של הילדים שלי.

איתן כבל: אם יש אלמנט מאוד מרכזי שגם את התייחסת אליו, והוא עולה פה ברקע אל מול ההורים, זה איבוד הסמכות ההורית.

איתן כבל: אם יש משהו שמדברים עליו וכותבים עליו כל כך הרבה, זה שאתה מציג כלפי הילדים שלך סמכות הורית, זה יותר חשוב מהחינוך בבית הספר.

איתן כבל: הסמכות ההורית, זאת אומרת אנחנו לפעמים עושים עוול יותר ממה שנדרש כלפי מערכת החינוך, שאנחנו מצפים שאנחנו שולחים בבוקר את ילדנו והם אמורים לחזור מלאי מטענים.

איתן כבל: זאת אומרת, בחינוך ובידע והכול, וזה לא כך.

איתן כבל: כולנו הרי חווינו.

איתן כבל: אף אחד מאיתנו לא נולד בגיל הזה.

איתן כבל: בסופו של עניין כולנו עברנו, כל אחד במקומו, את המערכות האלה.

איתן כבל: אם יש משהו שהוא עובר כחוט השני לא רק בעניין האינטרנטי לסוגיו ולהתעסקויותיו, אלא בכלל, זה נושא הסמכות ההורית.

איתן כבל: אובדן הסמכות ההורית היא חלק מהרבה שברים שמתקיימים במערכת היחסים בין הורים לילדים שלהם.

איתן כבל: זה שאתה עושה Like לאבא ולאמא שלך, זה עדיין לא פותר שום בעיה במערכת היחסים.

איתן כבל: ההיפך, לפעמים זה סוג של דבר שמכסה על בעיות אמיתיות.

איתן כבל: מי כאן מהיחידה לפשעי מחשב?

איתן כבל: האם תוכלו ברשותכם, אנחנו נעשה ככה כל 4 תלמידים, נעלה איזה איש.

איתן כבל: . אז בבקשה, ספר לנו קצת.

ירון בן צבי: שמי ירון, אני מיחידת להב 433, מהמפלג לחקירת פשעי מחשב.

ירון בן צבי: אני רוצה קודם כל לעשות קצת איזה שהוא tuning פה למה שאמרו.

ירון בן צבי: אתם אמרתם Facebook, Facebook.

איתן כבל: לפני כן, לפני כן.

איתן כבל: ספר לנו רק כמה אנשים, תקציב, כדי שנתחיל להתייחס אליך ברצינות, שלא יסתבר שבסוף זה שני אנשים שיושבים.

איתן כבל: . בבקשה.

ירון בן צבי: אנחנו באזור ה-13-14 איש ביחידה הארצית שנמצאת בלהב.

ירון בן צבי: אנחנו מטפלים בעצם בנושאים מאוד תחומים ומוגדרים, שלא ניכנס לזה עכשיו, בנושאים מאוד קונקרטיים, ובמחוזות, אסור לשכוח שבמחוזות המשטרה יש חוקרי עבירות מחשב שתפקידם הוא לתת שירות לאזרח באותו מחוז ובאותם אזורים.

ירון בן צבי: זה מבחינת כוח אדם.

ירון בן צבי: אם זה מספיק?

ירון בן צבי: לא יודע.

איתן כבל: זה לא.

איתן כבל: אתה יודע בדיוק שזה לא.

ירון בן צבי: יש כוונות, לא ניכנס לזה, יש כוונות.

איתן כבל: טוב, כוונות זה כבר טוב.

ירון בן צבי: אוקיי, להגדלת התחום כראוי.

ירון בן צבי: תקציבים, אני לא אכנס, כי אני לא נוגע בזה.

ירון בן צבי: אני לא רוצה להתייחס לזה.

איתן כבל: בבקשה, בוא תיכנס לגוף העניין.

ירון בן צבי: אני קודם כל רוצה לחדד כמה דברים.

ירון בן צבי: אלימות קיימת.

ירון בן צבי: מה שחן אמרה, חן אמרה דברי טעם.

ירון בן צבי: קודם כל צריך לחנך בחוץ, לאי בריונות בכלל באופן כללי, והגבולות היום היטשטשו.

ירון בן צבי: העולם הווירטואלי והעולם הפיזי התחברו.

ירון בן צבי: נקודה.

ירון בן צבי: אני 10 שנים בתחום הזה של עבירות מחשב במשטרה, ואנחנו רואים את הזליגה של העבירות מהעולם הפיזי לעולם הווירטואלי.

ירון בן צבי: והסכנה היא לא רק Facebook, חבר'ה.

ירון בן צבי: הסכנה היא הרבה מעבר לזה.

ירון בן צבי: צריך תמיד תמיד לזכור.

ירון בן צבי: הסייפא של המצגת של יהונתן, היו שם דברי טעם.

ירון בן צבי: אין פתרון כולל.

ירון בן צבי: איך שאני רואה את זה מהזווית שלי, ואני יכול להבין את המובן הפרקטי.

ירון בן צבי: זאת אומרת, אני חקרתי את הילדים האלה ואת אלה שהציקו להם, כולל אופיר רחום ותקריות רבות אחרות אחר כך.

ירון בן צבי: אין פתרון כולל.

ירון בן צבי: זה עניין של חינוך, ולא רק חינוך, גם אכיפה מצד ההורים.

ירון בן צבי: אכיפה ונקיטת צעדים.

ירון בן צבי: תמיד, תמיד, תמיד צריך לזכור שככלל, ההורים נמצאים פאזה אחת אחורה, מאחורי הילדים.

ירון בן צבי: לא כל ההורים יודעים את מה שהילד יודע, וכשהילד ירצה להסוות או ירצה שהם לא ידעו מה הוא עושה, הוא יוכל די בנקל.

ירון בן צבי: דבר נוסף צריך לזכור מהפן של העבריין.

ירון בן צבי: אתם דיברתם על כל מיני קבוצות שטנה כנגד ילדים, אבל יש גם עבריינים שהם מחפשים ילדים, ותמיד העבריין יהיה הרבה יותר מתוחכם מהילד.

ירון בן צבי: אנחנו מטפלים בהרבה מאוד תיקי פדופיליה, ואתה רואה את דפוסי הפעולה של אותם פדופילים שצדים את הילדים.

ירון בן צבי: אתה רואה את התחכום, וצריך לזכור שאותם ילדים בני 12-13-14 ואילך, לא תמיד מתוחכמים או חושבים נכון כמו אותו עבריין, שעושה עליהם עבודה בצורה מאוד שיטתית.

ירון בן צבי: אז חינוך ואכיפה, איך שאני רואה את זה מהזווית שלי.

איתן כבל: אוקיי, בוא אני רוצה, קצת יותר בשר.

איתן כבל: לא ביקשנו מצגת חינוכית מהמשטרה.

איתן כבל: זאת אומרת מ שרציתי ברשותך, אם אתה יכול לתת לנו קצת יותר נתונים, אם יש לך, כמו למשל כמה תלונות בממוצע מגיעות אליכם, בוא נאמר מדי חודש.

איתן כבל: כמה ראויות לטיפול לדעתכם, כמה אתם מטפלים, כמה אתם מצליחים לפענח.

איתן כבל: קצת יותר נתונים שיסברו לנו את האוזן, וגם אם תוכל גם לתת לנו קצת יותר מידע לגבי חומרת העבירות שעולות ברשת.

איתן כבל: אני לא מדבר בכלל.

איתן כבל: אני מדבר בעיקר במה שנוגע לבני נוער בעיקר.

איתן כבל: שאלה אחרונה, כמה בני נוער מסך עבירות המחשב לסוגיהם השונים, אתה יכול לומר, זה החלק של בני הנוער?

ירון בן צבי: קודם כל, אתחיל מזה שרוב הקליינטים שלנו הם אכן צעירים, עבריינים לצורך העניין.

איתן כבל: תגדיר.

איתן כבל: לא, ברור לי שזה צעירים.

איתן כבל: קצת יהיה קשה לראות את האבא שלי עבריין מחשב, שיהיה בריא.

איתן כבל: אבל אני מדבר בטווחים...

איתן כבל: אם אני אנסה אני, לתת לך את זה, כאילו מגיל של ילדים ועד 18, אם ננסה לתחום את העניין הזה.

ירון בן צבי: אחד התיקים האחרונים שטיפלתי בו, זה התיק של הישרדות, בנושא של פריצה ואימיילים והישרדות ואחרים, אז התיק הזה הובל על ידי 3 קטינים.

ירון בן צבי: 2 עסקו בהפצה של הווירוס בפיסי יבוק, אפרופו, ומי שכתב את הווירוס, את הפישינג לזה, היה ילד בן 12.5, לצורך העניין.

ירון בן צבי: אז אזימוט הגילאים לספקטרום, זה גילאים שאני ראיתי לאורך השנים, זה נע החל מ-11 ואילך.

ירון בן צבי: צריך לזכור שהם מאוד ממוקדים וזה מה שהם עושים, ובגלל זה הם טובים במה שהם עושים.

ירון בן צבי: גם הם רעננים יותר.

ירון בן צבי: זה לגבי אזימוט הגילאים.

ירון בן צבי: עבירות, ראיתי את כל סוגי העבירות.

ירון בן צבי: הכול.

ירון בן צבי: אתה רוצה דברים יותר ספציפיים, אני צריך לדלות מזיכרוני.

ירון בן צבי: בעניין סטטיסטיקות, יש פה את אבי הדי שיכול לתת לך נתונים, כי הנתונים שלי הם הנתונים של היחידה שלי, שאנחנו עושים.

איתן כבל: הבנתי.

ירון בן צבי: ספקטרום העבירות הוא הכול.

ירון בן צבי: אנחנו נקראים היחידה לחקירת פשעי מחשב.

ירון בן צבי: סך תיקי עבירות המחשב שלנו, הוא לא רב היום.

ירון בן צבי: אנחנו מטפלים כמעט בכל חוק העונשין, ואנחנו רואים ילדים בכל...

איתן כבל: זאת אומרת, איך שאתה מדבר, אני כבר יודע ש-12 זה רחוק מלעסוק ב...

איתן כבל: זה אפילו לא התחלה של לעסוק בעניין הזה.

ירון בן צבי: נכון.

ירון בן צבי: צריך גם תמיד לזכור, שאותם קטינים לפעמים מופעלים על ידי גירים, שמנצלים את היכולות של אותם קטינים, את חוסר המודעות למה שהם עושים.

ירון בן צבי: כשאומרים לילד, תפיל אתה לצורך העניין, או תפיץ איזה שהוא וירוס, לא תמיד הוא מבין את המשמעויות הכלכליות והנזק שהוא יכול לתרום, ופה יש ניצול של אותו בגיר כלפי אותו קטין.

איתן כבל: חלק ניכר מהעבירות המתקיימות היום בכל החברה, הם דרך האתר.

איתן כבל: זה לא משנה, דרך האתרים השונים לסוגיהם.

איתן כבל: Facebook זה אפילו לא קצה קצהו של הקרחון, ונכון, זה הדבר הכי נפוץ על לשוננו היום, אבל זה לא בהכרח הדבר הכי.

איתן כבל: . לכן אני אומר, בהגדרה אני אומר לך, אני מרשה כן לעצמי לומר, ש-12 זה רחוק אפילו לגעת בקצה קצהו של הבעיה.

ירון בן צבי: 12 ביחידה הארצית.

ירון בן צבי: יש בעוד כאלו מטי מעט ביחידות...

איתן כבל: יפה מאוד.

איתן כבל: טוב שהדגשת את העניין של המטי.

ירון בן צבי: מה שבא לפתחנו, אני חייב לסנגר על היחידה.

ירון בן צבי: מה שבא לפתחינו, נחקר בצורה מצוינת.

ירון בן צבי: אני כמעט ולא זוכר תיקים שלא הגענו בסוף לחשוד.

ירון בן צבי: אנחנו קבוצה קטנה, אבל איכותית.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: בקשה.

אבי דיכטר: שלום, אבי ממחלקת נוער במטה הארצי, ראש חוליית בילוש.

אבי דיכטר: לגבי סטטיסטיקות, אז ממה שאני יודע ואני מתייחס לתיקים שנפתחו לקטינים עד גיל 18, זה לא הרבה.

אבי דיכטר: קודם כל סך העבירות הכללי שאנחנו מדברים או סעיפי העבירה, הכלליים שאנחנו מדברים עליהם, הם יחסית מעטים ולכן גם סוג העבירות שנפתחות כתוצאה מכך, הן לא רבות.

אבי דיכטר: בסך הכול ב-2010, בכל מה שקשור בעבירות מחשב, דהיינו חדירה למחשב, שינוי תוכן במחשב וכדומה, מה שבוצע על ידי קטינים, אנחנו מדברים על 32 תיקים, 32 עבירות.

איתן כבל: כמה תלונות הוגשו?

אבי דיכטר: בכל הארץ, אוקיי?

איתן כבל: כמה תלונות הוגשו לכם, כלל?

אבי דיכטר: כשתלונות, זה בסביבות ה-41 בכל הארץ.

אבי דיכטר: אני מסייג את זה בצורה כזו, שלא את הכול אנחנו יכולים לדעת.

אבי דיכטר: מאחר ולצורך העניין לדוגמא, עבירת איומים, 192 בחוק העונשין, היא עבירת איומים כמו שהיא נרשמה, וכשמישהו מאיים על מישהו ברשת, בא אותו אדם ומתלונן על האיום, זה יפתח עדיין כעבירת איומים.

אבי דיכטר: אני לא יכול לדעת שזה בוצע ברשת.

אבי דיכטר: אני יכול מתוך הסטטיסטיקה המשטרתית להוציא שבוצעה עבירה, אבל אני לא יכול לומר היכן בוצעה העבירה הזו, האם ברשת או האם במקום אחר.

אבי דיכטר: גם ההתייחסות לאותה עבירת איומים, תהיה אותה התייחסות הן מבחינה חקירתית והן בסופו של דבר מבחינה משפטית, בסוף הכרעת הדין.

איתן כבל: אוקיי.

אבי דיכטר: אסור לשכוח שאצל קטינים יש עבירות אלימות שלא מדווחות, ולא תמיד אנחנו יודעים בדיוק.

אבי דיכטר: .

איתן כבל: אבי, סליחה על ההתפרצות, כי גם אני רוצה שבני הנוער, אם יש להם שאלות אל המשטרה, נשמח שתציגו אותן, אבל עשה לי טובה, אני פשוט רציתי, אתה יודע, נתונים הכי יבשים.

איתן כבל: זאת אומרת, הוגשו X תלונות, הצלחנו בחקירה כך וכך והצלחנו לפענח כך וכך.

איתן כבל: פשוט שיהיה לנו קצת מושג.

אבי דיכטר: אני יכול לומר שמתוך...

איתן כבל: 2010, בוא, אם יש לך.

אבי דיכטר: 2010, מתוך 41 תיקים שאני מצאתי, יש 4 תיקים שהגיעו בסופו של דבר לפרקליטות, והם עדיין נבדקים.

איתן כבל: שאלה, ואז מישהו מכם שירצה לשאול.

איתן כבל: אני רוצה להבין.

איתן כבל: אנחנו מדברים בעולם ומלואו.

איתן כבל: חברים יקרים, עשו לי טובה.

איתן כבל: אתם  מכניסים אותי עכשיו לסרגל במצגת, מה יש לי.

איתן כבל: אני אומר באופן עקרוני.

איתן כבל: אני לא שופט אף אחד.

איתן כבל: אני רק אומר, כאזרח.

איתן כבל: כל יום בעיתון אתה נחשף ליותר עניינים הנוגעים לעבירות ברשת, ביום.

איתן כבל: אני אומר, אם ניקח את העיתון של היום ואנחנו נעבור ידיעות בכל העיתונים, יסתבר לכם...

איתן כבל: אני עוד לא אמרתי שזה יגיע לכדי כתב אישום או דברים מן הסוג הזה.

איתן כבל: אני אומר אבל, מהתעסקות של עבירות שיש להן משמעויות פליליות דרך הרשת.

איתן כבל: ביום יש יותר ממה שאתה מקליק בכל השנה.

איתן כבל: איך אתה מסביר את זה?

ירון בן צבי: אנחנו מטפלים לא רק בעבירות מחשב, אלא בעבירות שהמחשב היה איזה שהוא כלי עיקרי, נדבך בתהליך ביצוע העבירה.

ירון בן צבי: זה לא סטטיסטיקה שהובאה כאן.

ירון בן צבי: 41, 40 ומשהו תיקי עבירות מחשב, כהגדרתם בחוק המחשבים, שזה וירוסים, סוסים טרויאנים, שימוש פוגע של מחשב, אנחנו לא יכולים לספור את הכמות תיקים בארץ.

איתן כבל: אין לכם נתונים, בקיצור, לזה.

קריאה: לא. אין דרך למדוד את הסטטיסטיקה.

איתן כבל: בוא נגיד את זה ככה, שיבוא מאיר, הוא יעשה את הדיון הזה.

איתן כבל: אני רק עובר ברמת העיקרון.

איתן כבל: אני מבין שאין את הנתונים כפי שאני, לפחות בעיניים שלי רואה אותם.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: חברים, בני נוער, בקשה.

אברהם אייזל: שמי אברהם אייזל, אני לומד במדעית-טכנולוגית כפר בתיה.

אברהם אייזל: אני כאן מהמועצות, כיתה י"ב.

אברהם אייזל: אני מאוד מסכים עם מה שנאמר כאן לגבי הפתרון שהוא כפי שיהונתן אמר, לא כולל.

אברהם אייזל: זה בעיה שקשה מאוד לדעתי לתת לה פתרון כולל, וזה מדובר יותר על דברים נקודתיים לתחומים מסוימים, בעיקר מה שנאמר עד כה לגבי חינוך ואכיפה של המשטרה.

אברהם אייזל: לדעתי, את הדגש העיקרי צריך לשים יותר על המודעות של ההורים ועל החינוך גם של הילדים, ובמיוחד של ההורים, על הסכנות שטמונות באינטרנט, בין אם זה Facebook לבין אם זה בלוגים וכל שאר הכלים שקיימים באינטרנט.

אברהם אייזל: פחות על חקיקה ויותר על אכיפה.

איתן כבל: אוקיי, תודה, תודה לך.

איתן כבל: בקשה, שם?

שיר מקסימוב: שיר מקסימוב מפתח תקווה, מבית ספר עמל ב', בכיתה י"ב.

שיר מקסימוב: כולם פה דיברו על הפתרון שההורים צריכים להיות מעורבים ב-Facebook, להיות חברים.

שיר מקסימוב: אני לא מסכימה לזה.

שיר מקסימוב: כלומר, כן, אמא שלי חברה שלי ב-Facebook, וכן, אין לי בעיה עם זה, אבל אני לא חושבת שהורים צריכים לרגל אחרי הילדים שלהם.

שיר מקסימוב: אני לא חושבת שהם צריכים להיכנס לפרופיל שלהם ב-Facebook באופן קבוע, ולהסתכל על מה הם עושים, מה הם קוראים.

שיר מקסימוב: כמו שאף בנאדם לא אוהב שקוראים לו את ה-SMS בטלפון, ככה.

שיר מקסימוב: אני לא אוהבת שההורים שלי יקראו לי את ההודעות ב-Facebook.

שיר מקסימוב: התגובות שאני מגיבה.

שיר מקסימוב: אני לא חושבת שאז בבית, ההורים שלי צריכים לבוא אלי ולהגיד, אה, מה, למה וכמה.

שיר מקסימוב: אני חושבת שלילד צריכה להיות פרטיות, ויש פרטיות, וזה לא נכון שההורים צריכים לבוא ולרגל אחרי הילדים שלהם, לאו דווקא ב-Facebook.

שיר מקסימוב: יש הרבה שיטות באינטרנט לעקוב אחרי הילדים, לראות לאיזה אתרים הם נכנסים.

שיר מקסימוב: אני לא חושבת שזה נכון.

שיר מקסימוב: אני חושבת שמה שצריך לעשות, זה חינוך, כמו שדיברנו עליו, מגיל קטן.

שיר מקסימוב: כמו שאני יודעת, לפני שאני חוצה, אני מסתכלת ימינה ושמאלה במעבר חציה, וחושבת שככה גם ההורים צריכים לחנך את הילדים שלהם.

שיר מקסימוב: אני ממש לא חושבת שזה נכון שהורים צריכים לרגל אחרי הילדים שלהם.

איתן כבל: קודם כל, כל הכבוד על העמדה הזו.

איתן כבל: הדיון שצריך להתנהל, ואני אומר את זה כהורה.

איתן כבל: חינוך היא מילה ענקית והיא במידה רבה גם מילה מכובסת.

איתן כבל: זאת אומרת, כולנו עוסקים בלחנך, ומה זה חינוך.

איתן כבל: אחד רואה חינוך בהגדרה א', אחד מחנך בהגדרה ב', וכולם חושבים, או כמעט כל אחד מאיתנו חושב שהוא מחנך מצוין, בעניין הזה.

איתן כבל: עכשיו תראי, לפחות כשאני יכול לתת עדות ממקור ראשון.

איתן כבל: את יודעת, יש עכשיו את הפרסומת "עד גיל 9 לא חוצים לבד".

איתן כבל: זה לא אומר שהילדה שלי עד גיל 9, היא לא אחראית, היא לא זה, לא חינכנו אותה כמו שצריך, אלא חייבים לייצר מערכת ערכים.

איתן כבל: את יודעת, כשאני מדבר עם הילדים שלי, אני זוכר גם את עצמי כילד דעתן.

איתן כבל: אני בטוח שאני יותר חכם מכולם באותו בזמן, שההורים שלי לא מבינים מהחיים שלהם שום דבר, והם סתם מנג'סים לי וחופרים לי בראש, ובכלל הם קודחים לי.

איתן כבל: אתם לא מבינים בכלל.

איתן כבל: . אני אומר את זה כמובן בהכללה גמורה.

איתן כבל: הכוונה היא, אני בדבריי אמרתי, שאם כל העניין יהיה סביב המושג הזה של לרגל אחרי הילדים, כי זה כשלון גמור.

איתן כבל: אין שום סיכוי.

איתן כבל: אין שום סיכוי לנסות לטפל בעניין במחשבה שאתה מרגל אחרי הילדים שלך.

איתן כבל: בלי אינטרנט, גם בחיי היום יום.

איתן כבל: כל הורה שחושב שהוא ישים לילד שלו איתוראן, אז הוא ידע מה הילד שלו עושה בכל זמן וזמן, הוא טועה.

איתן כבל: את צודקת, רק צריך בתוך הדברים שאת אומרת...

איתן כבל: גם אני לא רוצה שירגלו אחריי.

איתן כבל: רציתי שירגלו אחריי כילד, זה ברור.

איתן כבל: רק צריך למצוא את האיזונים והבלמים.

איתן כבל: בכל דבר חייבת שתהיה מערכת ערכים שיוצרת איזונים ובלמים, ואני אשמח לשמוע את זה גם כן מהמחנכים שעוסקים בעניין, אבל הצגת נקודה מאוד מאוד מרכזית וחשובה, ואני אבקש מצביה אלגלי, רכזת לשימוש נבון  באיגוד האינטרנט, ככה בקצרה לומר לנו מה המשמעות של הכותרת הזו.

צביה אלגלי: אוקיי.

צביה אלגלי: תודה רבה.

צביה אלגלי: אני עוסקת באיגוד האינטרנט הישראלי בנושא של יעוץ לגלישה בטוחה.

צביה אלגלי: אני בתפקיד שלי כמעט 9 שנים.

צביה אלגלי: איגוד האינטרנט החליט לעשות בתחום הזה כחלק מראיה כוללת של אזרחות דיגיטלית, של חינוך לאזרחות דיגיטלית.

צביה אלגלי: אני אתחיל דווקא מהסוף, ממה ששירה אמרה.

צביה אלגלי: אני מאוד מאוד מסכימה איתך, גם כמי שעוסקת בתחום הזה באופן מקצועי וגם כאמא.

צביה אלגלי: אין דין ילדה בת 18 או בחורה בת 18 כדין ילד בן 9, שלא חוצה את הכביש לבד.

צביה אלגלי: זה לא אותו דבר גם באינטרנט.

צביה אלגלי: אני כן חושבת שהורים צריכים להסתכל על מה שילדים עושים ברשת בגילאים מאוד צעירים.

צביה אלגלי: כשילד בן 9 פותח Facebook, מה לעשות, צריך להיות חלק מההסכם, אבל אני נגד ריגול, כי אנחנו מרגלים אחרי אויבים שלנו.

צביה אלגלי: אנחנו לא מרגלים אחרי הילדים שלנו.

צביה אלגלי: ריגול וחינוך או מעקב, זה שני דברים שונים.

צביה אלגלי: אפשר להרחיב על זה.

צביה אלגלי: אפשר לעשות על זה ישיבה בפני עצמה.

איתן כבל: נכון.

צביה אלגלי: אז אני לא ארחיב בעניין הזה.

איתן כבל: תני לנו רק נקודות, מה שנקרא.

צביה אלגלי: הנקודות שאני רוצה לתת הן כאלה: אני באופן אישי לא חושבת שצריך לרגל.

צביה אלגלי: אני חושבת שצריך לחנך, אבל כמו שאמרת, חינוך זה מילה ענקית.

צביה אלגלי: אנחנו לא יכולים להסתתר מאחורי זה.

צביה אלגלי: יש 3 תחומים.

צביה אלגלי: נשאלה כאן בהתחלה שאלה, איך בארץ מנסים להתמודד?

צביה אלגלי: אז אני אספר איך אנחנו מנסים להתמודד, ומה אנחנו עושים.

צביה אלגלי: בתוך זה אני גם אשתדל לענות לכמה דברים שנאמרו פה.

צביה אלגלי: הדבר הראשון הוא באמת חינוך, ואני מאמינה גדולה מאוד בחינוך, ולכן אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מאוד הדוק עם משרד החינוך ועם גופים נוספים שעוסקים בחינוך שהוא לא פורמאלי, כמו תנועות הנוער, כמו אגף לחינוך מבוגרים בתוך משרד החינוך, בכל מיני רמות וגם בחינוך של אנשים מבוגרים לאזרחות דיגיטלית, כדי שהורים...

צביה אלגלי: הורים הם מהגרים בעולם הזה, וילדים הם ילידים.

צביה אלגלי: לעולם יהיה פער בין הורים לילדים.

צביה אלגלי: זה מובנה לתוך העניין הזה.

צביה אלגלי: הורים מתנהגים כמו מהגרים.

צביה אלגלי: הם קלאמזי כאלה, הם לא יודעים.

צביה אלגלי: פה הם אומרים לילד שהעלה משהו ל-Facebook, הם אומרים וואו, ראיתי.

צביה אלגלי: וזה בדיוק מה שאת דיברת.

צביה אלגלי: זה מאוד מביך.

צביה אלגלי: צריך לדעת גם את זה לעשות בתבונה.

צביה אלגלי: זה חלק ממה שאנחנו עושים.

צביה אלגלי: נושא השני הוא הנושא של טיפול.

צביה אלגלי: יש דברים שקורים.

צביה אלגלי: יש מקרים מאוד אלימים, תרחישים מאוד קשים וצריך לטפל בהם.

צביה אלגלי: חבר הכנסת כבל, אמרת קודם שאי אפשר להוריד דפים מ-Google.

איתן כבל: לא, לא אמרתי שאי אפשר.

צביה אלגלי: שזה קשה.

איתן כבל: עד שאתה מוריד, זה...

צביה אלגלי: אז גם מ-Google אפשר להוריד, ואני רוצה לספר לכם שיש לאיגוד האינטרנט קו חם שעונה לפניות של אנשים, של כולם.

צביה אלגלי: היום גם ב"בזק", כשמתקשרים ל"בזק", 144, כדי לשאול למי פונים כשיש לי בעיה ברשת, מפנים לקו החם של איגוד האינטרנט.

איתן כבל: סליחה שאני מתפרץ לדברים שלך.

איתן כבל: אני יכול לתת לך סיפור אישי שלי.

איתן כבל: אפרופו, עד שאתה, המערכת זזה.

איתן כבל: . יש לי Facebook, כמובן חברים וירטואלים, אבל בכל זאת.

איתן כבל: ויום אחד פרצו לי לאינטרנט, בתקופת ראש השנה, ומישהו השתלט לי על האתר.

איתן כבל: בעצם יש מישהו שם שמנהל בשמי את האתר שלי ומביא שם אותי, למצבים מאוד מביכים.

איתן כבל: אני אפילו לא שמתי לב, כי זה היה במהלך ראש השנה, והתקשרו אלי לספר לי, איזה יופי אני גולש בכל המשחקים של ההימורים, ולמה אני שואל שאלות מוזרות את האנשים, ואני בראש השנה.

איתן כבל: אני בא מבית מאוד מאוד דתי.

איתן כבל: אנחנו בבית הכנסת.

איתן כבל: הFacebook- זה הדבר האחרון או אחרי האחרון אפילו ברשימות של ההתעסקות שלנו בראש השנה .

איתן כבל: אני אומר לכם, עד לרגע הזה לא הצלחתי להשיב את האתר אלי.

איתן כבל: פניתי ל-12 מלהב, פניתי למי שאתם רוצים.

איתן כבל: קיבלתי גם תשובה.

איתן כבל: פנינו לFacebook- העולמי.

איתן כבל: זאת אומרת כך, מתי היה ראש השנה?

איתן כבל: היה ראש השנה שלנו ואנחנו עכשיו בראש השנה לאילנות.

איתן כבל: עוד מעט נהיה בראש השנה האמיתי, פסח, וזה בסדר, אני כבר לא.

איתן כבל: . אבל בכל זאת, מעת לעת אני מקבל כל מיני הודעות על מיני שאלות שאני שואל.

איתן כבל: למה אני אומר את זה?

איתן כבל: יש כאן איזה.

איתן כבל: .המשטרה נתנה לי, שזה כבר אין עניין לציבור.

איתן כבל: .

צביה אלגלי: נכון.

ירון בן צבי: ככל שידוע לי, לא הגיעה הפניה לידינו.

איתן כבל: תשמע, יכול להיות שממדרים אותך ביחידה.

ירון בן צבי: אני אגיד לך למה.

ירון בן צבי: כי יש לי תיקי Facebook של.

ירון בן צבי: .

איתן כבל: קיבלתי מכם תשובה רשמית.

איתן כבל: אני מספר את זה לא בשביל שמישהו ימליץ להדליק משואה על הסיפור היפה הזה, אלא לבוא ולהציג בפניכם.

איתן כבל: כבר חבר כנסת, ולא איזה מן דהוא באיזה שהוא מקום, שעד שבכלל עונים ועד שזה ועד שפה.

איתן כבל: יש לו את כל המערכת שעומדת לרשותו, עוזרים שיודעים לפנות ויודעים לתקשר, ועונים להם גם יותר מהר בגלל המקום שבו הם נמצאים, ויושבת כאן עוזרת מוכשרת שלי גם, שהיא יודעת לטפל.

איתן כבל: לכן אני אומר את זה.

איתן כבל: קל וחומר שבקל וחומר, כשמדובר באזרח.

צביה אלגלי: אז אני רוצה להתייחס לזה.

צביה אלגלי: אנחנו מקבלים כל יום פניות כאלה.

צביה אלגלי: בדיוק בסגנון הזה.

צביה אלגלי: ילדה בכיתה ה' למשל, שאין לה מחשב בבית, בכלל, והיא לא פתחה Facebook בכלל ומישהו פתח במקומה, עם השם שלה, עם תמונות שלה, ודרך האתר הזה, דרך ה-Facebook הזה, משמיץ ומאיים על כל מיני ילדים בתוך בית הספר, ויום יום מחכים לה מחוץ לבית הספר, להחזיר לה על דברים שהיא בכלל לא עשתה, והאמא התקשרה ממש בחילו, רעדה.

צביה אלגלי: היא אומרת תשמעי, אני פוחדת לשלומה של הילדה שלי.

צביה אלגלי: ואנחנו הצלחנו לטפל בזה.

צביה אלגלי: בתוך 24 שעות הדף הזה מה Facebook ירד.

צביה אלגלי: ואנחנו עושים את זה כל הזמן.

צביה אלגלי: זה לא שאיגוד האינטרנט הזה חכם גדול, אבל יש לנו את השיטות שלנו ואנחנו יצרנו קשר עם האנשים הנכונים.

צביה אלגלי: אז אנחנו כן עוזרים מאוד, אבל אני רוצה להתייחס לדבר הנוסף.

צביה אלגלי: אמרנו שיש חינוך, יש טיפול ויש מחקר.

צביה אלגלי: עלתה פה הסוגיה שאין מחקר בארץ.

צביה אלגלי: גם אין מספיק נתונים.

צביה אלגלי: אין בכלל נתונים.

צביה אלגלי: אנחנו מאוד מאוד תומכים בעניין הזה.

צביה אלגלי: נעשה מחקר על ידי פרופסור דפנה למיש, במימון של איגוד האינטרנט, לפני 4 שנים, וכיום אנחנו מפתחים מחקר יחד עם השפ"ח בחולון, מחקר שיבדוק בדיוק את הנושא הזה של תפיסת הסיכון של ילדים ברשת.

צביה אלגלי: עד כמה ילדים מרגישים שמסוכן להם ברשת, וגם איזה אסטרטגיות הם מפתחים על מנת להתמודד עם זה.

צביה אלגלי: ואני חושבת שזה ייתן איזה שהוא מענה.

צביה אלגלי: אני מקווה שיהיו עוד.

איתן כבל: תודה צביה.

איתן כבל: אין לי ספק שאם היינו נותנים, זה היה יכול להיות הדיון של הזה.

איתן כבל: זה מרתק.

איתן כבל: בקשה, מבני הנוער.

עידו מיוחס: עידו מיוחס, בית ספר גולדווטר אילת, כיתה י"א.

איתן כבל: בקשה.

עידו מיוחס: אני אישית קורא ומתעניין בחדשות, בטח ובטח של האינטרנט, בתור גולש קבוע, וגם של Facebook, ואין ספק שכל יום רואים את מקרי האלימות חוזרים ונשנים, גם בקרבתנו, ויש לי שאלה להפנות לשוטר.

עידו מיוחס: אמרת שיש 12 ביחידה, מספר מועט בלי ספק.

עידו מיוחס: למה זה כל כך מעט?

עידו מיוחס: אני חושב שהטיפול והאכיפה צריכים להיות הרבה יותר גבוהים.

ירון בן צבי: גם אני חושב.

ירון בן צבי: נתחיל מזה.

איתן כבל: אנחנו נצא גם כאן בקריאה לשר לביטחון פנים, בסיום הדיון החשוב הזה.

איתן כבל: תודה לך, מיוחס.

איתן כבל: בקשה.

ענבר רוט: קוראים לי ענבר רוט ואני ממועצה אזורית גזר, תיכון בר...

ענבר רוט: ע"ש הרצוג, בכיתה י"ב.

ענבר רוט: לדעתי יש גם  בעיה עם הנפגעים דווקא.

ענבר רוט: בגלל שהפגיעה היא לא פיזית, אלא היא במרחב וירטואלי, הם לא יודעים שפגעו בהם.

ענבר רוט: אנחנו לא יודעים בעצם מתי עובר הגבול הדק בין לגלוג לבין הסתה ופגיעה בכבוד ובפרטיות, וגם אנחנו אצלנו, אלו שטוענים שאנחנו נפגעים, אנחנו לא שומרים על הפרטיות שלנו בעצמנו.

ענבר רוט: Facebook מאוד מראה את כל החיים האישיים שלנו, רק שהם נשמרים ונשארים, וזה לא באוויר, ואתה יכול למצוא את זה  בעוד כמה שנים, דברים שאתה לא היית רוצה לזכור.

ענבר רוט: אז אולי צריך לטפל, קודם לפני שמטפלים ופוגעים, לטפל בנפגעים, להסביר להם מתי הם נפגעו.

איתן כבל: אוקיי, את פותחת פה עולם נוסף, ממש ככה.

איתן כבל: ד"ר שירי דניאלס.

איתן כבל: בבקשה, מנהלת מקצועית בער"ן.

איתן כבל: אז אם ברשותך, תוכלי לפתוח לנו צוהר לעניין הזה.

איתן כבל: בבקשה.

ד"ר שירי דניאלס: אני אשמח.

ד"ר שירי דניאלס: אנחנו בער"ן מקבלים כ-15 אלף פניות של בני נוער וצעירים בשנה, וזה הזמן גם להגיד שמחקרים מראים שהאינטרנט והרשת בכלל, יש לה איזה שהוא אלמנט שנקרא, אלמנט של הסרת עכבות.אפקט של הסרת עכבות, והאפקט הזה מאפשר מצד אחד את הגורם הסיכוני שיש ברשת, שלשם כך התכנסנו פה היום, ואכן אנחנו רואים בפניות אלינו, פניות רבות גם של בני נוער, גם של צעירים וגם של מבוגרים אגב, שנופלים קורבן לבריונות ברשת בהקשר של מערכות  יחסים מסוכנות ומסכנות, בהקשר של חוויות, של הטרדות, של פגיעות מיניות ואחרות, יחד עם תחושת בושה ואשמה מאוד גדולה, שמתלווים לכל הפגיעות האלה שעוד מעט אני אגע גם בחוסר המודעות שגורם לתחושה הזו ומגביר אותה.

ד"ר שירי דניאלס: אבל במקביל, יש לאותו אפקט של הסרת עכבות, גם גורם של סיכוי מאוד גדול, שמאפשר לנו בער"ן לתת סיוע רגשי דווקא ברשת, בגלל אותו אלמנט, כי האלמנט הזה מאפשר לאדם שמתבטא ברשת, לחשוף רבדים עמוקים מאוד של הנפש, בגלל שלא רואים אותו ולא שומעים אותו.

ד"ר שירי דניאלס: הוא יכול לחלוק איתנו חוויות קשות מאוד, משמעויות מאוד בחיים שלו.

ד"ר שירי דניאלס: אגב, בין הסיוע שאנחנו נותנים בטלפון לבין הסיוע שאנחנו נותנים באינטרנט, אנחנו מקבלים פי 6 פניות בנושא של אלימות באמצעות הרשת, בגלל אותו אפקט שהזכרתי קודם.

ד"ר שירי דניאלס: לפני חוסר המיומנות שאנחנו נתקלים בו בקרב הציבור, יש פה  עניין לא פחות חשוב של חוסר מודעות, ואנחנו רואים את זה גם בקרב הקהל הפוגע.

ד"ר שירי דניאלס: כלומר, גם אצל בני נוער שבעצם נטלו חלק בפגיעה בבן נוער אחר, הם לא תמיד מודעים לעוצמת הפגיעה שהם גרמו.

ד"ר שירי דניאלס: הם אומרים, סך הכול אנחנו נכנסנו ואנחנו אישרנו שהיא באמת מגעילה.

ד"ר שירי דניאלס: לא ידענו שזה יביא אותה לניסיון אובדני, אבל מה עשינו?

ד"ר שירי דניאלס: ובעצם התפקיד שלנו, עוד לפני המיומנות, היא לעבוד על המודעות גם של בני נוער וגם של מבוגרים, ובהקשר זה ולסיום אני רוצה להגיד שאין חלופה לתקשורת.

ד"ר שירי דניאלס: אתה הזכרת קודם את הנושא של זמן איכות.

ד"ר שירי דניאלס: הזמן איכות הוא בסדר גמור, כל עוד יש הרבה ממנו.

ד"ר שירי דניאלס: כשיש הרבה ממנו, ושיש קשר משמעותי של הורים וילדים, שהילדים רואים בהורים ובאנשי חינוך כתובת משמעותית עבורם לדיאלוג משמעותי, לדיאלוג משתף, אז אפשר לצפות שגם כשאני בסכנה וגם כשאני חווה פגיעה, תהיה לי כתובת כזו.

ד"ר שירי דניאלס: ער"ן, מעבר לסיוע שאנחנו נותנים אגב באינטרנט, אנחנו גם מפעילים במערכת החינוך קבוצות של דיאלוג משמעותי לצוותי חינוך ולתלמידים, כי תקשורת אפשר ללמד.

ד"ר שירי דניאלס: אפשר ללמד איך ואפשר לטפח לנהל דיאלוג משמעותי.

איתן כבל: ברשותך, רק שאלה, ותעני לי בקצרה אם את יכולה לתת לי את התשובה.

איתן כבל: 15 אלף פניות היו לכם השנה.

איתן כבל: את יודעת לחתוך, לתת לי ממש בקצרה חיתוך של הפניות האלה.

ד"ר שירי דניאלס: כן, אני יכולה להגיד ש-25 אחוז מהפניות עוסקות בבעיות תוך אישיות, כלומר בעיות של דימוי עצמי, של ביטחון, של אדם עם עצמו.

ד"ר שירי דניאלס: בתחום האינטרנט אנחנו יכולים להגיד שבערך 40 אחוזים עוסקים בסוגיות של בדידות שיכולות לנבוע גם מנידוי חברתי, מתחושה שאני לבד, שאין לי מערכת תמיכה, וזה בא לידי ביטוי ברשת בכל מיני חוויות קשות שהם עוברים.

ד"ר שירי דניאלס: 20 אחוז אגב, עוסקים גם בלחצים סביב לימודים וסביב המניע החברתי של התלמידים, שגם פה אנחנו יכולים לראות השפעה.

איתן כבל: תודה, תודה לך.

איתן כבל: תלמידים, בבקשה.

דניאל ברוכים: דניאל ברוכים, תיכון "הדרים" הוד השרון, כיתה י"ב.

דניאל ברוכים: מה שנראה לי, זה שקודם כל הבעיה העיקרית היא בעיה של מודעות לחוק, שרוב בני הנוער שהם מעליבים או מסיתים נגד מישהו, הם לפעמים הם לא מודעים לזה שכמו שנאמר כמה וכמה פעמים, שהם בעצם לפעמים עוברים על החוק.

איתן כבל: כשאתה מעליב מישהו, אתה לא אומר אוקיי, בספר החוקים זה סעיף כך וכך.

איתן כבל: זה לא צריך להיות נער.

איתן כבל: גם כשאתה מבוגר.

איתן כבל: כשאתה עולב או מבצע פעולה כזו או אחרת, אתה לא חושב על זה במובן החוקי של העניין.

איתן כבל: זה לא אתה יוצא עכשיו לפרוץ את הכספת המרכזית של בנק ישראל.

דניאל ברוכים: זה נכון, אבל גם אנשים צריכים להבין שמה שהם כותבים באינטרנט, זה כאילו חקוק באבן.

דניאל ברוכים: אנשים צריכים להבין שהם צריכים לשאת את האחריות למעשים שלהם באינטרנט במיוחד.

דניאל ברוכים: זאת בעיה שבעצם אי אפשר לפתור אותה בחקיקה.

דניאל ברוכים: מה שנראה לי שאפשר כעיקרון לעשות, אולי צריך מהעמותות האלה שמנסים לפתור את הבעיה, יכולים לעשות קורסים להורים, או לשלוח ידיעון חודשי, שאנשים ידעו איזה כלים יש לרשותם ואיך הם יכולים להשתמש בהם לפתור את הבעיה.

דניאל ברוכים: גם עוד דרך לפתור את זה בחינוך, זה גם לחנך את התלמידים.

דניאל ברוכים: למשל לעשות בבתי ספר כל מיני סרטונים של מה הם יכולים לעשות, למי אפשר לפנות.

דניאל ברוכים: גם זכור לי שאיזה חברה גדולה כמו אולי "מייקרוסופט", עשו בארה"ב, יצרו מן קומיקס כזה על איך אפשר לפתור כל מיני בעיות וירטואליות.

קריאה: שנה שעברה, בשבוע האינטרנט.

דניאל ברוכים: וזהו, נדמה לי.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: הבחור מרהט.

איתן כבל: בקשה.

מהדי בלילאת: מהדי בלילאת, תלמיד  כיתה י"ב, נציג ממועצת התלמידים והנוער הארצית.

מהדי בלילאת: קודם כל רציתי להתייחס למצגת שהבחור הציג, לתכנים שהוא הראה לנו, את כל מה שהראה לנו, מה שקורה, וזה באמת דבר שמזעזע כל אחד וכל אחת מאיתנו פה.

מהדי בלילאת: מה שרציתי להגיד, שכל מה שאתה אמרת, Facebook, YouTube, זה רק כלים, זה מזרז את העניין.

מהדי בלילאת: אני רוצה להציג בדוגמא של הנער בן 16 שהתאבד בגלל מה שקרה לו ב-Facebook, שמצאו כפי שקראתי פה, שמצאו את המחשב שלו, את המסך של המחשב שלו פתוח על דף הFacebook- וכתוב כל מיני דברים למיניהם.

מהדי בלילאת: אני חושב שזה רק כלי שזירז את העניין.

מהדי בלילאת: הבעיה הייתה יותר עמוקה פה.

מהדי בלילאת: הבעיה הייתה אצל הילד, שהוא חווה את הדבר הזה בבית הספר, חווה אותו ברחוב, חווה אותו גם בבית שלו, שזה המקום שהוא אמור להרגיש הכי מוגן, בבית שלו.

מהדי בלילאת: כל אחד, זה הבית, זה קירות, זה דלת.

מהדי בלילאת: אף אחד לא יכול לבוא מבית הספר ולהציק לך בתוך הבית.

מהדי בלילאת: אבל המחשב, האינטרנט, נכנס לו גם לתוך הבית, וזה מה שמצער.

מהדי בלילאת: אני חושב שהבעיה כאן היא לא הFacebook- עצמו, לא YouTube, לא כל הדברים.

מהדי בלילאת: אלה רק כלים שמפילים את האשמה עליהם.

מהדי בלילאת: למה להפיל את האשמה על הFacebook-?

מהדי בלילאת: למה להפיל את האשמה על הYouTube?

מהדי בלילאת: למה לא לחזור לגורם הראשון?

מהדי בלילאת: רובכם כאן אמרו בעיה, בעיה, בעיה.

מהדי בלילאת: מה הגורם לבעיה באמת?

מהדי בלילאת: מאיפה זה הגיע, מאיפה זה נבע?

מהדי בלילאת: אני חושב שהבעיה העיקרית שממנה זה נבע וממנה קרו הרבה דברים והרבה תקריות, זה החינוך שיש להם בבית, איך שהם מתחנכים.

מהדי בלילאת: אני כתבתי כאן משפט שאני מאמין בו.

מהדי בלילאת: "מה ששתלת באדמה, אתה בסוף תקטוף".

מהדי בלילאת: אם שתלת את זה בדרך טובה והשקית אותו ושמת דשן, אז הוא יצא פרי ממש טוב וטעים, ואתה תהנה ממנו.

מהדי בלילאת: אבל אם לא השקעת בו וסתם שמת אותו באדמה ולא השקית אותו, בסוף, כשיגדל, הוא יצא עקום, יצא משהו.

מהדי בלילאת: אז זה מה שמעצבן אותי, שתמיד מחפשים אשם.

מהדי בלילאת: מתי מחפשים אשמים?

מהדי בלילאת: במי מצאו כאן את האשם?

מהדי בלילאת: מצאו את הFacebook-, להפיל את האשמה על ה-Facebook.

מהדי בלילאת: הם לא אמרו שאני חושב שההורים שלו, בית הספר, הם האשמים.

מהדי בלילאת: בבית הספר, איך המורים, איך המחנכת, איך כל מי שמסתובב, מי שמלמד את הילד הזה, לא ראה שעובר על הילד הזה משהו?

יהודה סקר: הם ראו ולא עשו כלום.

מהדי בלילאת: כן, ואיך הם לא ראו את זה, כאילו בבית, ההורים שלו.

מהדי בלילאת: אני חושב, הורה שלא ידע מה עובר על הבן שלו, זה לא הורה.

מהדי בלילאת: לא מגיע לו להיות הורה.

מהדי בלילאת: זה מה שאני חושב.

מהדי בלילאת: כאילו, צריך לחפש.

מהדי בלילאת: אתה מחנך בבית, אתה יודע מה אתה עשית.

מהדי בלילאת: אתה הבאת את הילד הזה לעולם ואתה חינכת אותו.

מהדי בלילאת: אתה לימדת אותו לדבר, לימדת אותו ללכת וכל מיני דברים, ומה שגם הוא התייחס ומה שהוא אמר, שבני נוער תמיד מסתובבים ברשת וכל מיני.

מהדי בלילאת: הוא אמר שהם לא מודעים למעשים שהם עושים ולא יודעים את ההשלכות שלהם.

מהדי בלילאת: איך זה נבע?

מהדי בלילאת: שלא חינכו אותם לדעת, וכל מעשה שאתה עושה, תחשוב 1,2,3,4,5, מה זה הולך להיות בעתיד.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אני רק ברשותך, בשני משפטים לפני שאני אתן גם לכם להתייחס.

איתן כבל: דברי טעם אמרת, אבל בואו גם כן,בתוך הדברי הטעם אנחנו לפעמים הולכים יותר מדי רחוק.

איתן כבל: אף אחד לא מאשים.

איתן כבל: הFacebook- הוא רק כלי.

איתן כבל: הכול זה כלי.

איתן כבל: גם לפני עידן ה-Facebook, היו כאן כמה שהתייחסו לעובדה.

איתן כבל: הרחוב, היה בו את האלמנטים שנוגעים לרחוב, אבל יש כלים שמעצימים, שמסייעים.

איתן כבל: אנחנו לא מנסים לבוא עכשיו להגיד, אוקיי, בואו נוציא את ה-Facebook מהבית.

איתן כבל: זה לא הכיוון, זה לא נכון.

איתן כבל: זו גם לא הכוונה, וגם בפתיחת דבריי אמרתי שההיפך.

איתן כבל: צריך להתחבר ולזרום אל הקידמה ואל ההתחדשות, שהיא גם כן בקצב.

איתן כבל: גם בני הנוער, אתם כבר מוצאים את עצמכם בעוד שנה-שנתיים, חננות אל מול אלה שיותר צעירים מכם, כי החיים הם בדינמיקה מטורפת.

איתן כבל: אבל מה שאני אומר, אתה צודק לחלוטין, אבל מה, אתה יודע, כמו שהחינוך לא שווה בכל המקומות, לא כל ההורים שווים בכל המקומות, לא כל היכולות של כל ההורים דומים בכל המקומות ואנחנו עכשיו, אתה פתחת דיון שאני לא רוצה אפילו להתחיל לשאול אותך איך זה ברהט.

איתן כבל: כי זה דיון נפרד.

איתן כבל: זה דיון נפרד, מה המשמעויות, איך הורים מתמודדים עם זה.

איתן כבל: לכן לא דומה רהט נניח מבחינת היכולות של כמות המחשב, למקומות אחרים.

איתן כבל: לכן אני אומר את זה.

איתן כבל: אני לא רוצה שמצד אחד נזרוק את הכול על החינוך.

איתן כבל: מה שאני מנסה לומר, שחברים יקרים, בואו נציף את הבעיות ולראות איך מתמודדים.

איתן כבל: בקשה.

רועי גולני: רועי גולני, ישיבה תיכונית בקריית אתא.

רועי גולני: כיתה י'.

רועי גולני: אני חושב שהאינטרנט הוא מאוד מאוד פוגעני בכל מיני מקומות.

רועי גולני: אפשר בדיוק בגלל זה להשתמש בו גם לכל הפתרון הבעיות שלנו, בין השאר לנסות לפתור את הבעיה דרך האינטרנט.

רועי גולני: לדוגמא, כמו שדיברנו על כל החינוך בקטע הזה, בואו נרים את הדגל של אנחנו מתנגדים לכל העסק הזה של הפגיעה, דרך האינטרנט דווקא, בין שאר המקומות שאנחנו יכולים לפתח את זה, בתנועות נוער, בבתי הספר, בכל מיני מסגרות אחרות.

רועי גולני: להשתמש בכל הבמות שאנחנו יכולים-בתקשורת, בכל הבמות, בכל הדרכים, בכל התחומים.

רועי גולני: פשוט בין השאר האינטרנט, הוא כוח.

רועי גולני: כמו שמהדי אמר, הוא כלי.

רועי גולני: אנחנו יכולים להיפגע ממנו.

רועי גולני: אז בואו נשתמש בו במקום רק להיפגע.

איתן כבל: צודק לחלוטין.

צביה אלגלי: אנחנו יכולים לתת לכם אתר בשביל זה.

איתן כבל: צודק.

איתן כבל: בבקשה.

עמאר אבו דוגוש: עמאר אבו דוגוש מרהט.

עמאר אבו דוגוש: כיתה י"ב, בית ספר אלנור.

עמאר אבו דוגוש: אני בעד הפתרון שהציג הבחור-קורסים לידע את ההורים.

עמאר אבו דוגוש: אני רואה שהבעיה העיקרית זה חוסר ידע אצל ההורים.

עמאר אבו דוגוש: למה?

עמאר אבו דוגוש: כי זה חדש להם.

עמאר אבו דוגוש: נראה לי שהם לא יודעים מה לעשות, איך להתמודד עם זה.

עמאר אבו דוגוש: לדעתי, הבחורה כאן הגדירה את ההורים, ריגול אחרי הילדים שלהם.

עמאר אבו דוגוש: לדעתי זה לא ריגול, זה מעקב.

עמאר אבו דוגוש: אתה גידלת את הילד, חינכת אותו, אז הילד באותו זמן יכול לא לקבל את ההוספה שלך.

עמאר אבו דוגוש: למה?

עמאר אבו דוגוש: הוא יסביר להורה אחר כך.

עמאר אבו דוגוש: כמו שהיא אמרה שהיא לא רוצה שיראו את הסטאטוסים שהיא שמה או את התגובות.

עמאר אבו דוגוש: למשל אצלך, מישהו שהוא לא חבר שלך ב-Facebook, הוא לא יכול לראות את התגובות, אבל חבר של אותו חבר שאת הגבת אצלו, הוא יכול לראות את זה.

עמאר אבו דוגוש: אז אין פה פרטיות מוחלטת.

עמאר אבו דוגוש: דבר אחר, לדעתי הוספת ההורים ב-Facebook זה צעד קדימה לקרב את היחסים בין הילד לאבא או לאמא.

עמאר אבו דוגוש: למשל אני עושה לאבא שלי Like או אבא שלי ההיפך, עושה לי Like על סטאטוס מסוים.

עמאר אבו דוגוש: אז פה הוא מקרב את היחסים ביני לבינו, ככה שאנחנו הופכים לחברים.

עמאר אבו דוגוש: זה לא רק אבא והבן שלו.

עמאר אבו דוגוש: אנחנו הופכים כאן לחברים שאני יכול לדבר איתו על כמה דברים שלא יכולתי להגיד לו...

איתן כבל: בבית, זאת אומרת הוא יושב בחדר ליד.

עמאר אבו דוגוש: כן, בתור אבא.

איתן כבל: אני מכיר כבר כמה מצבים כאלה.

עמאר אבו דוגוש: כן, אז כאן אני אומר שהוספת ההורים זה צעד קדימה.

עמאר אבו דוגוש: לדעתי זו דרך לשפר את היחסים בין ההורה לילד.

איתן כבל: זה נכון.

איתן כבל: זאת אומרת, אני מכיר גם מצבים שהורה למד על סטאטוס של ילדה שלו.

איתן כבל: סתם, קטעים מצחיקים.

איתן כבל: בבקשה, הבחור ממייקרוסופט.

ניר חינסקין: שמי ניר חינסקין ממייקרוסופט, ולצידי אורלי פרידמן מרטון, גם כן ממייקרוסופט.

איתן כבל: תפקידך?

ניר חינסקין: תפקידי הוא כיום מנהל תחום מחשוב הענן, קצת פחות קשור למה שאנחנו עושים, ומומחה טכנולוגיית מייקרוסופט.

ניר חינסקין: כמו שהזכירו פה מקודם, מייקרוסופט מעורבת כל שנה ביום הלאומי לאינטרנט בטוח, ואנחנו דיברנו פה על חינוך, ואין ספק שיש לו מקום מרכזי וגם אנחנו כחברה מאמינים בשילוב, אבל בין החינוך לבין טכנולוגיה.

ניר חינסקין: כחברה שיש לה היום יותר ממיליארד משתמשים במוצרים שלה ברחבי העולם, חלה עלינו חובה ואחריות לתת מענה גם לנושאים האלה, ולכן אנחנו פועלים בכל המישורים, גם במישור הטכנולוגי, לתת כלים, פעם אחת לאכיפה, הן של גורמי החוק ומשטרה, כלים שמופצים כבר בעשור האחרון במשטרות וממשלות ברחבי העולם, אם זה לזיהוי של פדופילים, אם זה להסרת תמונות פוגעניות מאתרים באינטרנט ומצד שני, גם להורים ולמורים ולילדים, כלים כמו בטיחות משפחתית, שהם כלים שניתנים ללא עלות, והמטרה שלהם באמת, לא לעקוב, אלא לאפשר להורים לבצע השגחה על הפעילות של הילדים שלהם באינטרנט, כדי שבכל זאת יהיה להם יותר קל.

ניר חינסקין: פה בישראל רצית לדעת דוגמאות, אז כמובן הנגשה של הפתרונות האלה בשפה העברית, בצורה קלה וברורה, שגם הורה שהוא לא טכנולוג במהותו ולא חי את העולם הזה, יוכל לגשת לדברים האלה בצורה יותר קלה וברורה, ולהיכנס לעולם הזה בדרך שתביא אותו למצב שבו הוא יכול להתמודד גם עם שאלות של הילדים שלו וגם עם מה שהם עושים בפועל.

ניר חינסקין: מעבר לזה, יש כמובן את כל הנושא של מה אנחנו עושים בצד החינוכי, וזה אני קצת יותר לאורלי לפרט על זה.

אורלי פרידמן: תודה.

אורלי פרידמן: אני אורלי ממיקרוסופט, מנהלת אחריות תאגידית, ואני אנסה להוסיף ממש בקצרה.

אורלי פרידמן: אני חושבת שבצד הצד הטכנולוגי, וזה אני חושבת הרכיב היחידי היחידי שהיה חסר לי בדברים שלך, צביה, כי בצד החינוך ובצד האכיפה ובצד המחקר, צריך גם את הטכנולוגיה, כפתרון.

אורלי פרידמן: אף אחד הוא לא פתרון כולל, אבל כמכלול צריך גם את הצד של טכנולוגיה.

צביה אלגלי: אנחנו מדברים על חינוך, של פתרון.

אורלי פרידמן: ללא ספק, גם חינוך בעיניי, אבל גם חינוך היא מילה מאוד גדולה.

אורלי פרידמן: צריך לצקת לתוכה תוכן, אבל גם טכנולוגיה, זה שיש אפשרות להסיר את אותו אתר Facebook, את אותו דף Facebook של ילדה שלא פתחה את זה ומישהו פתח בעצמו, זה טכנולוגיה.

אורלי פרידמן: בצד החינוכי, גם במסגרת אתר שעובד לאורך כל השנה בשיתוף פעולה מאוד רחב עם משרד החינוך ועם כל השותפים שיושבים פה.

אורלי פרידמן: יושבת פה עמותת "אשנב", יושב איגוד האינטרנט.

אורלי פרידמן: בהחלט אני חושבת שעבודה מאוד רצינית ומאוד רחבה נעשית.

אורלי פרידמן: יום לאומי לאינטרנט פתוח ב-8 בפברואר, הוא ה-7 במספר שיהיה השנה, ובאמת ניסיון אדיר להגיע למאות אלפי תלמידים והורים באותו יום, עם המידע והאינפורמציה.

אורלי פרידמן: זאת אומרת, בצד הכלים הטכנולוגיים, גם דיאלוג סביב שיח חינוכי, סביב שיח משתף בין הורים לילדים, עם כלים של אמנה משפחתית שקובעים מגיל 4 או 5 או 6, בפעם הראשונה שילד מתיישב על המחשב, איך מנהלים התנהלות נבונה מול מחשב, כמה שעות גולשים, איך קובעים לאיזה משחקים, איך ההורים מעורבים ומשולבים בתוך זה ונוטלים את האחריות ההורית שלהם שם, ובין אם זה בשלבים יותר מתקדמים, שכשיש כלים טכנולוגיים שמאפשרים באופן חינמי לבקר או לפקח, אולי זה רק עצם זה שיש לך את השוט ביד.

אורלי פרידמן: אתה לא באמת צריך להשתמש בו.

אורלי פרידמן: אולי זה שהילד יודע שיש לך את השוט או שחלילה אתה רואה בעיניים שהילד שלך נקלע למצוקה ואתה לא מצליח לפתח שם את הדיאלוג, אולי זה שיש לך גם כלים שהם לא כלי ריגול, אבל אתה מחפש את הילדה כרגע בעיניים.

אורלי פרידמן: כלים שמאפשרים להורה ליטול שליטה חזרה, יכולים בהחלט לסייע.

אורלי פרידמן: אני חושבת שמה שמדהים במה שעולה מהקול של הילדים, אני זוכרת את זה גם מהדיון הזה המקביל בשנה שעברה, זה שהילדים כמכלול מביעים פה איזה שהוא קול קורא להורים.

אורלי פרידמן: ואני יכולה להגיד שגם עמותת "אשנב" וגם איגוד האינטרנט וגם אנחנו כחברה, אנחנו כל שנה עושים rechart ענק להורים.

אורלי פרידמן: אנחנו מעמידים הרצאות והדרכות מוקלטות להורים.

אורלי פרידמן: אנחנו מעמידים ברושורים.

אורלי פרידמן: אנחנו באים לבתי הספר, לאשכולות הפיס, לכיתות, למקומות עבודה בשביל להדריך הורים.

אורלי פרידמן: יש קושי.

אורלי פרידמן: הרבה מאוד הורים לא מרימים את הכפפה.

אורלי פרידמן: אני רוצה לזרוק את זה לילדים, שיבקשו מההורים לבוא.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: ברשותכם, יש לי שאלה שלפחות אותי מאוד מאוד מאוד מעניינת.

איתן כבל: האם העבריינות שאנחנו מכירים אותה, אם זה רגילה, שמתקיימת ברחוב.

איתן כבל: . אני אומר את זה ככה: מי שהיינו מוציאים אותו לפני עידן האינטרנט עבריין ברחוב, בגלל מאפיינים סוציולוגיים, בגלל מאפיינים כאלה ואחרים, מבלי שעכשיו אני אעשה על זה איזה עבודת מחקר, האם אני יכול לבוא ולומר, וואו, הנה אלה מאפיינים שהוא עבריין, אלה עבריינים שיהיו ברשת.

כרמית פולק: אני כרמית מהמועצה לשלום הילד.

כרמית פולק: רק כדי להקדים לדבריי, ככלל אנחנו לא נגד האינטרנט או נגד תקשורת מקוונת.

כרמית פולק: בחשיבה שלנו, הדבר המרכזי שהאינטרנט מאפשר, אני לא יודעת אם לקרוא לזה עבריינות, אבל אולי סט ערכים שונה.

כרמית פולק: מה שמאפשר, ואולי מוביל לזה שלאו דווקא אנשים או ילדים שיש להם דפוסי עבריינות, מציאות שבאים לידי ביטוי כעבריינות, יבואו לידי ביטוי באינטרנט, וזה נובע כמובן מהאנונימיות שהאינטרנט מספק להרבה ילדים, מה שמאפשר את ההתנהגויות האלה, ואולי כדבר עיקרי באמת, היעדר הבקרה.

כרמית פולק: אנחנו מתייחסים לכל רשת תקשורת כמו טלוויזיה, רדיו.

כרמית פולק: . תמיד יש לנו.

כרמית פולק: .

איתן כבל: לא לזה התכוונתי, אבל לא חשוב.

איתן כבל: את עונה לי כבר ברבדים אחרים.

איתן כבל: לא לזה אני כיוונתי.

איתן כבל: בואי נעצור כאן.

איתן כבל: כל מי שמבני הנוער עדיין לא דיבר, ירים את ידו.

איתן כבל: בקשה.

מאי קפלו: קוראים לי מאי קפלו, אני מכיתה י' מקריית חיים, חיפה.

מאי קפלו: ההורים לא באים בעצם לבקר את הילדים ולעקוב אחריהם.

מאי קפלו: זה פשוט לפקח עליהם.

מאי קפלו: אחרי שאתה משקיע בילדים שלך ערכים וכל מיני מטלות לחיים, אתה צריך גם לפקח עליהם שילכו בדרך הטובה.

מאי קפלו: לדעתי זה טעות שההורים נכנסים לFacebook- של הילדים, כי בעצם הם מגדילים את התקשורת שלהם ככה, אבל אתה לא יכול לבוא ולשבת איתם בארוחת ערב או משהו, במקום לדבר איתו ב-Facebook.

מאי קפלו: פשוט נראה לי קצת "קול".

איתן כבל: כן, כאילו לא "קולי".

איתן כבל: זאת אומרת אם יש, וזה בהמשך למה שאמר הנער מרהט.

איתן כבל: שמך?

עמאר אבו דוגוש: עמאר.

איתן כבל: אני לא רציתי להתפרץ לדבריך, אבל לי כהורה, אם אני יודע שהדבר היחיד שאני יכול, או חלק מהדברים אני יכול לתקשר עם הילד או הילדה שלי, לא חשוב עכשיו הסיבה, מאלף ואחת סיבות, כי לא נעים לי, לא נעים לו, לא חשוב איך נקרא לזה, בשבילי זאת נורית שנדלקת, שאני צריך לבוא ולומר, אם אני לא יודע או הילד שלי.

איתן כבל: . שוב, מאלף ואחת סיבות.

איתן כבל: זאת יכולה להיות כל סיבה, יש כאן נורה שנדלקת, שאני יודע כהורה, אני צריך להתמודד איתה.

איתן כבל: תודה לך.

איתן כבל: בבקשה.

לי: אני לי מקריית גת.

לי: כיתה י"א.

לי: אני חושבת שבקטע הזה שההורים הם מעין חברים של הילדים, יש לזה המון יתרונות מאשר חסרונות ,לדעתי.

לי: אני אישית עם ההורים שלי, הם ממש באמת כמו חברים שלי.

לי: הם מאוד מעורבים בחיים הפרטיים שלי.

לי: זה נכון שיש את הגבולות המסוימים האלה, שאני מכבדת אותם, הם ההורים שלי, אבל אני חושבת שאם הם כאילו יבואו ו"יחטטו" לי ב-Facebook, זה יגרום לאיזה שהוא נתק, ריחוק, והתוצאות של זה יהיו ממש הפוכות.

איתן כבל: תראי, אני יכול לנסות להתייחס לזה כהורה.

איתן כבל: זאת דילמה מאוד מאוד גדולה.

איתן כבל: לא כולנו דומים ולא כולנו שווים, ובכל מערכת יחסים שמתקיימת, גם דרך חברים, לאו בהכרח בין הורים לילדים.

איתן כבל: לא דומה מערכת יחסים שאת יודעת לייצר עם חברה אחת או חבר אחר.

איתן כבל: כל אחד ואחת, יש לו איזה סוג של.

איתן כבל: . יש הורים או ילדים שלא יודעים את הגבולות, ואז לעזאזל, אתה שואל את עצמך, מי הוא זה שיכול לקרוא לילד ולומר לו, עד כאן!

איתן כבל: וגם כן, אני אומר את זה לך.

איתן כבל: כשאני אומר להיות חבר, זה להיות פתוח לילדים שלך והכול בסדר, אבל שההורה יודע להרים את קולו ולהרעים בקולו, כל אחד על פי דרכו וכל אחד בשיטתו ולומר לילד שלו או לילדה, עד כאן!

איתן כבל: כאן זה אני לא מסכים.

איתן כבל: ושאתה חבר, מטשטשים גבולות.

איתן כבל: זה עושה את זה.

איתן כבל: גם אתה ילד שלי, ואני מרגיש את זה גם אני במערכת היחסים שלי עם הילדים שלי.

איתן כבל: אני רואה את ההבדל למשל ביכולת שלי לומר לילדה הגדולה שלי משהו, ואני אומר את זה שוב, מנקודת המבט של הורה, ובאמת אני בא מבית עם סמכות הורית חד משמעית שקיימת.

איתן כבל: אנחנו מקפידים על זה.

איתן כבל: אבל אני אומר שוב, לכן אני אומר את זה בקל וחומר, שבהגדרה של מערכת יחסים חברית, היא בסדר גמור.

איתן כבל: גם אני חבר של הילדים שלי.

איתן כבל: באמת באמת חבר, ואני מנסה להיות הכי חבר שאפשר, והכי "קול" והכי "חופר".

איתן כבל: אבל בסוף, בסוף, בסוף, בסוף, אני רוצה שהם יהיו הילדים שלי, ואני ההורה שלהם והם הילדים שלי.

איתן כבל: בואו, לפני שאני נותן ככה למשרד החינוך, אני רוצה לסכם, כי יש לנו עוד רבע שעה.

איתן כבל: אני אתן לך יהודה סקר, קצר.

איתן כבל: משרד החינוך, תנסו מנקודת המבט שלכם עד כמה שאפשר, מבלי להאריך.

איתן כבל: לתת לנו נקודות התייחסות של איך אתם רואים את הדברים, והייתי שמח שבסוף, בסוף, בעשר דקות האחרונות, אתם תוכלו, בני הנוער, להוציא איזה סוג של החלטה, שאתם פונים אלינו, אל הגורמים, מה שתחליטו.

איתן כבל: אני לא רוצה לכוון אתכם.

איתן כבל: איזה סוג של החלטה שאתם רוצים להביא אותה לכאן.

איתן כבל: זאת יכולה להיות החלטה אחת שתצביעו עליה.

איתן כבל: זאת יכולות להיות שתי החלטות שתצביעו בעד ונגד.

איתן כבל: ננסה בעשר הדקות האחרונות לעשות לרגע, נדמה אתכם כשותפים לתהליך קבלת ההחלטות.

איתן כבל: בבקשה יהודה.

איתן כבל: קצר.

יהודה סקר: שלום לכולם.

יהודה סקר: אני יהודה, נציג ועד הורים ארצי, אב ל-15 ו-7 וכבר משתתף בדיון הזה, אדוני היו"ר, כבר שנה שלישית.

יהודה סקר: את אותה פסקה שבישראל עד היום לא נערך מחקר מקיף בנושא פגיעה מכוונת בקרב ילדים ונוער, אני כבר שנה שלישית רואה את זה, ואף אחד לא הרים את הכפפה.

יהודה סקר: לא HP, לא מייקרוסופט.

יהודה סקר: הכול זה נשאר בגדר למעלה.

יהודה סקר: אני רוצה לשתף אתכם.

יהודה סקר: הייתי בכפר אדומים אצל המשפחה שהבן שלהם בן ה-16 התאבד.

יהודה סקר: זה לא רק Facebook.

יהודה סקר: אשמים פה המחנכים, המורים, וגם שוחחתי על זה בשבוע שעבר עם שר החינוך.

יהודה סקר: הוא ביקש ממני למסור לזה דו"ח.

יהודה סקר: ההורים שם לא ידעו מכלום.

יהודה סקר: שנתיים מתעללים בילד בבית הספר.

יהודה סקר: זה לא ה-Facebook, זה אלימות.

יהודה סקר: אלימות וFacebook- הולכים יחד.

יהודה סקר: בכל מקרה אני לקחתי חלק בכל הדיונים שאנשי משרד החינוך, הם עושים עבודה מצוינת.

יהודה סקר: לצערי, אני מודה כהורה, שמגיעים לפגישות של אנשי האינטרנט ואנשי משרד החינוך רק ההורים שאכפת להם.

יהודה סקר: ההורים שאצלם המחשב בתוך החדר, זה מקום לצרה.

יהודה סקר: אני רק אגמור בזה.

יהודה סקר: ישנו אדם בשם ניצן, לא זוכר את שם משפחתו, שאנחנו מעבירים אותו בכל בתי הספר בירושלים, מחברי ועדת החינוך העירונית בירושלים, והוא מציע את זה גם לפיקוד המטה וגם לאנשי משטרה, שהמחשב יהיה בסלון של ההורים.

יהודה סקר: אין בזה שום בושה.

יהודה סקר: זה הכול.

יהודה סקר: תודה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: נציגי משרד החינוך.

איתן כבל: בבקשה.

עינב לוק: שלום, קוראים לי עינב לוק, אני ממונה על מניעת אלימות במערכת החינוך, ואני רוצה קודם כל להגיד באופן עקרוני, שכמו שאת התייחסת לדברים ועוד הרבה דיברו, שהבריונות ברשת והאלימות ברשת היא חלק מאלימות בכלל, ואנחנו לא מפרידים גם את ההתייחסות וגם את התוכניות וגם את בדיקת התופעה, אנחנו רואים את זה כתופעה אחת כוללת, אם כי היום אנחנו יודעים שלתוך התוכניות שניבנות למניעת אלימות, אנחנו מייחדים היבטים מסוימים לאינטרנט, ומתייחסים אחרת לסוגיה זאת.

עינב לוק: אז אני אגיד קודם כל שהיום אנחנו מפעילים תוכניות מערכתיות של משרד החינוך, שהתחילו בשנה שעברה בהיקפים מאוד גדולים, עם כניסתו של השר והמנכ"ל לתפקיד.

עינב לוק: גם התפרסם חוזר מנכ"ל חדש של משרד החינוך, שהוא מתייחס להיבט של האינטרנט בפעם הראשונה, מגדיר את זה כאלימות חמורה ומתייחס אל זה כאחת ההתנהגויות החמורות, ונותן הנחיות מאוד ברורות למנהלי בתי הספר ולמחנכים, איך להתנהג בסוגיות האלה, שכמובן אם הייתה השאלה אם זה מעניינה של מערכת החינוך להתעסק בזה, אז בוודאי שכן, וכתוב בחוזר מנכ"ל בצורה מאוד ברורה.

עינב לוק: והחלק השני של חוזר מנכ"ל מתייחס לתוכניות ההתערבות שיש לעשות עם התלמידים, עם ההורים ועם המורים בתוך בתי הספר.

עינב לוק: אז קצת לגבי תוכניות ההתערבות שאנחנו עושים.

עינב לוק: תוכניות ההתערבות שאנחנו מפעילים בבתי הספר, אנחנו מכשירים כדי להפעיל את התוכניות גם יועצים, גם פסיכולוגים וגם מדריכים.

עינב לוק: יש בארץ כ-220 מדריכים שהתמחו בתחום של קידום אקלים בטוח וצמצום אלימות, כולל ההיבטים של האינטרנט.

עינב לוק: מה שאנחנו עושים, מגיעים לבתי הספר.

עינב לוק: אנחנו מעבירים שאלונים אינטרנטיים לתלמידים מכיתה ד' עד י"ב.

עינב לוק: התלמידים עונים על השאלון האינטרנטי, באיזה מידה הם נחשפים לאלימות, איפה האלימות מתרחשת, באיזה מידה יש להם חברים בבית הספר, תחושת השייכות, תחושת הכבוד.

עינב לוק: כל בית הספר מעביר את זה לכל התלמידים שלו באינטרנט.

עינב לוק: מנהל בית הספר מקבל את הנתונים, ועל סמך הנתונים אנחנו בונים תוכנית התערבות קצרת טווח וארוכת טווח לבית הספר, וגם לכיתות.

עינב לוק: אם אנחנו רואים שעלתה בעיה מסוימת בכיתה מסוימת, בעיה של חרם, ניבנית תוכנית התערבות מיוחדת לכיתה הזו.

עינב לוק: אם נמצאה בעיה כוללת בתוך בית הספר, נבנית התערבות כוללת לכל בית הספר.

עינב לוק: חשוב להגיד שמי ששותף לתוכנית, גם לבניה, גם להעברתה וגם להפעלתה, זה הורים, מורים ותלמידים.

עינב לוק: יש לזה ערך מאוד מאוד חשוב.

עינב לוק: הדגשים שאנחנו שמים בתוכנית, זה גם עבודה על גבולות, על תקנון, על מדיניות, עבודה על יחסים, על דיאלוג וקשר בין מורים לתלמידים, קשר בין התלמידים בינם לבין עצמם ועבודה על הגברת הנוכחות של המבוגרים, גם ההורים וגם המורים בכל ההיבטים.

עינב לוק: אני אתייחס רגע לאינטרנט ואני אגיד שההיבטים המיוחדים שאנחנו מפתחים לאינטרנט, זה קודם כל להגיד איזה שהיא הצהרה שאנחנו אומרים אותה גם בבתי הספר, גם מול ההורים וגם מול המורים, שהאינטרנט שלעצמו, הוא כמובן אינו פוגע או אינו מיטיב, אלא השימושים שאנחנו עושים בהם, אלה המשמעותיים, ולכן העבודה המרכזית שמתרכזת גם עם ההורים, גם עם המורים וגם עם התלמידים, היא עבודה על קודם כל להכיר את המרחב הזה יותר לעומק, מה השימושים שאפשר לעשות בו.

עינב לוק: להגביר את המודעות למאפיינים המיוחדים של האינטרנט ואיך אנחנו על ידי שימוש נבון יותר, יכולים דווקא להשתמש בהזדמנויות שיש באינטרנט.

עינב לוק: אתם מער"ן, השתמשת בזה שבאמת אפקט הסרת העכבות, יש לו גם הזדמנויות, ואני רוצה להגיד שעל זה  אנחנו מדברים עם הילדים בכיתות.

עינב לוק: זאת אומרת, התהודה והתפוצה שיש לפגיעה בתוך האינטרנט, אכן יוצרת פגיעה מאוד חמורה, עם היקף מאוד גדול.

עינב לוק: אבל יש בו גם הזדמנות.

עינב לוק: עצם זה שיכולים לראות את הפגיעה, גם ילדים שמפעילים שיקול דעת, שיש להם את היכולת לעצור ולהגיד, לא לסמן Like ולהעביר את זה הלאה, אלא באמת יכולים לעצור, והדבר העיקרי שאנחנו עובדים עליו בכיתות, זה באמת להגביר את המודעות של התלמידים.

עינב לוק: יש את היכולת להפעיל שיקול דעת, להגיד שזה לא מתאים להם, לעצור את הפגיעה כאשר הם רואים אותה.

עינב לוק: אנחנו גם מלמדים אותם שלמשל, זה שזה כתוב ושזה פגיעה טקסטואלית והיא נשארת כתובה, יש לזה גם הזדמנות.

עינב לוק: זה אמנם נשאר הרבה זמן וקשה להסיר כמו שאתה אמרת, אבל זה גם מאפשר לילדים, לפני שהם שולחים, לחשוב עוד רגע על מה שהם כתבו ולהסתכל על זה, ולפני שאני שולח, לחשוב עוד רגע.

עינב לוק: אני חושבת שההיבטים האלה, הם נכנסים לכל תוכנית התערבות שהיום אנחנו עושים בבית ספר.

עינב לוק: אם אנחנו עושים במסגרת תוכנית כישורי חיים שיעור בנושא חברות, אז אם פעם דיברנו רק על חברות כמו שאנחנו מכירים אותה, היום אנחנו מדברים גם על חברות ברשת, מהי חברות ברשת.

עינב לוק: זאת אומרת, היום אין תוכנית אחת למניעת אלימות בנושא אלימות באינטרנט, אלא כל התוכניות שלנו מותאמות ומוסיפים להם את ההיבטים הייחודים שמותאמים לאינטרנט.

איתן כבל: ברשותך, אני אתפרץ לדברים שלך, להרצאה שלך.

איתן כבל: הדבר הכי חשוב לדעתי במערכת החינוך, ואני אומר את זה גם כהורה ואני מניח שכולנו, שהמערכת באמת, אבל באמת.

איתן כבל: . יש הבדל בין לדבר.

איתן כבל: זה דרך אגב ברוב המקרים, על זה שאנחנו מבינים את הבעיה ואנחנו דנים בה ואנחנו עוסקים בה, לבאמת להפנים זאת בתוך ההתעסקות היום יומית.

איתן כבל: אתם מבינים שהבעיה, אני לא רוצה להגיד החינוכית, אבל כמעט כל הלמידה, היא הולכת היום יותר ויותר נהיית.

איתן כבל: . יש כיתות היום שגם בבתי הספר שהן כיתות ניסיוניות, שהכול ממוחשב.

איתן כבל: הכול דרך המחשב.

איתן כבל: ואז אני רואה איך כל המודעות וכל התודעה, סובבים סביב העניין הזה.

איתן כבל: זאת אומרת, אין כמעט שיח שהוא לא דרך מחשב, דרך אינטרנט.

איתן כבל: באמת אני אומר לך, כי אני עוד לא בטוח שכל המורים באמת מבינים את זה.

איתן כבל: אני לא יודע למשל כמה אחוזים, אם אני מנסה לייצר איזה מדרג, כמה מורים נמצאים בשורה אחת, יישרו קו עם כל נושא המחשב/אינטרנט/שימושים כוללים.

איתן כבל: שוב, לא מדבר, Facebook וכל זה, זה באמת הגדרה הכי צרה בעולם שאתה יכול לדבר על הרשת.

איתן כבל: הרשת היא עולם ומלואו.

איתן כבל: זאת אומרת, יש כאן דברים שאני יודע שיונתן יודע להגיד, שעוד אנשים כאן, רובנו, חוץ מכמובן מי שעוסק בתחום, אפילו לא מודע לדברים האלה.

איתן כבל: עוד לא נחשף אליהם.

עינב לוק: לא חייב מורה לשלוט באינטרנט.

איתן כבל: זה ברור.

איתן כבל: לכן אני אומר, ברשותכם, הדבר הכי חשוב זה שיהיה תודעה ומודעות לעניין הזה.

איתן כבל: זאת אומרת, אני לא אמור לדעת הכול.

איתן כבל: אני גם לא רוצה לדעת הכול.

רוני דיין: אני אעיר לאמירה האחרונה שלך.

איתן כבל: שמך לפרוטוקול.

רוני דיין: רוני דיין, מנהל גף יישומי מחשב וחינוך במשרד.

רוני דיין: בכל תוכניות ההתערבות שלנו אנחנו כן מביאים בחשבון שהילדים יחוו את הסביבה החינוכית שאנחנו בעצם מזמנים להם, אבל גם מחנכים אותם לעבודה במרחב הפתוח, שהוא מביא בעצם ומזמן כמעט את כל הדברים, אלה ששומעים עליהם.

רוני דיין: מצד שני, לגבי האמירה האחרונה שלך לגבי היכולת לא רק לדבר במילים וסיסמאות.

רוני דיין: תוכנית התקשוב החדשה, התאמת מערכת החינוך במאה ה-21, יש בה פרק מאוד משמעותי באותה אוריינות של תקשורת שאנחנו הולכים למסד אותה בקרב המורים והתלמידים, כדי לחנך אותם איך לעבוד בעצם בתוך המרחב הווירטואלי הזה שאנחנו חיים בו, כדי לחנך אותם שיפנימו באמת את ההתנהגויות הנכונות וירכשו את המיומנויות הנכונות, גם של הזהירות ברשת וגם של העבודה המושכלת בתוך הרשתות.

רוני דיין: זה מרכיב בתוך תוכנית הלימודים.

איתן כבל: תודה.

עינב לוק: הדבר המרכזי שאנחנו מתרכזים בו, זה באמת עבודה עם המבוגרים המשמעותיים.

עינב לוק: אני חושבת שעובדה עם המורים ועם ההורים, היא החלק הקריטי, ולא בהכרח זה מחייב שהמורים צריכים לדעת את היישומים עד הסוף של המחשב, אלא חייבים באמת ללמוד איך לדבר עם הילדים על הדברים האלה, ובהקשר לכל מה שהילדים אמרו, אם הם רוצים את הנוכחות של ההורים שלהם בצורה כזו או אחרת, אני חושבת שאפשר למצוא ואריאציות רבות להגביר את הנוכחות, לאו דווקא על ידי כניסה, אלא על ידי דיאלוג, הגבלת הדיאלוג והשיח הפתוח בין הורים לילדים ועל ידי שאילת שאלות משמעותיות, כמו שמדברים על כל נושא.

עינב לוק: גם אנחנו לא יכולים לדעת עם איזה חברים הלכו בפארק באותה מידה.

עינב לוק: שאלת שאלה, מיהם הילדים הפוגעים.

עינב לוק: אז מהניסיון שלנו, אנחנו יודעים להגיד שבדרך כלל, זה יכול להיות או ילדים שפוגעים גם במרחב הפיזי.

עינב לוק: זה יכול להיות ילדים שרואים בזה משהו, לא חושבים שהם פוגעים והם לא פוגעים במרחב הזה.

עינב לוק: הם לא חושבים שזה מספיק פוגע.

עינב לוק: הם עושים את זה בצחוק, ולכן כאן הגברת המודעות, היא מאוד מאוד חשובה.

עינב לוק: דבר אחרון, איזה סוג של ילדים שחושבים שהם יכולים לקבל איזה שהיא תהילה מהאינטרנט מעצם זה שהרבה ילדים צופים בסרטונים שלהם, וזה יוצר איזה שהיא תחושה של תהילה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אני רוצה לשמוע הצעות החלטה.

סיוון גולדברג: קודם כל במשפט אחד.

סיוון גולדברג: בני נוער כיום אני חושב, לא מספיק מודעים ליכולת הגדרת אבטחת הפרטיות שלהם ב-Facebook ובאינטרנט בכלל.

סיוון גולדברג: אני חושב שיש מקום להוציא איזה שהוא מסמך או הודעה, להעביר לתלמידי ישראל, גם להורים אפשרי, וליידע אותם על זה ולהזכיר להם על זה.

איתן כבל: אני רוצה שתהיה הצעת החלטה.

איתן כבל: כשאנחנו אומרים הצעת החלטה, כדי שאני אעזור לכם, זה אנחנו בני הנוער שהתכנסו כאן, פונים למשטרת ישראל, למשרד החינוך, לכנסת לתקן חקיקה, למאן דהוא.

איתן כבל: לא לתת אמירות.

איתן כבל: אנחנו עברנו עכשיו מהדיון הרחב, עם אלמנטים או נקודות שעוסקות בפרקטיקה, בדברים מעשיים, ועכשיו אנחנו רוצים למקד את עצמנו.

איתן כבל: זה גם סוג של אומנות.

איתן כבל: אז בבקשה.

הדר יקיר: הייתי רוצה לפנות למשרד החינוך, שאם הוא יכול, אז שיעבוד בשיתוף פעולה כמה שיותר עם התקשורת.

הדר יקיר: השגחה של הורים על מה שילדים עושים, לא יעזור, בגלל שמה שילד לא יכול לעשות פה, הוא יעשה שם.

הדר יקיר: מה שלא שם, אז שם.

הדר יקיר: זה לא הקטע של לבוא לראות מה הילד עושה, ואז להגיד לו נו, נו, נו.

הדר יקיר: זה לבנות איזה שהיא מערכת מוסכמת שההורים אומרים לילדים, אתה יכול לעשות, רק תהיה מודע להשלכות.

הדר יקיר: העבודה שלכם זה להסביר להורים על ההשפעה שלהם על הילדים.

איתן כבל: אני חייב לעצור, סליחה.

איתן כבל: תקשיבו, אתם נותנים דברי הסבר.

איתן כבל: אני מבקש, אני אבחר אותך ואני אבחר אותך.

איתן כבל: בקשה.

שמרית קליין: טוב, אז אני פונה למשרד החינוך, להעביר סדנאות מסודרות לילדים כבר בגיל יסודי, להסביר להם מה הסכנות של האינטרנט, ולהעביר סדנאות להורים, מה הסכנות של האינטרנט, איך הם יכולים לעזור ולתרום לנושא.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: בקשה.

ענבר רוט: שמי ענבר.

ענבר רוט: יש לי הצעה בשני מישורים.

ענבר רוט: בעניין החינוך, להכניס בשעות חינוך שגם ככה קיימות במערכת, אז מערך, מישהו שיבוא וירצה לתלמידים על הסכנות ועל ההשלכות.

ענבר רוט: זה תוך כדי, זה גם אפשרי בעיניי.

ענבר רוט: ובעניין של אתרי האינטרנט.

ענבר רוט: אני חושבת שצריך להציג שם את הסכנות בבאנר או בצורה מסוימת, בצורה ברורה וגלויה לעין, שמזהירה ממה שאתה עושה, שתהיה מודע למעשים שלך.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: אז ברשותכם, מי בעד ההצעות האלה?

איתן כבל: ירים את ידו.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: מי נגד?

איתן כבל: אין.

איתן כבל: מי נמנע?

איתן כבל: אין.

איתן כבל: אני מודה לכם מקרב לב.

איתן כבל: היה לי לעונג.

איתן כבל: אני מקווה שגם לכם, ובאמת אני מקווה גם שבסיכום של הפרוטוקול שנוציא אותו לכולם, שנדע להשכיל ולעשות את עבודתנו נאמנה.

איתן כבל: תודה רבה לכם.

איתן כבל: המשך יום נעים.

איתן כבל: לכם בני הנוער, כל הכבוד לכם, אתם תותחים באמת.