ועדת המדע והטכנולוגיה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 79, 2011-01-18 10:00

מאיר שטרית: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

מאיר שטרית: אני שמח על המשתתפים הרבים שהגיעו לישיבה פרט לחברי הכנסת.

מאיר שטרית: אבל היום כשאנחנו דנים ברובוטיקה, אולי באמת הגיע הזמן שנשים בעתיד רובוטים במקום חברי הכנסת, כך שימלאו את מקומם בוועדות ויוכלו להצביע לבדם.

מאיר שטרית: אני מוכן לתת להם את הבינה.

מאיר שטרית: אני מברך את שר המדע שמשתתף בישיבה היום ואני שמח שהוא משתתף איתנו בישיבה הזאת.

מאיר שטרית: אני בדיוק מדבר אדוני, שאמרתי שאני מברך את כל הבאים פרט לחברי הכנסת, ונראה לי שנוכל בעתיד לשים במקומם רובוטים, שממילא יקבלו את ההנחיות ממרכז המפלגה איך להצביע, ויצביעו אוטומטית בעד ונגד, כמו שאומרים להם, ויהיו גם ממושמעים, ישבו בכיסא, לא יזוזו כל היום, לא צריכים לאכול, לא לשתות קפה.

מאיר שטרית: יש יתרונות, אפשר לשנות את העולם.

מאיר שטרית: אבל אני שמח לארח פה את תעשיית הרובוטיקה בארץ.

מאיר שטרית: יש פה מגוון רחב של אנשי תעשייה שהצליחו גם בתחום הרובוטיקה בארץ ומייצאים לחוץ לארץ, אני מוכרח להגיד בהיקף די משמעותי, למרות הכמות הקטנה של העובדים שנמצאים שם עדיין במערכת הרובוטיקה.

מאיר שטרית: נמצאים איתנו אנשי מדע מכל האוניברסיטאות בארץ, אנשים שמתעסקים בתחום הרובוטיקה במרכזי המחקר באוניברסיטאות כולם.

מאיר שטרית: נמצא איתנו שר המדע, ואני שמח לארח את הכינוס הזה פה.

מאיר שטרית: יש לפנינו גם כמו שאתם רואים, תערוכה של רובוטים, רובם מתוצרת ישראל, שנפוצים אגב בעולם.

מאיר שטרית: שוב, הם נמכרים במחירים, בוא נאמר בהיקפים די משמעותיים, שאנחנו גם נדגים אותם לאחר מכן באמצעות האנשים שהביאו את הרובוטים האלה לפה בתחומים שונים.

מאיר שטרית: ואני מאד שמח על היום הזה, שיש לנו הזדמנות ואפשרות אני מקווה, יחד עם שר המדע, לדחוף את התחום הזה של הרובוטיקה בארץ.

מאיר שטרית: זו המגמה והמטרה של הישיבה הזאת – להביא לדחיפה של נושא הרובוטיקה בארץ, כאחד הענפים שחוזים לו עתיד גדול בעשור הקרוב.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר שקשה ממש לומר מראש את כל האופציות האפשרויות בפיתוח של רובוטים בעולם.

מאיר שטרית: ברור שאנחנו עומדים לדעתי על סף של שינוי וכמעט מהפכה בעולם בתחום הזה.

מאיר שטרית: אנשים לא ערים לכך, יש מאמר מאד מפורסם של ביל גייטס, שנקרא רובוט בכל בית, שהוא אומר שלדעתו תעשיית הרובוטיקה, הוא אמר את זה לפני כמה שנים, עובדת כמו תעשיית המחשבים בשנות ה-70, שבה כשאנשים שונים פיתחו את המחשבים הראשונים, את האטרי ואת משחקי הפינג פונג על המחשב, שעוד לא היה ברור בכלל לאן הולכים, והמהפכה בתעשיית ההייטק קרתה רק כאשר חברת מייקרוסופט פיתחה את הבייסיק, שזו שפת התכנות שאפשרה בעצם לעבוד באותה שפת תכנות על כל חומרה.

מאיר שטרית: ברגע שהייתה שפת תכנות אחת, אז כבר יכלו לפתח חומרות שונות ותוכנות שונות, ולהגיע למצב של מחשב בכל בית, זה היה החלום שלו, להגיע למחשב בכל בית.

מאיר שטרית: והוא חושב ומאמין, ואני מצטט את ביל גייטס, שהעתיד בעצם נמצא, גם בעתיד הרובוטיקה.

מאיר שטרית: הוא חושב שאנחנו נמצאים על סף של מהפיכה כזאת, ונכון לעכשיו אין שפת תכנות אחידה לרובוטים, ולכן זה מקשה מאד על פיתוח תעשיית הרובוטיקה, ובעצם כל מי שמפתח רובוט צריך כאילו להתחיל מאפס, כי אין איזו שהיא שפה משותפת.

מאיר שטרית: למרות זאת הוא חושב שהדברים יקרו, מכיוון שבמשך השנים א' כל היחידות והפרמטרים שמרכיבים היום רובוט או מחשבים, במשך השנים, מאז התחילו, הוזלו בצורה פנטסטית.

מאיר שטרית: כוח העיבוד של מגה הרץ 1 עלה 7,000 דולר בשנות ה-70, היום הוא עולה פרוטות.

מאיר שטרית: זיכרון, אני מספר לכם שכשקניתי את המק שלי הראשון, בעצם לא הראשון.

מאיר שטרית: הראשון היה 128 קילו בייט, הוא עלה 5,000 דולר.

מאיר שטרית: זיכרון הארד דיסק שלו היה 128 קילו בייט.

מאיר שטרית: והשני, כשהיה מגה בייט אחד, עלה בסביבות 5,000 דולר.

מאיר שטרית: היום אתה קונה מחשב שהוא עם טרה בייט 1, ועם מעבד כפול, ועם כרטיסים מאד מאד משוכללים, והכל ביחד עולה 1,000 דולר בערך.

מאיר שטרית: ...

מאיר שטרית: שימוש אחד, אותו דבר, בתחום שעובדים עם הסרברים, כל מנועי הסרבו, החיישנים השונים, קלטי קול, וכו', שכולם אגב מרכיבים רובוטיים שונים, כי רובוט בשביל לנוע בחלל הוא צריך שיהיה לו חיישנים להבין איפה הוא זז, שלא יתקל במכשולים, הוא צריך יכולת לראות בעצם לאן הוא הולך, הוא צריך יכולת להניע את האיברים השונים בכוח שונה, להחזיק דבר עדין או למחוץ דבר מאד חזק.

מאיר שטרית: הוא צריך לעשות פעולות רבות, והאלמנטים האלה הולכים, המחיר שלהם הולך ויורד.

מאיר שטרית: כנ"ל כוח העיבוד וכוח המחשב הולך ועולה, כוח המיחשוב הולך ועולה, דבר ששוב נותן אפשרות להכניס לתוך הרובוטים יכולת מיחשוב הרבה הרבה יותר גדולה.

מאיר שטרית: אנחנו אבל עוד לא שם.

מאיר שטרית: עוד לא במצב שיכולים לעשות הכל.

מאיר שטרית: אני מאמין שאפשר לעשות הכל, והיום בעולם קיימים כבר היום מאות אלפי רובוטים שמשולבים היום בעולם, ביום יום עובדים, ואנחנו לא תמיד רואים אותם כרובוטים.

מאיר שטרית: כשרואים את המכונה האדומה שם, זו המכונה לכיסוח דשא שהיא פיתוח ישראלי, שמוכרים אותם בהרבה מאד אלפים בארץ ובעולם כולו, זה לא נראה בן אדם או רובוט.

מאיר שטרית: רואים את המכונה הזו של אלביט, מכונה שיכולה לטפס במדרגות ולקחת ולהעביר ציוד ודברים אחרים ולעזור לחייל.

מאיר שטרית: היא לא נראית כמו רובוט מהלך על שתיים כמו בן אדם, זה לא הומונואיד מה שנקרא.

מאיר שטרית: רואים את מנקי הבריכות הצהובים, הקטן לבריכות אישיות, הגדול לבריכות ציבוריות וגם הכחול לבריכות אולי קצת יותר גדולות, לפי הגודל אני פשוט  מעריך.

מאיר שטרית: שלושתם אגב תוצרת ישראלית, שנמכרים בכל העולם, תופסים נתח שוק מאד נכבד, והם עובדים מאד יפה בכל העולם.

מאיר שטרית: רואים שם את הנחש המקופל שיכול להיכנס לתוך מנהרות, כרובוט לתוך מנהרות, ולהעביר החוצה מראה מה קורה שם בפנים, ואולי גם לשלוח אחר כך משהו לפוצץ את זה.

מאיר שטרית: רואים אפילו משחקים של ילדים, וזה חלק קטן ממה שקורה בעולם.

מאיר שטרית: יש היום בתעשיית הרכב ביפן על כל 10 עובדים רובוט אחד שנמצא בקו התעשייה.

מאיר שטרית: בחקלאות פועלים רובוטים.

מאיר שטרית: בקטיף של ירקות, של פירות, של כותנה עובדים רובוטים רבים.

מאיר שטרית: בביטחון עובדים רובוטים רבים בשמירה.

מאיר שטרית: אני מדבר על מל"טים, על ספינות בלתי מאושיות שיכולות לשוט בים ולהעביר ויז'ן, לירות, להגן על שטחים, לנוע במהירות עצומה, כי זה גוף יחסית קטן, שהוא גם פיתוח ישראלי כזה.

מאיר שטרית: במל"טים וודאי יש פיתוח ישראלי כזה.

מאיר שטרית: ובכן, יש רובוטים בים, באוויר וביבשה.

מאיר שטרית: אין עדיין, אנחנו עדיין לא רואים את הרובוט דמוי אדם שכמו שבמדע הבדיוני מציינים אותו, אנחנו עוד לא מגיעים לשם, אבל לדעתי התעשייה בדרך.

מאיר שטרית: זה רק עניין של זמן.

מאיר שטרית: אנחנו נהיה שם.

מאיר שטרית: וביפן או בקוריאה, ששם הממשלות רואות בעניין הזה תחום אדיר כפי שנשמע היום מהמומחים לכך, על הפוטנציאל של תחום הרובוטיקה, ביפן ובקוריאה מאמינים שעד שנת 2020 אם אני לא טועה, יהיה רובוט בכל בית.

מאיר שטרית: יהיו רובוטים שיעזרו לקשישים, יעזרו לאנשים מוגבלים ללכת, לשמש להם לחברה לדבר איתם, להקריא להם סיפור, להראות להם סרט.

מאיר שטרית: לקחת אותם בדרך, לתמוך בהם, לטפל בהם, להזיז אותם.

מאיר שטרית: הדברים אגב גם בארץ עובדים על תחומים כאלה.

מאיר שטרית: אז יש והאופציות לפיתוח הן פשוט ענקיות והפוטנציאל הוא ענק.

מאיר שטרית: אתם יודעים שהיו כל מיני תיאוריות, אני קצת התעניינתי וקראתי את התחום בכל מיני מאמרים, היום האינטרנט נהיה באמת כיכר העיר.

מאיר שטרית: יש דבר שנקרא דחיית הרובוטים.

מאיר שטרית: הייתה מחשבה שאולי אנשים לא ירצו שיהיו רובוטים שידברו עם בן אדם, כי זה מפחיד אותם.

מאיר שטרית: אבל בכל זאת מסתבר שכן מתפתחים בכיוון הזה.

מאיר שטרית: חוקרים בריטים הצליחו לפתח רובוט שמחקה את הבעות הפנים ויכול להביע שמחה, אושר וכאב על פי מה שהוא רואה בסביבה שלו.

מאיר שטרית: זה דבר שהוא כבר קיים כפיתוח קיים.

מאיר שטרית: כולם, כמי שקצת התעניין במדע בדיוני, ואני חושב שרבים מאלה שמתעסקים ברובוטים בטח מעניין אותם הנושא הזה.

מאיר שטרית: אז ראינו את הסרטים של המדע הבדיוני, מלחמת הכוכבים, האני רובוט וכן הלאה, כל הסרטים של מדע בדיוני.

מאיר שטרית: יש מי שזוכר את שלושת החוקים של אסימוב, חוקים לרובוט.

מאיר שטרית: יש שלושה חוקים, חוק אחד אומר – רובוט לא יפגע בבן אנוש אף פעם, זה חוק מספר אחד.

מאיר שטרית: חוק מספר שניים – הרובוט חייב לקדם את הפקודה של בן אנוש, כל עוד שהיא לא סותרת את החוק הראשון.

מאיר שטרית: והחוק השלישי הוא שרובוט חייב להגן על קיומו כל עוד זה לא סותר את החוק הראשון.

מאיר שטרית: כל ההיגיון של אסימוב אני חייב להגיד מאד מעניין.

מאיר שטרית: אבל החוקים האלה בטח, אם הייתה תוכנית בייסיק אחת כזו לרובוטים, אולי היו מכניסים בתוכה חוקים כאלה משונים שיצרו איזה שהוא סטנדרט להתנהגות רובוטית, כדי להפחית את החשש של האנשים.

מאיר שטרית: נראה לי אבל שהעולם בעקבות הסרטים, בעקבות המדע הבדיוני, יותר ויותר מקבל את הרעיון שיהיו רובוטים בסביבה שלו.

מאיר שטרית: ואנחנו נקבל, עובדה הם קיימים.

מאיר שטרית: הרובוטים עובדים היום במקומות מסוכנים שאנשים לא נכנסים אליהם.

מאיר שטרית: הצבא שולח רובוטים למקומות שהאנשים לא צריכים להיכנס אליהם, רובוטים מסוגים שונים.

מאיר שטרית: הרבה מגנים על גדרות ועל גבולות באמצעות רובוטים.

מאיר שטרית: רובוטים שמסוגלים גם לתצפת, גם לראות, גם להעביר אחורה את הויז'ן, וגם לירות כשצריך בהפעלה מרחוק.

מאיר שטרית: האופציות הן פשוט ענקיות, ואני מאמין שלתעשייה הזאת יש עתיד גדול.

מאיר שטרית: ביל גייטס אמר כבר לפני כמה שנים, שבעיניו זו המהפכה הבאה לתעשייה שתהיה בעולם, כמו שתעשיית ההייטק עברה שינוי גדול אחרי שנות ה-70 והפכה להיות תעשייה ענקית בעולם בהיקף עצום, השלב הבא, הדבר הבא שיקרה בתעשיית הרובוטיקה זה יהיה המצב הזה.

מאיר שטרית: שתעשיית הרובוטיקה תהיה בעצם ההייטק הבא, או מעצמת ההייטק הבאה בעולם, בהיקפים של מאות מיליארדים.

מאיר שטרית: וצר לי, חבל לי לראות שישראל לא תהיה שם.

מאיר שטרית: ישראל יכולה להיות שם בלי שום ספק, כי יש לנו לדעתי את הדבר הנחוץ והחשוב ביותר לפיתוח התעשייה הזאת, זה את הידע, את יכולת האלתור, את יכולת ההמצאה, שבגללה ישראל הפכה לתעשיית הייטק.

מאיר שטרית: בתחום הזה, אם ייתנו הכלים והאמצעים, יש סיכון רב שגם בתחום הזה ישראל תוכל להיות פורצת דרך, ולהקים את ההייטק הבא, או את תעשיית ההייטק הבאה בארץ, שתהיה תעשיית הרובוטים.

מאיר שטרית: הרי הדברים משולבים.

מאיר שטרית: החלום אגב של ביל גייטס הוא, מבחינתו, כפי שהוא חושב רחוק הוא אומר, שמבחינתו צריך לחשוב על אפשרות שלא כל רובוט יהיה כל כך יקר, כי אחרת אנשים לא יהיה להם רובוטים, אלא יכול להיות מצב שהרובוט בעצם יהיה מחובר למחשב השולחני בבית, ששם יהיו תוכנות ההפעלה שלו, כך שאתה לא חייב לשים על הרובוט את כל תוכניות ההפעלה ואת כל כוח המיחשוב, ויכולים אפילו בעקבות זה, אם יש מחשב שמפעיל רובוט, אתה גם יכול להפעיל קבוצה של רובוטים באמצעות מחשב אחד, שילכו נגיד ויפעלו כקבוצה ביחד לעשות דברים מסוימים.

מאיר שטרית: זאת אומרת, החלומות קיימים, היישום שלהם הוא בשער של כל האנשים שיושבים פה, ואני מאמין שהפוטנציאל שלנו בעניין הזה גדול.

מאיר שטרית: לכן אני חושב שתפקידנו כוועדת המדע, המטרה שלי היא לנסות ולדחוף את הנושא הזה בממשלה, ולדאוג לכך שהממשלה תקצה לזה תשומת לבד, העדפה ואמצעים כדי לגרום לכך שהתעשייה הזאת תתפתח.

מאיר שטרית: ראינו בעבר שהממשלה רצתה לקדם נושאים מסוימים, כמו הייטק, הממשלה עשתה פעולות שונות כדי לקדם את תעשיית ההייטק.

מאיר שטרית: הממשלה העמידה קרנות הון סיכון, קרן יוזמה, קרן תנופה, קרנות אחרות שנתנו עידוד לתעשייה הזאת, כדי לצמוח, ואני בטוח שהממשלה קיבלה בחזרה על כל פרוטה שהיא השקיעה, פי 100.

מאיר שטרית: יותר, גם מהכנסות נטו לממשלה, וגם שלא נדבר על הכנסות למדינה ולחברה, ולפיתוח מקומות עבודה וכן הלאה.

מאיר שטרית: הממשלה קיבלה פי כמה וכמה ממה שהיא השקיעה באותו עניין.

מאיר שטרית: ממשלות בעולם משקיעות בזה מאות מיליונים של דולרים, כדי לקדם את תעשיות הרובוטיקה שלהן, והבולטים ביניהן הם יפן וקוריאה, שמשקיעים בכמות בהיקף אדיר בעולם, בתחום הזה כמויות עצומות של כסף.

מאיר שטרית: אני חושב שמדינת ישראל בשלב הבא יש לנו, אתם יודעים יש לנו ננוטכנולוגיה וביוטכנולוגיה.

מאיר שטרית: רובוטיקה צריכה להיות אחד הענפים הללו שיקבלו דחיפה על ידי הממשלה, ועל ידי המדען הראשי של המשרד למסחר ותעשייה.

מאיר שטרית: אם אנחנו רוצים להסתכל קצת רחוק, צריך לחשוב באופן לא קונבנציונאלי, וחשיבה קונבנציונאלית שהיא גם טובה, אבל היא לא מספקת בשביל לעשות פריצת דרך, ואני מקווה שהיום בעקבות הדיון הזה, אחרי שיוצגו, גם נוכל לתת דחיפה לנושא הזה.

מאיר שטרית: אני גם אמשיך לעקוב בעתיד בעניין רב אחרי התעשייה הזאת, ולסייע כמיטב יכולתי כדי להביא לכך שהתעשייה הזו אכן תתקדם ותפרוץ דרך.

מאיר שטרית: אז אני מודה לכל המשתתפים, אני בטוח שיהיה לנו דיון מעניין, ומי שלא בא לפה – הוא מפסיד.

מאיר שטרית: אני מעביר את רשות הדיבור לשר המדע, בבקשה.

דניאל הרשקוביץ: תודה לאדוני ראש הוועדה, באמת דיון חשוב ואני חושב שגם יכול להבטיח הנאה.

דניאל הרשקוביץ: קודם כל בשבילי זה תענוג גדול לראות כאן הרבה מאד מכירים, מכרים, הן מהטכניון והן ממקומות אחרים שקשורים בנושא הזה.

דניאל הרשקוביץ: אגב, כשקראת אדוני היושב ראש את המקומות שרובוטים יכולים להיכנס, היה נראה לי שאתה לאט לאט מגיע לכנסת.

מאיר שטרית: אמרתי את זה בהתחלה.

דניאל הרשקוביץ: על זה חשבתי.

דניאל הרשקוביץ: לפחות פעם בשנה אני מרגיש כמו רובוט, זה בהצבעות כאן לתקציב, ואני בעצם מרגיש שכל מה שאני צריך זה חיישן קול כדי לקלוט את הצעקות בעד או נגד, כלומר זה ממש רובוט בלי שום אינטליגנציה מלאכותית.

דניאל הרשקוביץ: כשיש לך חיישן של בעד/נגד, ואז אתה צריך בדרך כלל להצביע.

דניאל הרשקוביץ: אגב, אפשר לפתח את זה, כי אפשר למשל שהרובוט שלי יתקזז עם הרובוט שלך, זה יכול להיות די מעניין.

דניאל הרשקוביץ: עכשיו באמת, בכל אופן,

מאיר שטרית: אם יש לנו רובוטים אנחנו שנינו יכולים לנסוע ולהעביר להם פקודות איך להצביע.

דניאל הרשקוביץ: בדיוק, נכון.

דניאל הרשקוביץ: אבל עכשיו באמת עם קצת יותר רצינות, לי אישית בכלל יש עונג רב בנושא הזה, ואמרתי לא אחת, ואני ציטטתי לא אחת את גלילאו גלילי, שאמר שבשביל להבין את עולמנו, צריך להבין את השפה שבה הוא כתוב, והוא כתוב בשפת המתמטיקה, ומאחר שהתחום שלי במתמטיקה זה אלגברה ליניארית, אז זה לא אחת הדוגמאות הקלאסיות של רובוטיקה.

דניאל הרשקוביץ: אולי יותר מכל כל הנושא של טרנספורמציות וטרנספורמציות ליניאריות.

דניאל הרשקוביץ: הדבר הזה הוא ממש ליבת המתמטיקה של רובוטים.

דניאל הרשקוביץ: אז אני כאן גם זוכה לראות שימושיות.

דניאל הרשקוביץ: באמת, אי אפשר להפחית בחשיבות של הנושאים, אי אפשר להפחית בחשיבות לא רק בגלל השימושים האדירים והיכולות לעשות דברים שאחרת כמעט בלתי אפשרי, בוודאי לא באותה יעילות ובאותו היקף.

דניאל הרשקוביץ: אבל מעבר לדבר הזה, יש כאן דבר שאני מאמין שהוא התפתחות המדע.

דניאל הרשקוביץ: מה שקורה הוא שהזכרת את השינויים במדע.

דניאל הרשקוביץ: אני זוכר שלפני 30 וכמה שנים, כששרתי ביחידה מסוימת של מודיעין, אז היה אסור להגיד שיש שם מחשב.

דניאל הרשקוביץ: זו הייתה עבירת ביטחון שדה שיש שם מחשב.

דניאל הרשקוביץ: וכשהיחידה הזאת קנתה אז את המחשב שהיה מקביל למחשב העל כיום, זה היה 30-33 מלפור פרוססור של IBM, שהיה צריך אולם בערך פי שניים, או אולי יותר מהחדר הזה, עם כמובן כל הרצפה צפה בשביל הקירור מים וכל הדברים האלה.

דניאל הרשקוביץ: היום האייפון, יש בו יותר כוח חישוב מאשר היה בכל המחשב ההוא.

דניאל הרשקוביץ: אז העולם באמת השתנה.

דניאל הרשקוביץ: ללא ספק מהפכת המיחשוב הביאה גם לא רק לעלייה דרמטית בכוח המיחשוב, אלא לכל הנושא של מאגרי מידע.

דניאל הרשקוביץ: ואם כשהייתי דוקטורנט בטכניון ושמעתי על מאמר שהתפרסם בגרמניה הייתי צריך לשלוח גלויה בדואר אוויר, היו ככה בספרייה גלויות מכונות כאלה כדי לקבל את המאמר ולצפות שגם הם יענו בדואר אוויר, כך שכל התהליך ייקח כחודש, היום את הדברים האלה יש לך ב- NO TIME, כשאתה נכנס לכל מאגרי המידע, לכל מאגרי המידע ויותר, אז יש לנו התערבות אדירה שעל בסיס הידע, אבל כתוצאה מכך נוצרה תופעה שאחת התוצאות של התרחבות בסיס הידע הוא היצרות של תחומי ההתמחות.

דניאל הרשקוביץ: הרי אף אחד לא יכול להקיף את הכל, אבל אנחנו רואים היום ממש בכל המדעים היצרות מהבחינה שאנשים היום מעמיקים יותר בתחום מסוים.

דניאל הרשקוביץ: ואם פעם היה רופא כללי, אז אחר כך הייתה אבחנה בין רופא למנתח, והיום יש לנו כמובן אבחנה בין המנתחים השונים, ויש כאן רובוטים שעושים ניתוחי עמודי שדרה.

דניאל הרשקוביץ: היום יש אורטופדים שהם רק לעמודי שדרה, כמו שיש אורטופדים שמטפלים רק בכף היד.

דניאל הרשקוביץ: ועוד מעט אולי יהיו אורטופדים שיטפלו רק באצבע מסוימת.

דניאל הרשקוביץ: ההיצרות הזאת היא לכאורה התמחות יותר גדולה, אבל יש לה חיסרון כי מאבדים את הראייה הכללית.

דניאל הרשקוביץ: המדע היום מפצה על עצמו בחיסרון בהתפתחותם של המדעים הרב תחומים.

דניאל הרשקוביץ: כשהיום יש לנו שיתוף פעולה בין מדענים שונים בתחומים שונים, וכך יש לנו הדברים האלה בולטים בננוטכנולוגיה, במדעי המוח.

דניאל הרשקוביץ: כל הדיסציפלינות הרב תחומיות החדשות.

דניאל הרשקוביץ: ואני חושב שאחת הדוגמאות לרב תחומיות זה באמת רובוטים.

דניאל הרשקוביץ: כי ברובוטים יש לנו הכל.

דניאל הרשקוביץ: בהרבה מקומות באופן טבעי הם במחלקות שקשורות בהנדסת מכונות, אבל יש לנו כאן הכל, יש לנו אלקטרוניקה, ויש לנו מתמטיקה, ויש לנו בשימושים, ביישומים יש כאן באמת רב תחומיות, והדברים האלה כמו שאמרתי אי אפשר להפחית בחשיבותם.

דניאל הרשקוביץ: מעבר לכל הדוגמאות שמופיעות כאן בדו"ח שהוגש לוועדה, כמובן שהוא נותן רק על קצה המזלג, באמת השמיים הם הגבול.

דניאל הרשקוביץ: למשל אחד הדברים שאני לא חושב שמופיע כאן, כל מה שאנחנו עושים בחלל.

דניאל הרשקוביץ: זה בעצם רובוטיקה.

דניאל הרשקוביץ: למדינת ישראל כיום אין אסטרונאוטים, אבל גם לאמריקאים כמעט אין אסטרונאוטים בחלל.

דניאל הרשקוביץ: האמריקאים היום לאט לאט מעבירים את התוכניות המאוישות, או מפריטים את התוכניות המאוישות, והכל אנחנו עושים באמצעות רובוטיקה.

דניאל הרשקוביץ: משרד המדע והטכנולוגיה נמצא עמוק בדברים האלה.

דניאל הרשקוביץ: אנחנו גם מעודדים פעילויות בנוער.

דניאל הרשקוביץ: במילים אחרות, אין ספק שאנחנו היום בדברים האלה כיום השמיים הם הגבול, והדברים יפותחו וימשיכו להתפתח, ואני שמח מאד על הישיבה המיוחדת שמוקדשת לדבר הזה.

מאיר שטרית: תודה רבה אדוני השר.

מאיר שטרית: עכשיו, אני יודע כשדיברתי דברים אנשים חושבים מה הוא חולם?

מאיר שטרית: מה אתה חולם, איך יכול להיות?

מאיר שטרית: אני רוצה להוכיח לכם שאני לא חולם.

מאיר שטרית: שהדברים שמדברים עליהם כבר קיימים.

מאיר שטרית: נמצא איתנו פה ד"ר דובי בנימיני, ד"ר?

מאיר שטרית: עוד לא דוקטור.

מאיר שטרית: פרופסור.

מאיר שטרית: דובי בנימיני, מנהל המעבדות למיקרו-רובוטיקה בתעשייה האווירית, שידגים לנו דוגמא של רובוט קטן ומעניין ביותר.

מאיר שטרית: עכשיו אני מציע שתראו בעצמכם ותשפטו.

דובי בנימני: בוקר טוב.

דובי בנימני: אני מנהל את המעבדות למיקרו רובוטיקה בתעשייה האווירית.

דובי בנימני: אנחנו עוסקים בדברים קטנים מאד.

דובי בנימני: הסנסורים שאנחנו משתמשים בהם שוקלים חלקיקי גרם, עשיריות ואפילו מאיות של גרם, ולמעשה אני חושב שאני הכי קרוב לננו בתחום הזה.

דובי בנימני: אני יש לי vision שהמיקרו רובוטיקה תכבוש, ותהיה באמת דומיננטית בעתיד, בגלל שהדברים האלה זולים, פשוטים, שוקלים מעט, ויש להם יתירות מאד גבוהה.

דובי בנימני: אני יכול בכמה גרמים להכניס הרבה מערכות ולגבות ...

דובי בנימני: יש לנו את ה- Inspiration , את ההשראה שאנחנו לוקחים מהטבע.

דובי בנימני: אדם יודעים שבעל החיים הראשון שהופיע באטמוספרה של כדור הארץ, לפני מעל 400 מיליון שנה, היה חרק, והחרקים האלה עברו ספציאצייה ואבולוציה כל כך ארוכה, שהפתרונות שאנחנו רואים היום הם פתרונות מיטביים.

דובי בנימני: כי הפרפר בתחתית הפירמידה של המזון הוא כל הזמן צריך לברוח ולהגן על עצמו ואם הוא שרד עד היום, סימן שאנחנו באמת בסדר.

מאיר שטרית: יש לו כוח.

דובי בנימני: עכשיו הפרפר, אחד מהמוצרים שלנו שאני אציג לכם פה, זה בעצם פיתוח טכנולוגי.

דובי בנימני: זה פרפר ששוקל בסך הכל 12 גרם, הוא לא כל כך קטן, הוא בסך הכל בערך כ-20 סנטימטר, אבל יש עליו הכל.

דובי בנימני: יש לו מנוע, יש לו מערכות תכנון, יש לו סנסורים.

דובי בנימני: מה שרציתי עוד להגיד שהתעשייה האווירית עוסקת גם בפיתוחים אחרים, לא רק כלי טיס בלתי מאוישים, מערכות רובוטיות לשימושים יבשתיים וימיים.

דובי בנימני: גיא הוא טייס שלנו, הוא מהנדס אווירונאוט, אחד מהחברה הצעירים אצלנו.

דובי בנימני: (המוצר מוצג)     למעשה, מה שהפרפר הזה עושה זה משאבת אוויר.

דובי בנימני: כשהכנף נפתחת הוא שואב את האוויר מקדימה, ואחר כך הוא פשוט יעוף באוויר אחורנית.

דובי בנימני: לפני שנה אני הנחיתי קבוצת סטודנטים בטכניון, שזה היה פרויקט הגמר שלהם.

דובי בנימני: הם זכו מקום ראשון בכנס הבינלאומי בתל אביב.

דובי בנימני: בגלל שהם זכו באליפות בישראל הם זכו לייצג את ישראל בעולם והם הגיעו לגמר.

דובי בנימני: כל הדבר הזה שוקל 12 גרם, יש לו אלקטרוניקה, יש לו תקשורת, יש לו היגוי, המנוע שוקל בסך הכל גרם אבל הוא חזק מאד.

מאיר שטרית: טוב, חברים, הנה הם.

מאיר שטרית: תחשבו רגע שהפרפר הזה יהפוך יום אחד לזבוב שיכול לטוס לכל חדר ולכל מקום ולשמוע מה אומרים שם, ולראות מה קורה שם.

דניאל הרשקוביץ: צריך להביא רובוטים שהורגים זבובים.

מאיר שטרית: יהיו רובוטים שיתפסו את הזבובים.

מאיר שטרית: זאת אומרת אני בכוונה חושב, אני בכוונה ביקשתי תוך כדי השיחה לפנות בצורה מסודרת, כי זה סתם להראות שלא רק חולמים, יש באמת פיתוחים פנטסטיים והפוטנציאל הוא ענק.

מאיר שטרית: אני רוצה שתדעו אגב שהישיבה הזאת משודרת בטלוויזיה לציבור בארץ, אלה שמסתכלים בערוץ הטלוויזיה.

מאיר שטרית: אני לא יודע מי מסתכל, אבל בטח יש כאלה שמסתכלים, רק לידיעת כל הדוברים בעניין.

מאיר שטרית: אני מעביר את רשות הדיבור, ונמצאים איתנו אגב, אני רוצה לציין ולומר שנמצאים איתנו באמת קבוצת אנשים מאד נכבדה מכל המוסדות בארץ – משרד המדע, כמובן שר המדע ומנכ"ל משרד המדע וצוותי משרד הביטחון.

מאיר שטרית: נמצא אצלנו האלוף משנה מנחם ינקו, רמ"ח מח"ר והצוות שלו ממשרד החקלאות.

מאיר שטרית: ד"ר ויקטור אלחנתי והצוות שלו ממשרד החינוך.

מאיר שטרית: ד"ר עופר רימון.

מאיר שטרית: מהמועצה להשכלה גבוהה ד"ר ורדה בן שאול ועוד שני חברים מהתאחדות התעשיינים נמצאים איתנו.

מאיר שטרית: חברות מתעשיות הרובוטיקה, מר עופר שחר נשיא חברת מיטרוניקס והמנכ"ל שלו והצוות שלו.

מאיר שטרית: ורפי ערבות מנכ"ל רובוגרופ, אבי שמורק מנכ"ל שיווק רובוטק טכנולוגיות בע"מ, דרור דנקונה מהנדס מערכות בחברת ODF.

מאיר שטרית: אהוד דינרמן, סגן נשיא לפרויקטים בחברת ODF.

מאיר שטרית: רפאל ויז'ניצר מנכ"ל חברת GBM אוטומציה ורובוטיקה בע"מ.

מאיר שטרית: המהנדס יואב חבקין מנכ"ל רם רובוטיקה.

מאיר שטרית: אודי פלס מנכ"ל F  רובוטיקס רכישות בע"מ.

מאיר שטרית: סטפן הודיס מאלביט, ירון שחר נציג חברת מיטרוניקס.

מאיר שטרית: דן נמני, תלמיד ראש צוות קבוצת 3358 כפר גנים, פתח תקווה.

מאיר שטרית: המועצה הלאומית לפיתוח אזרחי, המרכז האוניברסיטאי של אריאל בשומרון, פרופסור שילר שהוא בעצם מבחינתי היוזם של האירוע הזה.

מאיר שטרית: אני מקיים את האירוע הזה בעקבות כנס שהשתתפתי בו של רובוטיקה שהזמינו אותי, והתרשמתי מאד ממה שקרה בכנס הזה ומיושב ראש הכנס הישראלי לרובוטיקה ומהמועצה, מהמרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון, ונמצאים איתו גם פרופסור חבר שרגא שובל ומשה קלמן.

מאיר שטרית: נמצאים איתנו מהתעשייה ושירותים יוסף פישמן, נשיא ומנכ"ל חברת ODF, המנכ"ל יוסי וולף וד"ר יהודה אלמליח.

מאיר שטרית: (היושב-ראש ממשיך להקריא רשימת מוזמנים)     מוזמנים אחרים – נמצא פה אביהו בן נון, שלום אביהו.

מאיר שטרית: נשיא פירסט ישראל, זו קבוצה שמפעילה תוכניות עם תלמידים מכיתות היסוד של תוכניות ברובוטיקה, והם משתתפים גם בתוכניות בין לאומיות, והוא הקים את העניין הזה ועושה את זה בהתנדבות מלאה כבר כמה שנים, אם אני לא טועה ב-26 בתי ספר.

מאיר שטרית: אדרבא, 200 בתי ספר.

מאיר שטרית: (היושב-ראש ממשיך להקריא רשימת מוזמנים)     סטודנטים נמצאים איתנו, תלמידים מבתי ספר נמצאים איתנו, וועד ראשי האוניברסיטאות, ואני מברך כמובן את כולם, ומעביר את רשות הדיבור לפרופסור שילר, שהוא יציג את הנושא כפי שהדבר עלה לפחות בזמנו, אז בבקשה, רשות הדיבור שלך.

צבי שילר: תודה רבה.

צבי שילר: כבוד שר המדע, כבוד היושב ראש, מנהלת הוועדה ענת לוי שעזרה מאד בהכנת הדיון הזה, מוזמנים יקרים.

צבי שילר: האמת היא שאחרי דברי הפתיחה אני חושב שחלק מהדברים שלי מיותרים, ויש בינינו אנשים מהאקדמיה.

צבי שילר: אני חושב שהיינו רוצים לגייס את חבר הכנסת שטרית למעבדות שלנו ולמחלקות שלנו, כדי שידחף את הנושאים גם מתוך האקדמיה.

צבי שילר: אני צבי שילר, אני ראש המעבדה לרובוטיקה ורכבים אוטונומיים במרכז האוניברסיטאי אריאל.

צבי שילר: הגעתי לארץ לפני כמה שנים כמדען חוזר, למעשה לפתח את המחלקה ולקדם או לעזור לקדם את נושא הרובוטיקה בארץ.

צבי שילר: לאחרונה, כמו שנאמר, קיימנו את כנס הרובוטיקה הישראלי.

צבי שילר: חבר הכנסת שטרית פתח את הכנס, ולמעשה מצאנו בו תומך נלהב לרובוטיקה, ואנחנו באמת נרגשים ונלהבים להיות כאן.

צבי שילר: למעשה הכנס הזה, סליחה, הישיבה הזאת, הנושא שלה זה פיתוח התעשייה, אבל אנחנו נמצאים פה בוועדת המדע, נמצא פה שר המדע, ואני מקווה רובנו מבינים שכדי לפתח תעשייה,

מאיר שטרית: פשוט שר המסחר והתעשייה התפטר, החדש עוד לא למד את החומר.

צבי שילר: אה, יכול להיות שזה ישתנה.

צבי שילר: אבל ברור לכולנו שכדי לפתח כאן תעשייה מצליחה בתחום הרובוטיקה, חייבים קודם כל לחזק את האקדמיה באותו תחום.

צבי שילר: אז כך שאנחנו לא סותרים את המטרות של הוועדה, ואת היכולות של האנשים שנמצאים כאן.

צבי שילר: כאשר אנחנו מדברים על רובוטיקה, למעשה שואלים אותי תמיד – תגדיר לי רובוט.

צבי שילר: עכשיו,  כל הגדרה שאנחנו נציע, למעשה יהיו שם דוגמאות סותרות.

צבי שילר: יש כאלה שאומרים אוקי, אז מכונת כביסה זה רובוט.

צבי שילר: ואז אומרים – אם מכונת כביסה זה רובוט אז אנחנו לא רוצים להתעסק בזה.

צבי שילר: אז במקום למעשה להתעסק בהגדרות, בואו נסתכל בכמה דוגמאות ואני צמצמתי הרבה מאד את המצגת שלי, כי הזמן שלנו מאד קצר, ויש על מה לדבר.

צבי שילר: רובנו מכירים את הרובוטים בתעשייה, ולמעשה מה שאנחנו רואים בצד שמאל זה קו ייצור בתעשיית הרכב.

צבי שילר: תעשיית הרכב היום היא למעשה המשתמשת החזקה ביותר בתחום הרובוטיקה התעשייתית.

צבי שילר: בצד ימין אנחנו רואים קו ייצור בתעשיית הזכוכית, וזה קו ייצור שפותח על ידי חברה ישראלית, וכמוהו עובד בחברת פיניציה בצפון של עודד טירה.

צבי שילר: והם אגב את הטכנולוגיה הזאת פיתחו לטובת חברות ישראליות, ומוכרים אותה בכל העולם.

צבי שילר: עכשיו, הנושא שהולך לתפוס חלק משמעותי בתחום הרובוטיקה זה דווקא נושא הסיעוד, וזה נושא יחסית חדש, יחסית לתחום התעשייה.

צבי שילר: מה שאנחנו רואים למעלה זה כלב ים רובוטי, שבצד שמאל רואים איך הוא מגיב לתנועות, למגע של בן אדם, בצד ימין רואים למעשה את השימוש הצפוי שלו, כאשר אנשים קשישים מחזיקים אותו ומרגישים שיש להם מישהו בידיים.

מאיר שטרית: בעל חיים שלא מלכלך, לא עושה צרכים בבית.

צבי שילר: בדיוק.

צבי שילר: זאת אומרת יש לו את כל היתרונות של הרובוט, ואין לו את כל החסרונות של בעל חיים חי.

צבי שילר: והאמת היא שתמיד, זאת אומרת יש כאלה שאומרים – "תשמע, זה רובוט, אתה סומך על אינטראקציה בין רובוט לבן אדם?"

צבי שילר: והתשובה פה היא – לפעמים האינטראקציה הזאת עדיפה על בדידות ולהישאר גלמודים.

צבי שילר: זאת אומרת זה בהחלט פתרון איפה שאין פתרון יותר טוב.

צבי שילר: בצד שמאל למטה אנחנו רואים רובוט שעוזר לאיש נכה לאכול, זה פיתוח יפני.

צבי שילר: בצד ימין למטה רואים מערכת רובוטית שלמעשה עוזרת לאדם נכה לקום על הרגליים.

צבי שילר: זה פיתוח של חברה ישראלית.

צבי שילר: הם מאד רצו להיות כאן ולהציג את המערכת, אבל החברה קטנה והם אמרו לי – "אנחנו לא יכולים פשוט להפסיד בן אדם או שני אנשים ליום אחד, אנחנו עסוקים מאד בלהפיץ את המערכות שלנו לעולם".

צבי שילר: אז הם נמצאים פה בכורח המציאות של הצלחה.

מאיר שטרית: זו החברה שקיבלה בום גדול בעקבות פרסום באיזו שהיא תוכנית טלוויזיה אמריקאית?

צבי שילר: כן, כן בהחלט.

מאיר שטרית: ארגו מדיקל, שאנשים גילו שמשותקים יכולים ללכת.

צבי שילר: ברוכה הבאה חברת הכנסת רחל אדטו, שאני מקווה שהיא דווקא תתייחס או תוכל להתייחס לנושאים האלה, שהם סיעוד ורפואה בתחום הרובוטיקה.

צבי שילר: אז יש לנו כאן דוגמא שכשעושים פה רובוטיקה עושים את זה בגדול, ועושים את זה בצורה מוצלחת מאד.

צבי שילר: החקלאות – זה נושא שכבר בארץ מתחילים לטפל בו מהסיבה שרוצים בכל זאת לטפל בנושא העובדים הזרים, אני אגע בזה עוד מעט.

צבי שילר: באמצע אנחנו רואים רובוט די חדש לקטיפת תותי שדה, ולמעשה מה שרואים כאן זה חיישנים שמזהים איזה תות שדה לקטוף לפי הצבע.

צבי שילר: עכשיו, זה פיתוח זר, אני מצאתי את זה איפה שהוא, לא התעמקתי בו עדיין.

צבי שילר: בצד שמאל למטה רואים רובוט שחולב פרות, כמוהו נמצאים כבר בלא מעט מחלבות בארץ, ובמקום לקום בארבע בבוקר ולחלוב את הפרות, הרובוט עושה את זה טוב מאד, סביב השעון.

צבי שילר: לא נאריך בדיבור עכשיו על זה, כי יש לנו דברים אחרים.

צבי שילר: ואנחנו כמובן רואים רובוטים אחרים שהם בתחום החקלאות, במקרה הזה ביערות – חותכים, סוחבים בולי עץ וכו'.

צבי שילר: משק הבית הולך להיות תחום מאד מפותח בתחום הרובוטיקה.

צבי שילר: למעשה צופים שמשק הבית, או רובוטים למשק הבית, הם יתפסו את המרכיב העיקרי במספר הרובוטים שיפתחו בעתיד.

צבי שילר: מה שאנחנו רואים כאן זה שני רובוטים שהם שואבי אבק.

צבי שילר: זאת אומרת ניקיון הבית שאף אחד לא אוהב לעשות, בהחלט זה יכול להיעשות על ידי רובוטים.

צבי שילר: למטה מצד ימין רואים את הרובוט שמכסח דשא, יש לנו אחד כזה כאן; רובוט שמנקה בריכות, שוב המצאה ישראלית בכל העולם.

צבי שילר: בצד שמאל למטה יש רובוט ששומר על הבית.

צבי שילר: נראה כמו דינוזאור קטן, מסתובב בבית, מרחרח אם יש שריפה איפה שהוא או עשן, וגם מזהה אם יש איזה שהם אנשים לא קרויים בבית, ואם כן הוא פשוט נובח עליהם בצורה כזאת שהם בורחים, ומצלצל לבעל הבית אומר לו – "יש בעיה, תבוא מהר!"

צבי שילר: .     למעשה מצד שמאל אנחנו רואים גם כן רובוט במשק הבית, שבמקרה הזה הוא מכניס את הכביסה למכונת הכביסה.

צבי שילר: בעתיד אני צופה שרובוט כזה למעשה יהיה חלק ממכונת הכביסה, והוא פשוט ייקח את הכביסה, ימיין אותה, יכניס בפנים וכשהכל יתייבש הוא גם יקפל אותה, ויש היום רובוט שיודע לקפל כביסה.

צבי שילר: ברפואה – כמובן זה תחום מאד חשוב בתחום הרובוטיקה.

צבי שילר: בצד ימין אנחנו רואים רובוט שמו דה-וינצ'י.

צבי שילר: יש כזה אחד בארץ.

צבי שילר: החולה נמצא בצד ימין, הרופא יושב על המערכת בצד שמאל.

צבי שילר: זאת אומרת בתמונה הזאת המרחק בין החולה לרופא, למנתח  למעשה הוא משהו כמו 2 מטרים, אבל ברגע שהמרחק יכול להיות 2 מטרים, אפשר גם לשים אותו בחדר אחר, לשים אותו בעיר אחרת, ולשים אותה גם במדינה אחרת.

צבי שילר: זאת אומרת, האפשרויות האלה של לנתח בצורה על ידי מומחה – חולים במקומות נידחים, זה פתרון שאי אפשר היה לעשות אותו ללא רובוטיקה.

צבי שילר: בצד שמאל אנחנו רואים את הרובוט של חברת 'מזור', שלמעשה נמצא כאן וכנראה נשמע עליו קצת יותר מאוחר, שפותח לניתוחי חוט שדרה ולניתוחי מוח, תוצרת ישראל.

צבי שילר: תחום הביטחון כמובן קרוב לכולנו, וזה נושא שהתפתח בצורה משמעותית בתעשייה הישראלית.

צבי שילר: בצד ימין אנחנו רואים רובוט של חברת ג'יניוס, שמו גארדיום, ואם אני לא טועה הוא כבר היום מפטרל סביב הגדרות בעזה, ולשלוח רובוט שיפטרל שם במקום רכב עם חיילים, שיהיו חשופים למטעני צד וכו', זה כמובן הרבה יותר טוב, זו אלטרנטיבה הרבה יותר טובה מאשר להסתכן בחטיפה ובפציעה.

צבי שילר: למטה מימין אנחנו רואים רובוט אמריקאי, הייתי קורא לזה רובוט אישי לחייל שאפשר לשלוח אותו למקומות שונים.

צבי שילר: יש גם דוגמאות כאלה ישראליות, ואנחנו רואים אחת כאן.

צבי שילר: בצד שמאל אנחנו רואים מזל"טים, מל"טים, גם כלי שיט רובוטיים.

צבי שילר: כל זה רובוטיקה.

צבי שילר: באמצע אנחנו רואים חייל שלמעשה לובש מה שנקרא אקסו-סקלטון, שעוזר לו להרים משאות ולנוע בשטחים קשים ללא מאמץ גדול מדי.

צבי שילר: עכשיו, אלו למעשה דוגמאות מעטות, אפשר להמשיך בעוד כמה דוגמאות.

צבי שילר: יש דוגמא של רובוט אדם, אבל אני לא רוצה לצאת מתוך המצגת, ואם יהיה לי זמן בסוף אני אראה רובוט אדם שפותח כאח תאום לפרופסור שפיתח אותו.

צבי שילר: וכיוון שעוררתי את הסקרנות שלכם, בסוף המצגת שלי אני אחזור לתמונה ההיא כדי שנוכל להתרשם ממנה גם.

מאיר שטרית: אגב, יש לנו זמן, אני רוצה להגיד תודה ליושב ראש וועדת החינוך ולמנהלת הוועדה, שהם ויתרו על זמן השידור שלהם משעה 12 ואילך לטובתנו, כך שנוכל להמשיך יותר זמן ככל שיידרש.

צבי שילר: אנחנו איתך כאן.

מאיר שטרית: זה לא שכיח בכנסת שמוותרים על זמן שידור, שתדעו.

צבי שילר: אז אנחנו כאן, ויש לנו, העניין הוא שזה לא רק אני שרוצה לדבר, יש לנו לא מעט דוברים אחריי.

צבי שילר: בכל אופן, כל ההתפתחויות האלה, כמו שגם נאמר גם, השמיים הם הגבול, והשאלה למה זה קורה.

צבי שילר: זאת אומרת חוץ מההתלהבות, הסקרנות המדעית, שכשאתה נותן כסף למדען אז הוא מדמיין, חושב קדימה ומשתמש בכסף לעשות דברים שאף אחד לא עשה בעבר.

צבי שילר: זה מובן מאליו.

צבי שילר: בנוסף לזה, קיימים צרכים אמיתיים שדורשים את פיתוח הרובוטיקה, ולא נראה שיש פתרונות אחרים לטובת הבעיות האלה.

צבי שילר: והנושא שמכאיב למעשה או כואב לרוב המדינות המתפתחות, הוא למעשה הנושא של האוכלוסייה המתבגרת.

צבי שילר: עכשיו, זה נושא שכבר ב-10 שנים האחרונות מדברים עליו ביפן, או קצת לפני.

צבי שילר: גם באירופה זיהו את זה כבעיה רצינית שדורשת פתרון והמספרים הם כאלה – היום היחס בין אנשים נתמכים ונתמכים זה אומר או נכים או קשישים מעל 85 למשל, היחס בין אנשים נתמכים לאוכלוסייה עובדת הם 1 ל-4.

צבי שילר: זאת אומרת על כל 4 אנשים עובדים, יש 1 נתמך.

צבי שילר: אז אם אתה מה-4 האלה מוריד 1 שיתמוך בנתמך, עדיין יש לך 3 אנשים שעובדים.

צבי שילר: בשנת 2050 הצפי הוא שהיחס הזה ירד ל-1 ל-2.

צבי שילר: זאת אומרת על כל נתמך יהיו רק 2 אנשים עובדים.

מאיר שטרית: אצלנו זה יהיה על כל עובד שני מתמחים.

צבי שילר: יכול להיות, אולי ב-2030.

צבי שילר: ואז כמובן הבעיה היא בלתי נסבלת, וכשמסתכלים קדימה חייבים למצוא לזה פתרון.

צבי שילר: אי אפשר להתעלם מהבעיה הזאת.זאת אומרת אי אפשר להגיד אוקי, רובוט זה דבר יפה, אולי כן נעשה, אולי לא נעשה.

צבי שילר: אין לנו ברירה.

צבי שילר: חייבים לעשות.

צבי שילר: והפתרון כמובן הוא לעזור לתמיכה הזאת באמצעים  מכאניים או באמצעות רובוטים.

צבי שילר: ההתייעלות בתעשייה זו בעיה שהיא למעשה זאת הייתה הסיבה שבתחילת התהליך הזה פתחו את הרובוטים ביפן.

צבי שילר: ביפן הייתה בעיה שהתעשייה בשנות ה-80 התפתחה, לא היו להם אנשים לאייש את התעשיות האלה, והם לא כמונו לא מביאים עובדים זרים, אז הם פתרו את הבעיה על ידי רובוטיקה, וזה באמת קידם להם את התעשייה בצורה משמעותית.

צבי שילר: וכמובן שיפור איכות החיים, אנחנו כל פעם רוצים לחיות יותר טוב, יותר נוח, לא לנקות את השירותים לבד, לא לעשות את הניקיונות בבית, עדיף שמישהו אחר יעשה את זה, ולא תמיד עובדים זרים יכולים לעשות  לנו את העבודה.

צבי שילר: אז זה הרבה יותר חברתי ויותר אנושי לתת את זה לאיזו מכונה, שנטיל עליה את הדבר הזה.

צבי שילר: עכשיו, מה קורה בישראל?

צבי שילר: אלו הבעיות של כל העולם, מה הבעיות הספציפיות שלנו.

צבי שילר: דו"ח מקוב שנכתב לפני שנתיים שלוש, למעשה זיהה בעיה של פריון נמוך בצורה משמעותית בתעשייה הישראלית, בתעשייה המסורתית הישראלית.

צבי שילר: יש תעשיית הייטק ויש תעשייה מסורתית.

צבי שילר: התעשייה המסורתית היא זאת שמייצרת את הלחם, את המוצרים, את כל הדברים שאי אפשר לקרוא להם הייטק, והם מצאו שפריון בתעשייה הישראלית למעשה הוא 50% מהפריון הנהוג בארצות הברית או בארצות המערב.

צבי שילר: ואם המצב הזה ימשיך, התעשייה הזאת פשוט תעלם, לא תהיה לנו פה תעשייה מסורתית, וזאת תעשייה שכל מדינה חייבת שתהיה לה תעשייה מהסוג הזה.

צבי שילר: אז זו בעיה אחת.

צבי שילר: עובדים זרים – אחרי דו"ח מקוב נכתב דו"ח אקשטיין.

צבי שילר: פרופסור אקשטיין משנה לנגיד בנק ישראל, שזיהה את הבעיה של העובדים הזרים וזיהו אותה כבעיה משמעותית גם למשק וגם לחברה הישראלית ונדמה לי שהם ציינו שם שיש כיום בסביבות 250,000 עובדים זרים בישראל, כאשר נדמה לי מספר המובטלים הוא בסביבות ה-300,000.

צבי שילר: זאת אומרת המספר הזה הוא מספר משמעותי, וגם זה דורש פתרון.

צבי שילר: וכמובן תעשיית ההייטק שהגיעה לבשלות ולבגרות, באופן טבעי, אי אפשר להאשים אותם בזה, אבל הם למעשה היום מחפשים אפיקים חדשים כדי לחדש או להתחדש, ולהמשיך את הצמיחה הפנומנאלית שהייתה להם ב-20 השנים האחרונות.

צבי שילר: ומה שמשותף לכל הבעיות האלה זה למעשה רובוטיקה ההולכת לפתור כל אחת מהן.

צבי שילר: עכשיו, כשמסתכלים על הבעיות בצורה סקטוריאלית, לא כל כך שמים לב שהבעיות שלי יכולות גם לפתור את הבעיות של השכן, וזה מה שאנחנו מנסים לעשות כאן.

צבי שילר: להסתכל על הבעיה בצורה כללית, ולזהות את הרובוטיקה כתורמת למגוון רחב של בעיות אמיתיות בישראל.

צבי שילר: עכשיו, כל הבעיות האלה והצורך האמיתי ברובוטיקה, למעשה הוביל לתחזיות מאד אופטימיות של תעשיית הרובוטיקה בעתיד.

צבי שילר: בקוריאה התחזית היא הכי אופטימית שמצאתי, והם צופים שבעוד למעשה 10 שנים, תעשיית הרובוטיקה תגדל לגודל של 450 מיליארד דולר.

צבי שילר: עכשיו, סדר גודל כדי להבין כמה זה גדול – תעשיית הרכב האמריקאית היא בגודל של 380 מיליארד דולר.

צבי שילר: עכשיו, אני לא יודע מה גודל תעשיית הרכב בכל העולם, אבל זה מספר לא קטן.

צבי שילר: ואם זה מספר כזה גדול, כדאי להיות חלק מהתעשייה הזאת.

צבי שילר: כמובן שתחזית אחרת צופה שתעשיית הרובוטיקה תחצה את תעשיית הרכב תוך 15 שנה.

צבי שילר: מה קורה בעולם – אפשר לסרוק את כל מה שקורה בעולם, בחרתי רק במדינה אחת, שהיא למעשה, אני מקווה, תשמש דוגמא למה אנחנו צריכים לעשות.

צבי שילר: כי הם כבר עושים את זה כבר 10 שנים, וזו קוריאה שהציבה לעצמה מטרה להפוך תוך, עכשיו זה כבר בערך תוך 8 שנים, להפוך למעצמת רובוטיקה בין שלוש המובילות בעולם.

צבי שילר: הם כרגע בן 10-15 המובילות בעולם, רוצים לשדרג את עצמם למקום השלישי, והם היחידים, ויכול להיות שזו דוגמא גם לנו, שחוקקו את חוק הרובוטיקה רק לפני שנתיים.

צבי שילר: עכשיו, זה לא חוק הרובוטיקה של אסימוב, ואגב הם גם עובדים על זה.

צבי שילר: זאת אומרת אחרי החוק הזה, ותיכף אני אזכיר אותו בכמה מילים, הם גם עכשיו מחוקקים את חוקי ההתנהגות איך רובוטים צריכים להתנהג, ומה צריך לעשות כדי שלא יהרגו אחד את השני.

צבי שילר: החוק הזה למעשה מכתיב את הקמת מכון לאומי לרובוטיקה בקוריאה, את הקמת פארק רובוטיקה שכבר התחילו להקים אותו, נכנס לפעולה בעוד שנה שנתיים, בהשקעה של מיליארד דולר, והקמת חברת השקעות שתסייע לתעשיית הרובוטיקה למעשה לקום.

צבי שילר: תוך 5 שנים הם השקיעו 450 מיליארד,

מאיר שטרית: 450 מיליון נראה לי.

צבי שילר: יכול להיות שאני טועה פה, סליחה.

צבי שילר: חצי מיליארד דולר, וההשקעה הזאת כבר הניבה פירות.

צבי שילר: קמו שם סדר גודל של 60 חברות חדשות.

צבי שילר: יש להם כ-170 חברות בכל התעשייה, והצמיחה של החברות האלה היא פנומנאלית, ואתה יכול להשיג את זה כשאתה מתחיל משהו חדש.

צבי שילר: כשאתה מגיע למשהו כבר די בשל, אתה לא יכול לצפות לצמיחה בשנה של 30 וכמה אחוז, והם מקווים שבעוד 10 שנים התעשייה הזאת תגדל לסדר גודל של 200,000 מועסקים.

צבי שילר: עכשיו, אם אנחנו שמים לב שקוריאה היא למעשה בסדר גודל של אוכלוסייה, הם פי 10 ממדינת ישראל, אז למעשה אנחנו נסתפק ב-20,000 עובדים בתעשייה שלנו, בעוד 10 שנים.

צבי שילר: מה קורה בישראל?

צבי שילר: קיימת פעילות ענפה באקדמיה ברובוטיקה.

צבי שילר: מה שמציין אותה זה לא כל כך ההיקף, אלא האיכות ויש לי דוגמא ספציפית שאני זוכר אותה ואני אשתף אתכם איתה.

צבי שילר: זה שבאחד הכנסים ישבתי ליד עורך העיתון המוביל ברובוטיקה - On Robotic Automation   הוא אמר לי שהוא עשה שם איזה שהוא סקר, שישראל הייתה במקום הראשון ביחס בין מספר המאמרים שהוגשו לז'ורנל הזה, ומספר המאמרים שהתקבלו.

צבי שילר: עכשיו, אז באותה שנה מספר המאמרים שהוגשו היו 6 או 7, וחשבתי שזה מספר קטן, ומסתבר שבגרמניה הגישו 7 או 8. זאת אומרת היינו כבר באותה שנה, וזה היה לפני 3 או 4 שנים, כבר הצטיינו בחזית הזאת.

צבי שילר: לדעתי הבעיה היא שהתקציבים ונשמע אחרים שידברו על זה, שהתקציבים באים לא מעט ממקורות זרים.

צבי שילר: ממשרד הביטחון יש חלק משמעותי של התקציבים, ומשרד החקלאות לאחרונה התחיל להקציב כספים לטובת הנושא הזה.

צבי שילר: כשאנחנו מסתכלים על התעשייה, זיהינו, ושוב, זיהינו על פי שמות והכרה אישית, היכרות אישית – כ-15 חברות ו-15 חברות אי אפשר לקרוא לזה תעשייה.

צבי שילר: לעומת זה, כולן מובילות בשוק, כל אחת בתחומה, וזה משהו שאנחנו צריכים לעודד.

צבי שילר: גודל התעשייה הוא סדר גודל של 500 איש, וזה מספר יחסית קטן מאד.

צבי שילר: לעומת זה התפוקה של התעשייה היא מאד מאד גבוהה.

צבי שילר: אנחנו רואים גרפים בצד שמאל, האדום מייצג את תעשיית הרובוטיקה, הכחול את תעשיית ההייטק, ואנחנו רואים שהצמיחה ב-10 שנים האחרונות בתעשיית הרובוטיקה, הייתה הרבה יותר גבוהה מתעשיית ההייטק, שזה אומר אם אנחנו רק נעזור לתעשייה הזאת, אנחנו נקבל תוצאות הרבה יותר טובות.

צבי שילר: עכשיו, מה אנחנו עושים עם כל הנתונים האלה?

צבי שילר: אנחנו יכולים לשבת על הגדר, ולשבת על הגדר יותר מדי זמן זה יכול להיות כואב, אז כדי לרדת מהגדר ולעשות משהו.

צבי שילר: אבל אם נשב על הגדר, אנחנו פשוט נחכה ונראה את כל העולם נכנס לתוך תחום הרובוטיקה, וקוצר את הפירות של התעשייה הגדולה הזאת, שהולכת להיווצר.

צבי שילר: עכשיו, לעומת זה, אנחנו יכולים להיכנס לתוך התהליך הזה, וכשאנחנו מדברים על התהליך אנחנו מזהים שאנחנו כיום נמצאים בתחילתו של הגל השני של מחזור ההתפתחות של טכנולוגית הרובוטיקה, והמחזוריות הזאת שדברים מתלהבים מהם בהתחלה, אחרי זה נרדמים ואחרי זה מתלהבים מזה שוב, זה למעשה התפתחות או מחזור טיפוסי של התפתחות טכנולוגיות.

צבי שילר: ואני פשוט זוכר ששנות ה-80 היו הגל הראשון.

צבי שילר: ומי שהתאכזב בגל הראשון וחשב שזה הסוף של הרובוטיקה, כמובן עשה טעות.

צבי שילר: אנחנו כרגע נמצאים בתחילתו של הגל השני.

צבי שילר: עכשיו, אם אנחנו נמצאים בתחילת הגל, סף הכניסה עדיין נמוך, המקומות עדיין לא כולם תפוסים בתחום הרובוטיקה, אפשר לחדש, ואפשר להתחיל להשפיע ולמעשה להתמקם במקום טוב בשוק העולמי.

צבי שילר: אנחנו נעשה את זה תוך ניצול תשתיות קיימות בישראל בזכות תעשיית ההייטק, ההתפתחות של התעשייה ב-20 שנים האחרונות.

צבי שילר: למעשה יש לנו את רוב התשתיות כדי להקים את התעשייה ובניגוד לתחומים אחרים, אנחנו לא צריכים להתחיל מאפס.

צבי שילר: יש לנו אנשי תוכנה, יש אנשי אלקטרוניקה, יש אנשי בקרה, בינה מלאכותית.

צבי שילר: למעשה הכל קיים, צריך לחבר את זה ביחד ולתת להם את הכיוון, לשם צריך ללכת.

צבי שילר: ואם נעשה את זה, יש סיכוי גדול שתעשיית הרובוטיקה למעשה תהווה או תשמש כקטר שימשיך להוביל את תעשיית ההייטק להישגים כמו שהם השיגו בעבר.

צבי שילר: יעדים – זאת אומרת אי אפשר להביע חזון או להציע חזון בלי להצביע על יעדים ספציפיים וחשבנו שאנחנו רוצים תוך שלוש שנים שיהיו פה לא 15 חברות אלא 50 חברות, ו-50 חברות כבר אפשר לקרוא לזה תעשייה.

צבי שילר: לא אני המצאתי את זה, שמעתי את זה ממנהלת הבורסה, כשהיא לקחה כדוגמא את תעשיית הביוטכנולוגיה, ששם יש 54 חברות, והיא קראה לזה תעשייה, ויש שם מאסה קריטית.

צבי שילר: אנחנו רוצים להיות במקום הזה תוך 3 שנים, תוך 5 להכפיל את המספר הזה ל-100.

צבי שילר: אם נעשה את זה, אי אפשר יהיה להתעלם מאיתנו כמעצמה בתחום הזה.

צבי שילר: וכמובן, אנחנו גם רוצים לארח כאן את כנס הרובוטיקה העולמי.

צבי שילר: יש קצת בעיה להזמין אותם לכאן, כי הם כבר תפוסים איזה 7 או 8 שנים מראש, אבל אם אנחנו נקבל את התמיכה ואת העידוד של משרד המדע, אנחנו נפנה לארגון הזה, ונגיד להם – שנת 2008 או 2009 אנחנו מקיימים את הכנס הזה כאן,

דניאל הרשקוביץ: 2008?

דניאל הרשקוביץ: 2009?

דניאל הרשקוביץ: אתם הולכים אחורה?

צבי שילר: לא, לא, סליחה, סליחה, 2018, אם אפשר למחוק את זה מהשידור הישיר.

צבי שילר: 2018, 2019, צריך לבדוק עם הארגון, אבל לא העזתי לבקש מהם את הדבר הזה.

צבי שילר: אגב, אם נבקש הם יבואו, כי הם בהחלט, זאת אומרת יש מוניטין טוב מאד לתעשייה הישראלית, גם ברובוטיקה.

צבי שילר: הבעיה היא שאנחנו חייבים את תמיכת המדינה כדי לעמוד בהתחייבות כזאת, וזה משהו שאנחנו רוצים לעשות.

דניאל הרשקוביץ: תגישו לנו הצעה.

צבי שילר: וודאי.

צבי שילר: וכמובן, כל החזון הזה עומד בקנה אחד עם החזון של ראש הממשלה, שהביע אותו בכנס 'ישראל 2021' רק לפני שבוע שבועיים, שהוא שואף שהמדינה תגיע להיות אחת מ-15 המובילות בתל"ג לנפש.

צבי שילר: כיום אני לא בטוח מה המקום שלנו.

צבי שילר: זאת אומרת כולנו רוצים להתקדם, הרובוטיקה לדעתי תקדם אותנו לשם וכמובן ההמלצות שלנו לוועדה ולשר המדע.

צבי שילר: אנחנו רוצים לנצל את ההזדמנות הזאת ולבקש את שר המדע להקצות משאבים יעודים למחקר ברובוטיקה באקדמיה.

צבי שילר: תיכף אנחנו נשמע אחרים מדברים על זה, המצב שם לא כל כך טוב.

צבי שילר: אנחנו רוצים את וועדת המדע לסייע לנו  לשכנע את משרד התעשייה והמסחר ואת המדען הראשי, להקצות משאבים ספציפיים לתחום הרובוטיקה בתקציב המדען.

צבי שילר: היום אין עדיפות לנושא הרובוטיקה ולכן בוא נגיד ברגע שאין עדיפות, אז גם מספר החברות שצצות הוא לא גדול.

צבי שילר: בנוסף, היינו רוצים להוסיף שוב, אנחנו מבקשים את עזרת יושב ראש הוועדה, להוסיף את תחום הרובוטיקה לחוק עידוד השקעות ההון.

צבי שילר: כרגע נמצאים שם שני תחומים בצורה ספציפית והם ננו טכנולוגיה וביו טכנולוגיה, ואני לא רואה סיבה, כשאנחנו מסתכלים על הפוטנציאל הרב של תחום הרובוטיקה,  למה רובוטיקה לא תהיה אחד מהתחומים האלה.

צבי שילר: ואחרון אחרון חביב בהמלצות שלי, זה להקים מכון לאומי לרובוטיקה בארץ, כנראה בדומה למה שמקימים בקוריאה, וזה כדי לשמש לגשר בין המחקר האקדמי והיישום התעשייתי, כי ללא זה למעשה כל אחד יעבוד לחוד, ולא תהיה סינרגיה בין השניים.

צבי שילר: עכשיו, אני סיימתי פה את המצגת שלי.

צבי שילר: אם יש לי זמן, אם אתה רוצה לראות ואם לא נראה את זה אחר כך.

מאיר שטרית: את התערוכה נמשיך בסוף, אחרי שניתן לכמה דוברים נוספים.

צבי שילר: עכשיו למעשה כרגע יש כמה דוברים אחריי שרוצים להציג את התעשייה.

מאיר שטרית: בהחלט.

מאיר שטרית: קודם כל אני מודה לפרופסור שילר על המצגת המאלפת, אני חושב שהיא מדברת בעד עצמה, ויש פה בקהל גם אנשים שיש להם מחשבות אחרות לגבי מה צריך לעשות ברובוטיקה.

מאיר שטרית: אני גם רוצה לשבח את התעשייה הפרטית, כי בעצם היום כל מה שנעשה בתחום הרובוטיקה, והוא די מעניין ומרתק, נעשה על ידי אנשים פרטיים, על ידי תעשיות פרטיות, וגם אולי ממשלתיות, אבל על ידי התעשייה בלבד, בלי תמיכה ממוקדת של המדינה.

מאיר שטרית: אני מקווה שנוכל לשנות את הדבר הזה.

מאיר שטרית: נמצאת איתנו אגב גם הגברת לידיה לזנס, סגנית המדען הראשי בתמ"ת שנמצאת כאן איתנו בדיון, ואני מקווה שגם הדיון היום יעביר אותה לצד שלנו, לדחוף את הרובוטיקה אצל המדען.

לידיה לזנס: זה כל הזמן נדחף.

מאיר שטרית: אוקי, תודה רבה.

מאיר שטרית: לדחוף את הנושא של רובוטיקה אצל המדען הראשי.

מאיר שטרית: אני חושב שבאמת זה נכון לעשות את זה, כי זה באמת פוטנציאל ענק, כמו ששמענו בתעשייה.

מאיר שטרית: אני עכשיו אעביר את רשות הדיבור כמובן לקבוצה של אנשים שנמצאים איתנו, ושרוצים להציג כל אחד את התחום שלו.

מאיר שטרית: הראשונה – פרופסור יעל אידן לגבי מחקרים באקדמיה.

יעל אידן: שלום, לכבוד רב לי.

יעל אידן: אני יעל אידן, משנה לרקטור ובעיקר חוקרת בתחום הרובוטיקה, ובעיקר מכשירה את דור העתיד, שאני מקווה שיכול להצטרף לתעשייה שאנחנו מסוגלים לפתח כאן בארץ.

יעל אידן: אני אציג במסגרת הזמן הקצר מאד שמוקצה, את המחקר בכלל האקדמיה בארץ.

מאיר שטרית: לא אמרת באיזה מוסד את.

יעל אידן: אוניברסיטת בן גוריון בנגב.

מאיר שטרית: זה חשוב מאד.

יעל אידן: כן, חשוב.

יעל אידן: אני אציג את המחקר בכלל האקדמיה בארץ, כאשר אנחנו הכנו גם מצגת הרבה יותר ארוכה שמפרטת קצת יותר.

יעל אידן: אם תרצו נוכל להציג את זה בהמשך.

מאיר שטרית: או שתעבירי לי את זה.

יעל אידן: אנחנו משאירים לכם עותק.

יעל אידן: גם המצגת המקיפה, שהיא תרומה של כל המוסדות העוסקים במלאכה, היא כמובן רק ראשי פרקים.

יעל אידן: כל חוקר הציג רק שני מחקרים עיקריים שלו, וכמובן שאתם מוזמנים לבקר במוסדות העוסקים בעשייה, ואני חושבת שאתם תראו הרבה מאד דברים.

יעל אידן: המחקר בתחום הרובוטיקה מתבצע בכל שבע האוניברסיטאות, ובנוסף במספר מוקדים נוספים – בצלאל, המרכז האוניברסיטאי אריאל, המכללה להנדסה בראודה, ומינהל המחקר החקלאי, ומה שאני מציגה כאן הוא בעצם לקט של כל המוסדות העוסקים.

יעל אידן: מתבצע מחקר מן השורה הראשונה בעולם, בשיתוף פעולה עם המוסדות המובילים בעולם באירופה, ארצות הברית, יפן, קוריאה ועוד.

יעל אידן: כפי שפרופסור שילר ציין, הרבה מאד מהתקציבים מגיעים לצערנו הרב מחוץ.

יעל אידן: משרד המדע יש לו תקציבים, אבל תקציבים קטנים, זניחים לרובוטיקה.

יעל אידן: וכמובן, יש הרבה מאד מהמלאכה, ותיכף תראו, שנעשית בתחום הביטחון ושם כן מגיעים הרבה מאד תקציבים.

יעל אידן: מתבצע מחקר בין תחומי.

יעל אידן: מה שמאפיין את הרובוטיקה זה מחקר בין תחומי, וכפי שאתם רואים כאן, רשומים כל השותפים במחקרים המדהימים שאני רק אציג חלק מהם.

יעל אידן: דרוש שיתוף פעולה בין הדיסציפלינות השונות.

יעל אידן: שותפים מדעי המוח, פסיכולוגיה, ביולוגיה, וכמובן כל ההנדסות – הנדסת חשמל ומחשבים, מכונות, תעשייה וניהול, מדעי המחשב.

יעל אידן: ובעצם כל המחקרים כאן הם שיתוף פעולה של הדיסציפלינות האלה.

יעל אידן: אי אפשר להיכנס לתחום הרובוטיקה רק מכיוון אחד.

יעל אידן: תחומי המחקר שבהם עוסקים החוקרים בארץ, אחד – תכן מכני.

יעל אידן: אנחנו מדברים על תכן בנייה ועיצוב של רובוטים.

יעל אידן: כל מה שאתם רואים כאן זה פרי עשייה אקדמיה ישראלית.

יעל אידן: תכן בנייה ועיצוב של רובוטים – אנחנו מדברים על פיתוח של רובוטים עם עבירות גבוהה לתנאי שטח קשים.

יעל אידן: אנחנו מדברים מצד שני על רובוטים זעירים ליישומי רפואה.

יעל אידן: נחשים רובוטים למיפוי מנהרות, רובוט עכביש, חלזונות, פיתוח של רובוטיקה גמישה, ושוב, המצגת המלאה תישאר כאן, תוכלו לראות, להיכנס לעומק, וכמובן להנות.

מאיר שטרית: אם מותר לי רק להעיר הערה אחת, אני חושב שכשדיברת על היכולת של תנועה בחוץ, באותם דברים של ביל גייטס, הוא ציין שאחד הדברים שהוא התרשם מאד, זו היכולת באמת של רובוטים לזהות את מה שנקרא בתנאי שטח, לנוע ולהתחשב במכשולים, ולנוע במהירות.

מאיר שטרית: יש מושג שנקרא – 'דארפה' – זו הסוכנות האמריקאית למחקר בטחוני מתקדם, שעשו תחרות בשנת 2004 שנקראה – 'האתגר הגדול ב-2004' והתחרות הייתה לפתח מכונית רובוטית שתיסע לבד, בלי נהג, במסלול של 227 קילומטר.

מאיר שטרית: ב-2004 המכוניות כולן, מי שהצליח בכלל לפני שהתפרקו, עברו 12 קילומטר והתפרקו.

מאיר שטרית: ב-2005 6 או 7 כאלה רובוטים הגיעו לסוף המסלול, והראשון עשה זאת זה במהירות של 30 קילומטר לשעה.

מאיר שטרית: זה היה בשנת 2005, ומאז המהירות מתקדמת.

מאיר שטרית: היום כמעט יש מכוניות שיכולות לנסוע בעצם בלי נהג, בכל מקום, בתנאי מדבר, אפילו לא בכביש, בין מכשולים ולעבור מכשולים וכו'.

מאיר שטרית: זאת אומרת אני רק רוצה להצביע על מה שאומרת פרופסור יעל אידן, על הפוטנציאל באמת, ועל העובדה שיש התפתחות פנטסטית בתחומים הללו.

מאיר שטרית: אמר לי פעם מישהו, ואני בזה אסיים, כשהשתתפתי בכנס הרובוטיקה אגב, פגשתי מישהו שאמר לי – "אתה יודע מה התפקיד של טייס במטוס נוסעים?"

מאיר שטרית: אמרתי לו "מה זאת אומרת?

מאיר שטרית: להטיס את המטוס".

מאיר שטרית: הוא אומר " מה פתאום?

מאיר שטרית: זה ממש לא נכון".

מאיר שטרית: אמרתי – "מה כן?"

מאיר שטרית: אז הוא אומר לי "שני דברים – לרסק את המטוס ולמכור כרטיסים".

מאיר שטרית: אמרתי – "מה זאת אומרת?"

מאיר שטרית: אז הוא אומר לי "תראה, היום מטוסי הנוסעים כולם יכולים להמריא לבד, לנחות לבד, בלי התערבות של טייס בכלל.

מאיר שטרית: אין שום בעיה, כל המטוסים מסודרים כך שהם יכולים לטוס ולהמריא לבד".

מאיר שטרית: הוא אומר "בכל התאונות שהיו, עיקר הסיבות להתרסקות המטוס הייתה טעות של הטייס".

מאיר שטרית: אבל הוא אומר, סיבה שנייה למכור כרטיסים הוא אומר – "תנסה לשכנע את הסבתא שלי  לטוס במטוס בלי טייס".

מאיר שטרית: לכן צריך טייס, כדי שימכור כרטיסים.

יעל אידן: טוב, אז א' ישראל הייתה שותפה בתחרות של 'דארפה', ויש פה מספר מכובדים שהשתתפו בתחרות, וגם הגיעו,

מאיר שטרית: היה רכב ישראלי?

קריאה: מקום שני.

יעל אידן: וודאי, וודאי.

מאיר שטרית: יש לכם דוברים לא טובים.

יעל אידן: וגם עם הצלחות מוכחות.

יעל אידן: חוץ מזה אתם רואים כאן מצד ימין למעלה נחש רובוטי, פיתוח ישראלי.

יעל אידן: אתם רואים פה רכבים שפותחו בארץ בעלי עבירות גבוהה ביותר, יכולות טיפוס, יכולות כניסה למקומות צרים, והכל פיתוח ישראלי והכל עובד בשטח.

יעל אידן: תחומי מחקר נוספים זה בתחום חישה ובקרה, פיתוח של אלגוריתמיקה מתקדמת, כבר ציינו, ראייה ממוחשבת ופה כל יכולות המחשוב נכנסות ונכנסות בצורה חזקה מאד.

יעל אידן: חקר ובקרת תנועה אנושית, חקר של תנועה של תמנונים.

יעל אידן: מתוך התנועה האנושית ומתוך תנועת תמנונים אנחנו רוצים לפתח תנועה יותר משוכללת ויותר מתקדמת בעולם הרובוטיקה.

יעל אידן: אנחנו לומדים לבצע אחיזה, מניפולציה של גופים.

יעל אידן: מפתחים מודלים מתמטיים של תנועה, ויכולים על ידי זה לקדם את כל הנושא הזה של יומנואיד.

יעל אידן: תחומי מחקר נוספים – למידה רובוטית.

יעל אידן: אנחנו מנסים ללמד את הרובוטים להיות אדפטיביים, להיכנס לנושאים חדשים, משימות חדשות, תנאים  חדשים שהם לא היו מסוגלים להכיר.

יעל אידן: ללמד את הרובוטים לשתף פעולה בינם לבין עצמם וזה אולי יכול להיות פתרון להצבעות בכנסת, כאשר את חברי הכנסת אני לא בטוחה שניתן יהיה ללמד לשתף פעולה, את הרובוטים  אנחנו יכולים.

יעל אידן: הם גם יכולים לענות למצבים משתנים.

יעל אידן: אנחנו מלמדים שיתוף פעולה בין האדם לבין הרובוט.

יעל אידן: הנחת היסוד שבסביבות מאד קשות, מאד מסובכות – הרובוט לא יוכל לעבוד בצורה עצמאית, צריך בן אדם בתוך הלופ.

יעל אידן: השאלה היא איך מכניסים את בן האדם בתוך הלופ.

יעל אידן: אנחנו מדברים על פיתוח של ממשקי הפעלה, מערכות הדמיה, הכוונה.

יעל אידן: מכשיר מגע למנתח, שייתן תצוגה תלת ממדית תוך כדי הניתוח.

יעל אידן: יש עבודה רבה שנעשית בכיוון של להקות רובוטים.

יעל אידן: פיתוח אלגוריתמים ללהקות הרובוטים, לסיור גבולות, סיורים בתוך בניינים, שיתוף פעולה בתעשייה גמישה.

יעל אידן: אנחנו מדברים על תעשיית העתיד שתהיה תעשייה גמישה.

יעל אידן: צריכה להיות מידה של אדפטיביות.

יעל אידן: כדורגל רובוטים.

יעל אידן: אנחנו מקום 16 בעולם.

יעל אידן: זה אולי המקום היחידי שבו אנחנו יכולים גם להעפיל לגמר.

יעל אידן: בשביל זה צריך הרבה תקציבים.

יעל אידן: מבחינת מוקדי תחומי היישום,

מאיר שטרית: מלמיליאן התפנה, הוא יכול לבוא.

יעל אידן: לא, לא, אנחנו נסתמך על החוקרים שלנו מבית.

דניאל הרשקוביץ: מותר להעסיק רובוטים זרים.

יעל אידן: לא, לא, לא, הכל פיתוח ישראלי.

יעל אידן: דור העתיד יכול לפתח בצורה יצירתית מדהימה.

יעל אידן: מבחינת תחומיי היישום – תחום יישום ומוקד ענק של מחקר ופיתוח, אבל גם באקדמיה, במסגרת שיתופי פעולה עם מפ"ט ותעשייה אווירית ועוד.

יעל אידן: ופיתוח של רובוטים באוויר, בים, על הקרקע.

יעל אידן: תכן, בנייה, בקרה של רובוטים.

יעל אידן: הדגש הוא פיתוח האינטליגנציה, פיתוח פלטפורמות ייחודיות שמבוססות באמת על רכישה מתקדמת, או אלגוריתמיקה מתקדמת כדי לפתור בעיות.

יעל אידן: יש כבר מערכות שעובדות, חלקן אתם תראו בהמשך.

יעל אידן: בתעשייה אנחנו מדברים על פיתוח אל אלגוריתמיקה לתעשייה גמישה, מדויקת, אופטימיזציה של מערכות, ויש לנו כאן שיתופי פעולה – אינטל וכו'.

יעל אידן: בתחום החינוך – יש לנו מספר מוקדים בארץ שבאקדמיה, שנותנים הרבה מאד כוח לפיתוח החינוך.

יעל אידן: זוהי פלטפורמה אדירה לקידום כל הנושא של לימוד מדעים.

יעל אידן: אנחנו רואים בזאת חשיבות מאד מאד גבוהה.

יעל אידן: יש סקאלה של תחרותיות מבית ספר יסודי,

מאיר שטרית: בחינוך את מתכוונת ללמד תלמידים רובוטיקה?

יעל אידן: כן, כן,  ללמד.

מאיר שטרית: זה לא שללמד אותם ללמוד.

מאיר שטרית: אין פטנט ללמד אותם ללמוד.

יעל אידן: ללמד תלמידים.

יעל אידן: אבל דרך הלימוד של הרובוטיקה הם יכולים למשוך לכיוון של פיזיקה, מדעים.

יעל אידן: אנחנו באוניברסיטאות היום רואים מחסור מאד גדול, התלמידים לא מגיעים מוכנים בתחומי הפיזיקה, יש פחות ופחות תלמידים.

מאיר שטרית: איך הם יגיעו?

מאיר שטרית: לא מלמדים פיזיקה יותר.

יעל אידן: וזוהי פלטפורמה אדירה למשוך אותם ללמוד פיזיקה, ויש פה חוקרים באקדמיה שעסוקים מבוקר עד ערב בפיתוח המתודולוגיות, ביישום המתודולוגיות, במשיכת תלמידי תיכון לתחרויות השונות, וזה מאד מאד חשוב.

יעל אידן: גם כאן ישראל מככבת בעולם בתחרויות הבין לאומיות ומגלה ומוכיחה את היצירתיות שלה, שאת ההמשך שלה צריך לדאוג לזה בתעשייה.

יעל אידן: מוקד אדיר נוסף הוא המחקר בתחום הרפואה.

יעל אידן: מוקד אדיר של מחקר שיש כאן בארץ.

יעל אידן: ממשקי אדם - מחשב בניתוחי אנדוסקופיה רפואיים, מערכות רובוטיות לנוירוכירורגיה, תכנון מסלול במוח, רובוט קפסולה, רובוט זעיר קטן לאנדוסקופיה, ניתוחים עם משובי כוח תוך כדי הניתוח.

יעל אידן: רובוט גמיש-זעיר לניתוח לב לא פולשני, המרת אנרגיה מתנועה לצורך תפעול של מערכות שונות בצבא.

יעל אידן: הנושא של רובוטים חברתיים, רובוטים שמשרתים את תעשיית השירות, service רובוטיקס.

יעל אידן: כאן יש מעט עשייה, התחלה של עשייה.

יעל אידן: זה בהחלט תעשייה שצריך לפתח ואפשר לפתח בארץ.

יעל אידן: התעשייה כבר בעצם קיימת ויש תשתית.

יעל אידן: אנחנו מדברים על רובוטים שיהיו מסוגלים לזהות רגשות של אדם, ונעשה מחקר באקדמיה בנושא הזה.

יעל אידן: תפעול רובוטים על ידי גלי מוח, תפעול רובוטים באמצעות כל מחוות ידיים.

יעל אידן: שיתוף פעולה בין רובוטים.

יעל אידן: אנחנו מנסים לחקות את עולם להקות נמלים ולראות איך הם לומדים ואיך הם משתפים פעולה.

יעל אידן: ומוקד מחקר נוסף שכבר צוין, הוא הנושא של החקלאות.

יעל אידן: נושא הקטיף, עוד אין רובוט מסחרי בעולם שקוטף, אני מקווה שבעוד 4-5 שנים יהיה, בהובלה של מוקדי המחקר בארץ.

יעל אידן: ואנחנו כן מפתחים רובוטים מסחריים לריסוס בכרמים, פלפל, לכל הנושא של חיסרון בידיים זרות.

יעל אידן: כאמור, תהיה פה מצגת מלאה.

יעל אידן: אם יש לנו זמן נוכל להציג לעומק את כל העשייה הרבה ובהחלט יש כאן הובלה בין לאומית מן השורה הראשונה.

מאיר שטרית: תודה רבה לפרופ' יעל אידן.

מאיר שטרית: הדובר הבא זה ד"ר אלון וולף.

אלון וולף: רק אציג את עצמי, שמי א לון וולף, אני מגיע מהטכניון.

אלון וולף: אני ראש המעבדה  לביו רובוטיקה וביו מכאניקה.

אלון וולף: בוגר הטכניון.

מאיר שטרית: מה זה ביו רובוטיקה?

אלון וולף: רובוטים שההשראה שלהם היא מהטבע, מהביולוגיה.

אלון וולף: ולאחר סיום הדוקטורט בטכניון ביליתי 4 שנים במכון לרובוטיקה של קרני גימלון, שזה בעיני רבים נחשב המקדש של הרובוטיקה העולמית, וחזרתי לארץ להקים את המעבדה בטכניון.

אלון וולף: בתור חוקר שעבד בארצות הברית, אני מקווה שגם אנחנו נוכל לראות פה באקדמיה דברים דומים.

אלון וולף: ובהמשך לדוברים הקודמים, אז כמו שניסינו להעביר פה את התחושה שעולם הרובוטיקה או עולם המחקר הרובוטי הוא עולם רב תחומי שמערב הרבה מאד דיסציפלינות מהמדע.

אלון וולף: וזה היתרון שלו, אבל לצערנו זה גם חלק מהחיסרון שלו, מהחיסרון שאנחנו מזהים בייחוד באותן קרנות לאומיות שאמורות לעודד מחקר, וזה הנושא שאני רוצה לעורר, לפחות באקדמיה הלאומית למדעים, ב-ISF, בקרנות של משרד המדע וב- BSF, הקרנות הבין תחומיות עם ארצות הברית.

אלון וולף: למעשה תחום הרובוטיקה,

מאיר שטרית: בארצות הברית יש כמעט,

אלון וולף: בארצות הברית, נכון, ב-NAH, וב-NSF, כל הקרנות הבין לאומיות, קיימים תחומים שנקראים רובוטיקה.

אלון וולף: אני בתור חוקר הייתי חוקר ראשי על מספר קרנות, גם ב-NAH וגם ב-NSF.

אלון וולף: בארץ, התחום של הרובוטיקה בעצם אין,

מאיר שטרית: אני רק רוצה להביא לידיעתכם שהשנה ישראל תהיה הנשיאה של קרן יוריקה.

מאיר שטרית: מאז הייתי בטקס של קבלת הנשיאות, ואנחנו נארח השנה את טקס יוריקה בארץ, גם את חברי הפרלמנט מכל העולם וגם ראשי וועדות מדע, ושנית כל הישיבות של יוריקה להקצאת המשאבים וההחלטות התקבלו פה בארץ.

מאיר שטרית: המדען הראשי של משרד המסחר והתעשייה יעמוד בראש המערכת הזאת השנה.

מאיר שטרית: יוריקה מחלקת כל שנה 1.2 ביליון יורו וזה נושא שכשנתכנס פה בארץ.

מאיר שטרית: אני גם העליתי את זה בזמנו כשהיינו בפרלמנט האירופי שבבריסל, שבו עלה הנושא של נשיאות ישראל ברובוטיקה, מה התוכניות שלנו, ואני אמרתי שאני רוצה לדחוף שני נושאים.

מאיר שטרית: אחד זה הביו טכנולוגיה, הביו מד, והשני זה רובוטיקה.

מאיר שטרית: ונדמה לי שזו הזדמנות בארץ, ואני חושב שזו קרן שפתוחה לכל האוניברסיטאות, לכל החוקרים, להגיש בקשות למחקר.

מאיר שטרית: והיא מחלקת די הרבה כסף.

מאיר שטרית: כמובן, זה מותנה בשיתוף פעולה בין ישראל לבין אחת מהמדינות האחרות באירופה השותפות בקרן יוריקה.

מאיר שטרית: שותפות כל מדינות אירופה, ישראל היא בעצם החריג היחידי שהיא לא ממדינות אירופה, והשנה אנחנו הנשיאים של הקרן הזאת.

מאיר שטרית: אני מקווה שנוכל לעשות פה שינוי, ולהביא לפתיחת הדבר הזה.

מאיר שטרית: אני אנסה על כל פנים להשפיע פה בנושא הקרן, לדחוף את הנושא הזה, שיהיה נושא מרכזי, שיהיה קול קורא לאנשים להיכנס לתחום.

מאיר שטרית: אז אני פשוט קורא לכם לפנות לקרנות הללו, כי  יש להם הרבה כסף.

אלון וולף: כמו שנאמר, גם נאמר מקודם, בעצם מירב המימון שמממנים לנו את המחקרים הם מתקציבי חוץ.

אלון וולף: הקרן הלאומית למדעים, תחום למשל הרובוטיקה, לא מופיע מה שנקרא כקרן מחקר בסיסי.

אלון וולף: אם אני היום רוצה להגיש הצעת מחקר בתחום הרובוטיקה, אני בתור חבר סגל שיושב בהנדסת מכונות, מתחיל לחפש תחומי על כמו הנדסת מכונות, מדעי המחשב,

מאיר שטרית: זאת אומרת המל"ג לא מאשר תקציב כמחקר בסיסי לרובוטיקה, זה מה שאתה  אומר?

אלון וולף: בקרן הלאומי למדעים תחום הרובוטיקה לא מופיע כנושא ראשי.

אלון וולף: לא מופיע.

אלון וולף: מופיע הנדסת מכונות, מופיע הנדסת מחשבים,

מאיר שטרית: מי אמור לקבוע את זה?

אלון וולף: אני מניח שהאקדמיה.

מאיר שטרית: לא המועצה להשכלה גבוהה?

אלון וולף: לא, לא.

דניאל הרשקוביץ: לא, לא, הקרן הלאומית שייכת לאקדמיה.

מאיר שטרית: האקדמיה למדעים.

אלון וולף: היום למעשה אנחנו, חוקרי הרובוטיקה בעולם האקדמי, נופלים בין התחומים או בין הכיסאות שעליהם יושבים התחומים, ומקבלים חוות דעת מצוינות על הצעות המחקר.

אלון וולף: זה הצעות דרך אגב שעוברות רפרנטורה לפחות על ידי 7 חוקרים רפרנטים בין לאומיים.

אלון וולף: אבל, כסף ותמיכה אין.

אלון וולף: ואני קורא דרך הוועדה הזאת, להכניס את תחום הרובוטיקה כתחום ככל התחומים, כתחום כל הנושא של מחקר בין תחומי שהיום האקדמיה מנסה לקדם אותו, כתחום בפני עצמו, כך שלא נצטרך אנחנו החוקרים לחפש חברים במקומות ש-

מאיר שטרית: אני אעלה את השאלה באקדמיה הלאומית למדעים.

מאיר שטרית: אנחנו עובדים איתם פה בוועדה, זה חלק מתחומי העבודה שלנו, אני אעלה את ההצעה הזאת.

אלון וולף: תודה רבה.

מאיר שטרית: רגע, גמרת?

מאיר שטרית: זה מה שרצית להציג?

אלון וולף: אני רציתי להציג את הנושא הזה, כן.

מאיר שטרית: טוב, אז אני אעלה את זה כמובן באקדמיה הלאומית למדעים.

מאיר שטרית: הדובר הבא זה פרופסור משה שהם מחברת 'מזור' מהאקדמיה לתעשייה.

מאיר שטרית: אני קראתי בתוך החומרים שהוא פיתח איזו שהיא גלולה שרוחבה מילימטר אחד ואורכה 4 מילימטר, שהרעיון הוא להכניס אותה לתוך צינורות הדם ולנקות את כלי הדם.

מאיר שטרית: אפשר להוריד את הסקלרוזיס לאפס, הלוואי.

מאיר שטרית: נשים לו איזה שני מגבים כאלה שינגבו את הסקלרוזיס מהעורקים, מהוורידים.

מאיר שטרית: זה יכול להציל המון אנשים בהרבה שנים.

משה שהם: סקלרוזיס זה גם כן, אבל אני אדבר על נושאים אחרים.

מאיר שטרית: כן, כן, בבקשה, אני סתם התערבתי וציינתי את זה, שזה באמת מרתק.

משה שהם: בסדר.

משה שהם: רק אני מתחיל, דיברנו, היה כאן את הפרפר שעף, ואמרנו שבאיזה שהוא שלב אפשר יהיה לעשות גם זבוב.

משה שהם: אז אני אומר, מה שקורה היום הייתי שמח להיות זבוב על אחד הקירות פה בתוך הכנסת ולשמוע מה קורה.

משה שהם: בכל מקרה, תודה לאנשים שהגיעו.

משה שהם: שמי משה שהם, אני מהפקולטה להנדסת מכונות בטכניון, אני ראש המעבדה לרובוטיקה שם, ולפני כ-15 שנה אנחנו זיהינו את התחום של הרובוטיקה הרפואית בתור תחום שהרובוטיקה יכולה להיכנס לשם.

משה שהם: זה היה תחום שהיה בתחילת דרכו באותו שלב, ואנחנו רצינו לנצל את היתרונות של הרובוטיקה לניתוחים.

משה שהם: זאת אומרת דיוק רב יותר, אפשרות לעשות את הניתוחים בפולשנות מזערית, וכך שהרובוט בעצמו הוא לא רגיש לקרינה.

משה שהם: שלושת הדברים האלה רצינו לעשות.

משה שהם: פנינו בזמנו לכל בתי החולים בארץ,

מאיר שטרית: מה זה משנה אם הוא רגיש לקרינה או לא, הרובוט?

משה שהם: כי לפעמים אתה לא רוצה שהרופא ישים את הידיים שלו בתוך הקרינה בזמן שהוא מצלם את החולה וכו', אתה מעדיף שהרובוט יעשה את זה.

מאיר שטרית: אבל לא בזמן הניתוח, זה בזמן הניתוח הקרינה?

משה שהם: מהרנטגן בזמן ניתוח.

מאיר שטרית: רנטגן כן.

משה שהם: בכל מקרה, פנינו לכל בתי החולים בארץ באותו זמן, אמרנו יש רובוט וניסינו לדבר עם האנשים.

משה שהם: קיבלנו תמיכה נלהבת אני יכול להגיד מהרופאים, דבר שהוא לא כל כך שכיח, מכיוון שרפואה בדרך כלל זה מקצוע שהוא מאד שמרני.

משה שהם: יש את הבוס, הסטודנט עומד לידו והוא אומר תעשה מה שאני עושה, אל תעשה דברים אחרים, וככה לומדים.

משה שהם: בכל מקרה, כאן בארץ קיבלנו תמיכה באמת גדולה וזה אפשר את הפיתוח.

משה שהם: אני רק רוצה להדגיש שהרובוט שאנחנו מפתחים הוא לא הולך להחליף את הרופאים.

משה שהם: כשראיינו אותי בתחילה כשנכנסתי לתחום, אז כמובן יצא בכותר – 'תוך שנתיים הרובוטים יחליפו את הרופאים'.

משה שהם: זה לא נכון.

משה שהם: זה לא הכוונה שלנו, והרובוטים אני לאט חושב שיחליפו את הרופאים, אבל זה כלי נוסף בתוך ארגז הכלים של הרופא, שהוא יכול לתת לנו דיוק יותר גבוה מהיד החופשית של המנתח.

משה שהם: זה יכול לתת לנו פולשנות מזערית שהיא לא קיימת.

משה שהם: בכל מקרה, מתוך התחומים של הרובוטיקה שהתעסקנו בהם, אנחנו התמקדנו בנושא הרפואי לאחרונה, ואחד הרובוטים שיצא מתוך ההתמקדות הזאת, זה הרובוט הזה שנמצא כאן לפניכם, ואני אסביר עליו כמה מילים.

משה שהם: נגיד כך, לפחות למספר אנשים בחדר הזה יש להם כאבי גב.

משה שהם: אני מניח שאני לא טעיתי בזה.

משה שהם: ויכול להיות שבשלב מסוים אנשים יצטרכו גם לעבור ניתוח.

משה שהם: הייתי רוצה להגיד שאנחנו לא נגיע לזה, אבל מתבצעים כחצי מיליון ניתוחי גב כאלה, כפי שרובוט יכול לעזור בהם, בשנה בעולם.

משה שהם: ניתוח גב,

מאיר שטרית: גם בארץ עושים את זה?

מאיר שטרית: בארץ גם משתמשים ברובוט?

משה שהם: כן, בארץ גם משתמשים ברובוט, אני מיד אגיד.

משה שהם: נעשים כחצי מיליון ניתוחי גב בארצות הברית בשנה, בארץ כמובן המספרים יותר נמוכים, אבל המספרים הם די גדולים, ואחד הניתוחים שעושים – עושים ניתוח לקיבוע של עצמות, לוקחים שתי חוליות, מכניסים בהם משתלים ומקבעים את שתי החוליות ביחד, ככה שהחוליות בסופו של דבר מתאחות.

משה שהם: זה נקרא "ספיינר פיוז'ין".

משה שהם: וכפי שאתם יודעים יש הרבה עצבים שעוברים בתוך הגב, ואנחנו לא רוצים לפגוע בעמוד השדרה.

משה שהם: ולשם כך אנחנו לקחנו את הרובוט שיש לו את התכונות הייחודיות, שהוא יכול לכוון את הרופא בדייקנות לנקודת הכניסה, דייקנות יותר גבוהה מהיד החופשית של המנתח.

משה שהם: אני לא חושב שרואים כאן, אני רק אצביע.

משה שהם: יש כאן את הרובוט שהוא רובוט יחסית קטן.

משה שהם: הוא מכוון, יש לו כאן זרוע והוא מכוון את הרופא לנקודה מסוימת בתוך החוליה, בשביל שלשם הוא יכניס את המשתלים או את הברגים.

משה שהם: זה הרעיון של הרובוט.

משה שהם: עד היום הרובוט הזה פעל ב-2,000 מנותחים, כ-10,000 משתלים, והוא מנתח בישראל, בארצות הברית, גרמניה, שוויץ והולנד על בסיס יומי, זאת אומרת יום יום הוא מנתח.

משה שהם: אני רוצה להגיד את הסטטיסטיקה – בין 3% ל-5% מהמנותחים האלה הם נשארים עם מה שנקרא – פרמננט נרב דמג'.

משה שהם: איזו שהיא פגיעה עצבית קבועה, שזה יכול להיות מישהו שהוא משותק לחלוטין או איזו שהיא פגיעה עצבית אחרת.

משה שהם: ובמקרה שלנו,

דניאל הרשקוביץ: זו הסטטיסטיקה הכללית.

משה שהם: זו הסטטיסטיקה הכללית.

משה שהם: במקרה שלנו בניתוחים הרובוטים האלה, שום מנותח לא נשאר עם פרמננט נרב דמג'.

משה שהם: זאת אומרת אם אני מתרגם את זה,

מאיר שטרית: שום מנותח?

משה שהם: שום מנותח.

משה שהם: אם אני מתרגם את זה למספרים, יש כ-100 אנשים בעולם שהיום הם מתהלכים חופשי, הם אפילו לא יודעים אולי שרובוט ניתח אותם,  שבזכות המערכת הזאת שפותחה כאן, ואני אומר עוד פעם – יצאה מהטכניון, עברה לחממה של הטכניון במשך שנתיים.

משה שהם: כרגע היא חברה שעומדת בפני עצמה.

משה שהם: אני חושב שזה הישג, אני רוצה להדגיש את זה פעם נוספת.

משה שהם: בעולם כולו, יש כ-5 חברות שיש להם רובוטים בחדרי ניתוח.

משה שהם: לא יותר מ-5 בכל העולם.

משה שהם: והיחידים בניתוחי גב זה המחלקה שיצאה כאן מישראל, זה הרובוט היחידי בעולם שהוא מבצע ניתוחי גב.

מאיר שטרית: כל רובוט מיוחד לניתוח מסוים.

משה שהם: כן.

מאיר שטרית: בזמנו פורסם, כשאולמרט עבר את הניתוח.

משה שהם: כן.

משה שהם: אני רוצה להגיד את זה בדיוק, שיש רובוטים שהם לא כאלה והם רובוטים אחרים, דוינצ'י, שקודם הוצג כאן על הלוח.

משה שהם: יש כיום שניים או אולי אפילו שלושה בארץ.

משה שהם: רמב"ם רכש את זה לא מזמן, לפני כחודש.

משה שהם: ואולמרט עבר ניתוח באמצעות הרובוט הזה לא בארץ.

משה שהם: באותו זמן לא היה את הרובוט בארץ, אז הוא נסע לחוץ לארץ לעבור את הניתוח.

מאיר שטרית: וגם שם הדיפולטס הוא אפס?

משה שהם: לא. זה משהו אחר.

משה שהם: זה רובוט אחר, זה רובוט שהוא רובוט מניפוליישן, זאת אומרת שהוא עוקב אחרי התנועות של המנתח.

משה שהם: הוא שונה בקונספט  לחלוטין מהקונספט הזה שאנחנו מציגים כאן.

משה שהם: בכל אופן, זה הייתי אומר, ואני אולי אדגיש כאן פעם נוספת, זה איזה שהוא תהליך שהתחיל באקדמיה, עבר דרך החממה והגיע בסופו של דבר לבשלות, למערכת שהיא אופרטיבית.

משה שהם: ותחום המעבר הזה, הרבה פעמים קוראים לזה עמק המוות, או ואלי אוף דת'.

משה שהם: לעבור מתוך האקדמיה לתעשייה זה בעיה וזה באמת בעיה, ואני רוצה לכן לחזק את הבקשה שהייתה לנו כאן בהתחלה, להקמת המכון הלאומי לרובוטיקה, שזו תהיה מטרתו – לקחת את האקדמיה, ואני אומר את זה מתוך ידיעה.

משה שהם: ההישגים שלנו באקדמיה הם גבוהים, הם גבוהים ברמה העולמית.

משה שהם: היו כאן מומחים מחוץ לארץ שהם ניסו לדרג אותנו בעולם.

משה שהם: אנחנו טובים מבחינה אקדמית.

משה שהם: המעבר לתעשייה כפי שראינו, יש רק 15 חברות בארץ, הוא עדיין קשה, וההקמה של המכון הלאומי לרובוטיקה זה משהו שהוא לדעתי מחויב המציאות.

משה שהם: זה נושא אחד.

משה שהם: אני אגיד כמה מילים לגבי הרובוט הזה שנכנס לתוך הגוף.

משה שהם: זה רובוט באמת שצריך להיכנס לתוך הגוף.

משה שהם: כניסה לכלי הדם זה עוד ייקח זמן.

משה שהם: יש לנו אפליקציה אחרת כרגע שאנחנו משתמשים בה.

משה שהם: זה מעניין, אני אומר, ברגע שאנחנו מתחילים לדבר על דברים קטנים שנכנסים לתוך הגוף זה מיד  תופס את הדמיון של האנשים.

משה שהם: הרבה אנשים ראו את הסרט שנקרא Fantastic Watch, שבו מקטינים את האנשים ומכניסים אותם לתוך הגוף.

משה שהם: אז הרבה אנשים חולמים על זה.

משה שהם: בהחלט זה הכיוון.

משה שהם: אני אומר, אם אני  מסתכל קדימה, הרבה שנים קדימה, כי זה באמת Future Vision, רובוטים קטנים שיהיו בתוך הגוף גם יתקנו, גם יתנו לנו דיאגנוסטיקה ואיזה שהן התרעות למה שעומד לקרות, זה לדעתי התחום שאנחנו יכולים להשיג אותו, אני  מקווה שאנחנו כאן נראה אותו.

משה שהם: זה דבר אחד.

משה שהם: אני רוצה להדגיש דבר נוסף.

משה שהם: הפקולטה להנדסת מכונות בטכניון הקימה מרכז לחינוך רובוטיקה דרך תחרויות, זה נקרא מרכז לרובוטיקה על שם לאומי, שהמטרה היא לקחת תחרויות ברובוטיקה, ויש לנו בארץ מספר תחרויות ברובוטיקה, ולבצע דרכם את החינוך של אנשים.

משה שהם: אחת התחרותיות המהותיות והגדולות זה 'פירסט', כפי שאמר אביהו בן נון, שאנחנו גם מדריכים עבורו, אבל ישנם עוד תחרויות בין לאומיות שישראל משתתפת בהן, כמו תחרות פאר פייט רובוט, הרובוקאפ, הרובוט שהוא משחק כדורגל, יש את התחרות שאנחנו יזמנו אותה בישראל, כאן ד"ר קולברג מבר אילן, הוא בא עם הרעיון, אמר בואו נקים תחרות ישראלית.

משה שהם: ואנחנו הקמנו את התחרות הזאת שנקראת רובוט טראפיק, שמשמעותה – רכב שנוסע בתוך מתווה של עיר, יודע לעצור ברמזור, יודע לתת זכות קדימה, לא לדרוס את האנשים שעוברים, מה שלא תמיד אנחנו יודעים לעשות, ומחר בעצם יש לנו תחרות עם 15 בתי ספר עם התחרות הזאת רובוט טראפיק.

משה שהם: ישנה כאן קבוצה אחת של תלמידים, בבקשה לקום.

משה שהם: הם תלמידים שהם השתתפו בתחרות רובוט טראפיק, גם חיים, בבקשה תקום, אני רוצה להציג.

משה שהם: חיים הוא הייתי אומר אלוף העולם, אם מותר לי להגיד, בתחרות של רובונר, הם השתתפו בתחרות העולמית וזכו במקום הראשון, כל הכבוד.

משה שהם: אז הם יהיו מחר בתחרות רובוט טראפיק שאני מדגיש.

משה שהם: אני חוזר פעם נוספת, ישנם כאן הרבה מאד תלמידים ונערים שמשתתפים בנושאים האלה של חינוך לרובוטיקה, והאימפקט הזה מתחיל להגיע אלינו.

משה שהם: עכשיו באקדמיה אנחנו מתחילים לראות אותם כבר מגיעים אלינו למעבדה, ואנחנו צריכים את העזרה שלכם להמשך.

משה שהם: תודה.

מאיר שטרית: יפה.

מאיר שטרית: תודה רבה לפרופסור משה שהם.

מאיר שטרית: חברים, אני מוכרח להיות בעניין הזה בהמשך הדרך קצת יותר אכזרי.

מאיר שטרית: ניתן לכל אחד מהדוברים הבאים 3 דקות להציג את הנושא שלו, כי אני רוצה שכולם ידברו, ואני לא רוצה למנוע מאף אחד רשות דיבור, ובזמן שיש לנו ניתן את ההזדמנות לכל אחד להציג את דבריו.

מאיר שטרית: בבקשה, רפי ערבות, חברת רובוגרופ.

רפי ערבות: שלום לכולם.

רפי ערבות: שמי רפי ערבות, אני יזם ו,

מאיר שטרית: סליחה, שר המדע צריך לעזוב אותנו, הוא צריך לנהל וועדת שרים.

מאיר שטרית: תדחף שם את הרובוטיקה.

מאיר שטרית: תודה רבה.

דניאל הרשקוביץ: תודה.

מאיר שטרית: בבקשה, אני חוזר אליך.

רפי ערבות: כמו שאמרתי שמי רפי ערבות, אני יזם ותעשיין.

רפי ערבות: לפני 30 שנה הקמתי עם עוד 3 חברים תיכון בחולון, חברת סטארטאפ בתחום של רובוטיקה וגייסנו כספים גם בארצות הברית וגם בישראל.

רפי ערבות: היינו בזמנו אשדרובוטק, היום אנחנו נקראים רובוגרופ.

רפי ערבות: אנחנו חברה עם כ-100 עובדים שמייצרת מוצרים לשוק ההדרכה בתחום של רובוטיקה ובתחום של ננופקטורין טכנולוג'יס.

רפי ערבות: יש כאן דוגמאות למוצרים שלנו שעומדים לפניכם.

רפי ערבות: אני חושב שאנחנו דוגמא לא רעה לחברה לא גדולה, שיכולה להיכנס לתחום נישה בתחום של רובוטיקה, ולפתח תעשייה ישראלית עם יתרונות יחסיים.

רפי ערבות: בישראל היום יש מעט יתרונות יחסיים.

רפי ערבות: היתרון היחסי אולי הכי גדול זה ההון האנושי שאני רוצה תיכף לומר לגביו כמה מילים, ואת היתרון הזה צריך למנף.

רפי ערבות: אנחנו מדינה שאין בה אוצרות של טבע, ובסך הכל הסביבה היא לא סביבה תומכת תעשייה מבחינת מיסוי ולא מבחינת עלויות ותשתיות.

רפי ערבות: ולכן אנחנו צריכים להתייחס ליתרון היחסי שלנו בעולם, וזה ההון האנושי.

רפי ערבות: אם אנחנו מסתכלים על פירמידה של תעסוקה, אז על כל חוקר אחד נאמר בתחום הרובוטיקה, יהיו אחר כך כחמישה מהנדסים שיעסקו ב- Engineering , ואחר כך יהיו טכנאים והנדסיים שיעשו יישום של זה בתעשייה, ועשרות עובדים בקווי הייצור של המפעלים.

רפי ערבות: ואני חושב שהמדינה כגוף שמסתכל אסטרטגית על התעשייה, ותעשייה אני חושב היום היא חלק מהחלוציות של הציונות במדינת ישראל, צריכה לבוא ולתמוך בכל הפירמידה הזאת.

רפי ערבות: מדובר כאן על האקדמיה, ואין ספק שבלי  מחקר ואקדמיה אין תוחלת לתעשייה כזאת, כי זאת תעשייה עתירת ידע.

רפי ערבות: אבל צריך גם את המשך הפירמידה, עד לרמת הייצור.

רפי ערבות: אנחנו מדברים על נושא של חינוך טכנולוגי, יש כאן את ד"ר עופר רימון ממשרד החינוך, שאחראי על התחום הזה.

רפי ערבות: אני מקווה שהתחום הזה בראשותו יעבור שינוי, כי מדינת ישראל ב-20 השנה האחרונות ירדה מאד בהשקעות שלה ובקידום של החינוך הטכנולוגי, ואני חושב שנעשה עכשיו שינוי משמעותי.

רפי ערבות: אני מודה ואני מקווה שהוא ימשיך, אבל אני חושב שהוא צריך לקבל גם גיבוי של מדיניות ממשלתית, לא רק בתור איש מקצוע שעוסק בתחום, אלא לקבל גיבוי ממשלתי לנושא הזה של חינוך טכנולוגי.

רפי ערבות: שרגא ברוש בהתאחדות התעשיינים משקיע הרבה מאמצים בתחום הזה, וגם מביא כספים בצורה מסוימת.

רפי ערבות: אבל אני חושבת שבשביל זה צריך מדיניות וכאן אני חושב זה המקום המרכזי במדינה שקובע את המדיניות, והחינוך הטכנולוגי צריך להיות על המפה.

רפי ערבות: נושא אחרון שאני רוצה לציין אותו, וזה דובר כבר הנושא של תחרויות ברובוטיקה.

רפי ערבות: רובוטיקה זה נושא מולטי דיסציפלינארי.

רפי ערבות: התחרויות ברובוטיקה הן לא באות רק ללמד רובוטיקה.

רפי ערבות: צריך להבין שהתחרויות האלה שהיום קיימות מגני ילדים, ש'פירסט' ירד כבר לרמה של גני ילדים, בעולם יש היום עשרות מיליונים של אנשים שמתחרים בתחרויות רובוטיקה, מרמה של גני ילדים ועד אנשים בוגרים.

רפי ערבות: ובמדינת ישראל זה בחיתוליו.

רפי ערבות: אמנם שמעון פרס כנשיא, לפני מספר שנים התחיל לקדם את הנושא, אבל זה ממש בחיתוליו.

רפי ערבות: מדברים כאן על 200 בתי ספר, זה ממש קצה הקרחון.

רפי ערבות: ותחרויות רובוטיקה הן לא מלמדות רובוטיקה.

רפי ערבות: הן מלמדות איך לעבוד בצוות, איך לשתף פעולה, איך לעשות  חלוקה דיסציפלינארית בצוות שהמשימה שלו והייעוד שלו הוא מאד ממוקד בלוח זמנים, לעמוד במטלות, לעמוד במטרות, זה דברים שבתי ספר מתקשים ללמד.

רפי ערבות: רובוטיקה זה משהו שמרכז תלמידים בדברים שונים, ונותן להם עניין.

רפי ערבות: ולכן אני חושב שתחרויות הרובוטיקה שבכל העולם, נתנו כאן את קוריאה לדוגמא, ויפן, וארצות הברית, מדינות שיש שם מיליונים של אנשים שמשתתפים בתחרויות האלה.

רפי ערבות: התחרויות האלה מגובות, ויש כסף במדינה שמוקצה לתחרויות האלה, וזה בסך הכל מקדם את בסיס הידע והעניין של הנוער גם במדעים וגם בטכנולוגיה.

רפי ערבות: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: הדובר הבא זה עופר שחר מחברת מיטרוניקס, בבקשה.

עופר שחר: אני רוצה ברשותכם להציג את הדברים שלי באמצעות מצגת קצרה.

מאיר שטרית: בבקשה.

עופר שחר: בוקר טוב.

עופר שחר: תודה על ההזדמנות.

עופר שחר: שמי עופר שחר, אני נשיא חברת מיטרוניקס.

עופר שחר: מטרוניקס היא מייצגת פה אולי באופן מובהק את התעשייה.

עופר שחר: אנחנו חברה תעשייתית מזה 27 שנים רק בתחום של רובוטיקה.

עופר שחר: אז ככה בכמה מילים, והשקף האחרון יהיה גם מה מבחינתנו היינו מצפים מהממשל לתמוך בעניין הזה.

עופר שחר: אז בכמה מילים, נוסדנו בשנת 83, אנחנו היום מובילים בשוק העולמי של רובוטים לניקוי בריכות שחייה פרטיות וציבוריות.

עופר שחר: יש פה מספר מכשירים שלנו קצת יותר גדולים וחכמים, וגם יותר קטנים.

עופר שחר: מטה החברה בישראל, כל הפיתוח נמצא בישראל, כל ההרכבה בישראל.

עופר שחר: אני אומר את זה כי זה מבחינתנו  חשוב, יש בזה גם אלמנטים של ציונות.

עופר שחר: החברה הונפקה בבורסה ב-2004.

עופר שחר: יש לנו חברות בנות גם בארצות הברית, גם בצרפת.

עופר שחר: אנחנו נמכור השנה בסדר גודל של בין 230 ל-240 מיליון שקל.

עופר שחר: אני מדבר על שנת 2010.

עופר שחר: החברה רווחית, ותראו אחרי זה גם את עקומות הגידול.

עופר שחר: כאמור, פרישה בכל העולם, כולל חברות בנות.

עופר שחר: אנחנו מאד חזק בדיסציפלינה עסקית שבאה ואומרת – כמו שיש סוגים שונים של רכבים, ככה יש סוגים שונים של רובוטים.

עופר שחר: כל אחד לפי מחירו, במקרה הזה הדגמה מול קבוצת המכוניות של מרצדס – מהפשוטים ביותר ועד המתוחכמים הנשלטים בשלט רחוק וכן הלאה.

עופר שחר: דבר דומה גם בתחום הציבורי, הרגלי הקנייה הם אחרים, הציפיות הן אחרות, המחרים הם אחרים.

עופר שחר: חשוב מאד פה אמינות ושירות.

עופר שחר: אנחנו בעניין הזה מוכרים מכשירים מאד מתוחכמים.

עופר שחר: בתור דוגמא, הרובוט הגדול שנמצא פה הוא יודע להיכנס לבד לבריכה, הוא מנווט בתוך הבריכה, עם יכולות מאד מתקדמות.

עופר שחר: אנחנו עוסקים גם במוצרים נוספים, אבל המוקד הוא בהחלט הרובוטים.

עופר שחר: אם אני צריך לחדד מה הציפיות שלנו מהממשל, הייתי שם את זה אולי על שלושה דברים.

עופר שחר: אחד זה באמת עידוד ההשקעה וההכוונה בתחום החינוך הטכנולוגי.

עופר שחר: אני חושב שבעניין הזה צריך להיות מוקד אחד שהממשלה והממשל מבצעים מאמץ.

עופר שחר: גם בתחום של תגמול מצוינות.

עופר שחר: אני חושב שמצוינות זה דבר נכון, זה ערך נכון, זה ההיפך מבושה, צריך להתגאות בזה, צריך לעודד את זה, צריך לתמוך זה.

עופר שחר: זה דבר שהממשלה צריכה לעשות והממשל צריך לעשות.

עופר שחר: והשלישי זה לעודד את ההשקעות שהן ספציפיות בתחום פיתוח מו"פ רובוטי.

עופר שחר: אני לא מצפה מהממשלה או ממישהו לתמוך בחברת מיטרוניקס.

עופר שחר: מיטרוניקס ברגע שהיא מזהה שוק, היא מזהה צורך, היא צריכה להיות ילד גדול שיודע לעשות לבד, והיא עושה.

עופר שחר: אנחנו 99% ייצוא, לא צריכים איזו עזרה מהמדינה.

מאיר שטרית: כמה עובדים יש בחרה?

עופר שחר: עובדים בישראל כ-170 איש, ועוד בארצות הברית ובצרפת, ובעניין הזה אין ספק שמימון נוסף היה מסוגל לעשות מהלכים יותר רחוקים ויותר ארוכים.

עופר שחר: וכאמור זה תחום בוגר, על זה אני לא אבוא ואגיד.

עופר שחר: זהו.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: אפילו פחות מ-3 דקות, זה מראה שאפשר.

מאיר שטרית: הדובר הבא זה חיים רוסו, חבר המולמו"פ ונציג התעשייה.

חיים רמון: שמי חיים רוסו.

חיים רמון: אני סגן נשיא באלביט מערכות.

חיים רמון: יושב ראש וועדת החינוך של התאחדות התעשיינים וחבר המולמו"פ, וכל הפונקציות האלה רלבנטיות, למרות שאני רוצה לומר שהמולמו"פ לא דן בנושא הזה, ואני לא מביע פה את דעת המולמו"פ, אני מביע את דעתי.

חיים רמון: אני רוצה להגיד שבראייה של התעשייה, נושא הרובוטיקה הוא נושא מרכזי, חשוב, מפתח לצמיחה.

חיים רמון: יחד עם זה, אני רוצה להסתייג מהמושג של תעשיית הרובוטיקה שעלתה כאן.

חיים רמון: לפי דעתי אין דבר כזה תעשיית רובוטיקה ולא נכון  להשתמש במושג.

חיים רמון: אני חושב שזה מזיק להשתמש במושג של תעשיית רובוטיקה.

חיים רמון: נאמר שיש פה 15 תעשיות רובוטיקה במדינה.

חיים רמון: אני מעריך שיש מעל 100 תעשיות שעוסקות, שמשתמשות ברובוטיקה.

חיים רמון: רובוטיקה זה אמצעי, רובוטיקה זו  מיומנות מאד חשובה, מאד קריטית בתעשייה בכל התחומים.

חיים רמון: בתחום הביטחוני, בתחום הרפואי, בתחום החקלאי, כל הדברים נאמרו פה.

חיים רמון: בתחום המיקרו אלקטרוניקה וכך הלאה.

חיים רמון: ולא נכון לקטלג את זה בקבוצה מסוימת.

חיים רמון: להיפך, צריך להסתכל ברובוטיקה כמוביל להתפתחות של התעשייה הישראלית בכלל, בכל התחומים, כמעט בכל התחומים שבהם התעשייה הישראלית פעילה.

חיים רמון: מה היום מפריע לתעשייה הישראלית בהתפתחות, אחד זה שאין לנו מספיק מהנדסים וב', שלא תמיד המהנדסים שמגיעים לתעשייה הם בעלי מיומנויות רלבנטיות למה שתעשייה צריכה להסתכלות קדימה.

חיים רמון: ואני חושב שבשני התחומים האלה נושא הרובוטיקה הוא מרכזי.

חיים רמון: זה הוכח ונאמר כאן ודובר כאן  - - - אנשים.

חיים רמון: הבעיה שלנו קודם כל זה שיהיו מהנדסים שיהיו מספיק ילדים, ילדים שיראו בכיוון ההנדסי כיוון חשוב להמשך.

חיים רמון: לקחת ילדים מבתי ספר יסודיים, אפילו לא תיכוניים, ולהתחיל לתת להם להתעסק עם רובוטיקה, זה דבר מאד אטרקטיבי, זה דבר שמושך אותם לעולם הטכנולוגי.

חיים רמון: אנחנו רואים את זה, אנחנו רואים בתחרויות המאד מבורכות שקיימות, שהן יוצרות אינסנטיב מאד גדול לצעירים ללכת מכיוון הרובוטיקה, אחר כך להמשיך בכלל לכיוונים הטכנולוגיים.

חיים רמון: ולכן אנחנו רואים בזה חשיבות גדולה, כי הבעיה שלנו היום זה שאין מצאי של צעירים שבכלל מגיע אחר כך ללימודי ההנדסה.

חיים רמון: ונושא הרלבנטיות הוא עוד יותר גבוה.

חיים רמון: המאפיין את הרובוטיקה בעיניים שלנו זה שזה מקצוע מולטי דיסציפלינארי, מקצוע שמתעסק עם מערכות רב סנסוריות, מערכות שיודעות לטפל בהיבטים שונים.

חיים רמון: הוזכר פה מכאניקה ואלקטרוניקה ואופטיקה, וכך הלאה וכך הלאה.

חיים רמון: ומי שמנסה לנתח את התעשייה הישראלית ואיפה התעשייה הישראלית הצליחה לאורך השנים, היא בדיוק הצליחה במקומות האלה, במערכות היותר גדולות, היותר מסובכות, היותר מורכבות.

חיים רמון: הרובוטיקה היא אמצעי לחינוך מולטי דיסציפלינארי, אם גם בסוף לא בדיוק יעסקו ברובוטיקה.

חיים רמון: לכן אני חושב שבראייה הזאת, אנחנו חייבים לקדם בכל מה שקשור בנושא הרובוטיקה, בעולם של ההכשרה של הצעירים והכשרת המהנדסים.

חיים רמון: אני חושב שצריך להחדיר לימודי רובוטיקה דרך כל מיני אמצעים מוחשיים בבתי הספר היסודיים, וזה דבר שצריך להיעשות.

חיים רמון: תוכניות לרחוב מסוג פירסט וכך הלאה.

חיים רמון: התחרויות שנעשות אני חושב שיש בהן עידוד גדול מאד.

חיים רמון: אני חושב שחיזוק המחקר האקדמי, אבל גם חיזוק ההוראה האקדמית, לא רק המחקר, כי בסוף אנחנו גם רוצים שהמהנדסים שלומדים ייצאו עם מיומנויות ועם בשלות כבר בתחום הזה.

חיים רמון: אנחנו בתעשייה נברך שהדברים האלה ייעשו.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: הדובר הבא זה אביהו בן נון, ואחריו פרופסור גל קמינקא, אני אומר לכם כדי להתארגן.

מאיר שטרית: בבקשה.

אביהו בן נון: טוב, אני שמח על ההערות שהעירו פה האנשים שמכירים את הפרויקט שלנו, אבל בכל זאת אני אגיד כמה מילים.

אביהו בן נון: הפרויקט הוא כבר בארץ 6 שנים, כאשר הוא נוצר כתוצאה ממפגש מקרי ביני לבין הממציא, שהוא גם הממציא של הסגוואי,

מאיר שטרית: זיכרונו לברכה.

אביהו בן נון: לא, לא, לא.

מאיר שטרית: זה לא הוא נפטר, לא הוא נפל מהצוק?

אביהו בן נון: לא, מי שקנה אותם.

אביהו בן נון: לא, לא.

אביהו בן נון: היה מנהל חברה באנגליה שקנתה את הסגוואי.

מאיר שטרית: אוקי, אז שייבדל לחיים ארוכים.

אביהו בן נון: בחור שממש אתה פוגש אותו לשעה ואתה כולך נלהב.

אביהו בן נון: יש לו חברה של 300 מהנדסים שעוסקים רק בפיתוח של כל מיני אמצעים, ובמיוחד הוא עוסק דרך אגב באמצעים רפואיים.

אביהו בן נון: הוא קיבל את הפרס הראשון שלו כבר לפני 20 שנה, בפיתוח מערכת דיאליזה ביתית.

אביהו בן נון: בכל אופן, הפרויקט הזה בא בעצם בארצות הברית כמענה לבעיה של חוסר במהנדסים, ושל הנוער שהתרכז ואהב יותר את הספורט למינהו, אם זה כדור בסיס או כדורגל או משהו כזה, או איידולס של אלה שמופיעים בטלוויזיה, אם זה זמרים או דברים אחרים.

אביהו בן נון: הוא אמר אנחנו יכולים להפוך את הטכנולוגיה למשהו שהנוער יחוש בזמן מוקדם, וילך לכיוון הלימוד של טכנולוגיה, במקום ללמוד דברים אחרים.

אביהו בן נון: והם כבר פועלים 17 שנה.

אביהו בן נון: יש להם מחקרים מדויקים וסטטיסטיקות.

אביהו בן נון: לנו עוד אין.

אביהו בן נון: אנחנו בכל אופן התחלנו לפני 6 שנים בפרויקט הזה, שבו נעשה בעצם מה שנאמר פה על ידי חלק מהדוברים.

אביהו בן נון: דבר ראשון זה תחרות.

אביהו בן נון: התחרות כמובן אין לה שום מטרה להגיע לאיזה שהם הישגים תחרותיים, למעט משיכת המשתתפים וכל אלה שסביבם.

אביהו בן נון: כל הרובוטיקה זה רק האמצעי, המטרה היא שילמדו טכנולוגיה.

אביהו בן נון: כאן אנחנו נתקלים בבעיה שיצא לי גם להיות במשרד החינוך, שאין לנו בארץ כיתות ללימוד טכנולוגיה, וזה נכון לא רק לרובוטים.

אביהו בן נון: זה נכון למהנדסים בכל התחומים, ללימודי פיזיקה, ללימודי מדעים, ובצבא אני לא יודע אם הם מתכוונים פה לדבר נציגי הצבא, אבל בצה"ל היום יש חוסר אדיר בטכנאים ובהנדסיים ומהנדסים.

אביהו בן נון: והיום הצבא עושה פעולות של משרד החינוך.

אביהו בן נון: לחיל האוויר יש 20 בתי ספר שהוא מלמד שם טכנולוגיה ומכין אותם לצבא, כי אחרת לא יהיה מי שיתחזק את הטנקים, וכמובן את המטוסים.

אביהו בן נון: והטכנולוגיה רק קופצת ועולה, ואם היום אתה מדבר על מוסכים של רכב, והם צריכים לטפל ברכבים שיש בהם יכולת מחשוב יותר ממה שהיה על האפולו על הירח, עם מי אתה תעשה את זה?

אביהו בן נון: אף אחד לא לומד טכנולוגיה כזאת בבתי הספר.

אביהו בן נון: וכולם מסכימים איתי בתעשיות והכל, ודרך אגב, ה'פירסט' הזה פועל ללא שום, ...

אביהו בן נון: שנה שעברה לא הייתה שום תרומה של הממשלה או של משרד החינוך, על אף שהייתה הבטחה באחת מהשרות הקודמות, ואנחנו בסוף היינו צריכים למצוא איזה מקורות אחרים.

אביהו בן נון: יש התנדבות או ספונסריות של התעשייה כולה, של הקרנות השונות שעוסקות בחינוך, ובשנה שעברה היה לנו כ-150 צוותים, בתי ספר בשלוש רמות.

אביהו בן נון: בשנה שעברה זה היה רק שתי רמות, אחת כיתת ו' ז', והאחרת יא'-יב' ואנחנו הוצאנו על הפרויקט הזה כ-1.2 מיליון דולר, שקיבלנו מכל הקרנות והתעשיות.

אביהו בן נון: הכי יפה זה אלה תעשיות שאנחנו מקשרים אותן עם בית הספר עם הצוות, והם נשארים לאורך זמן והם מסייעים להם גם בכל מיני פעילויות מכאניות כאלה ואחרות.

אביהו בן נון: לראות את הילדים האלה זה שווה את הכל, ואני מזמין את כולם לתחרות הקרובה שהיא תהיה במרץ בהיכל הספורט, ב-12-13 למרץ, שם ייקבע מי נוסע לארצות הברית, איזה קבוצות.

אביהו בן נון: יש לנו כפי שאמרתי השנה כבר, רק בשבוע שעבר עשינו תחרויות של בתי ספר יסודיים, כיתות א'-ג' שזו פעם ראשונה.

אביהו בן נון: חשבנו שנתחיל כפיילוט עם 20, באו לנו 70.

אביהו בן נון: 70 קבוצות של ילדים בני 6-7, והם היו צריכים ללמוד על גוף האדם ולבנות רובוטים לסייע לרפואה.

אביהו בן נון: ואתה שומע את הילדים האלה בגיל 6-7 מסבירים לך, ומציגים לך.

אביהו בן נון: עכשיו, אחד הדברים החשובים בפרויקט הזה זה קודם זה אמריקאי.

אביהו בן נון: הכל כתוב הכל מפורט, הכל על המילימטר, לוחות זמנים, מידות, ביצועים, עם שופטים שמגיעים מארצות הברית ויש לנו קבוצה של מתנדבים בארץ.

אביהו בן נון: יש לנו מעל 100 מתנדבים שהם שופטים וספונסרים ומנחים.

אביהו בן נון: אבל אחד הדברים החשובים זה הערכים שעליהם הם נבחנים ומקבלים גם תעודות הצטיינות.

אביהו בן נון: והערכים זה יצירתיות, דיוק, עבודת צוות, מה שהם קוראים קומפיטיישן.

אביהו בן נון: אתה נלחם שלושה רובוטים מול שלושה רובוטים במשחק, אז יכול להיות שאלה שאיתך עכשיו אחר כך יילחמו נגדך.

אביהו בן נון: יש פה אסטרטגיה וטקטיקה.

מאיר שטרית: כמו בפוליטיקה.

אביהו בן נון: ולראות אותם עובדים.

אביהו בן נון: אני באמת מזמין את כל מי שיושב פה לבוא ולראות את התחרויות האלה.

אביהו בן נון: אחרי התחרות הזאת אתם, מצפה לכם.

מאיר שטרית: תשלח לנו הזמנה ואני באמת שמח שאתה נוכח פה ונמצא בדיון הזה.

מאיר שטרית: יצא לי פשוט לפגוש אותו יחד עם דין קיימן האיש שיזם את העניין הזה, ולראות את ה-, באמת התלהבתי אני מודה, מתפיסת העולם שלו ומהדרך שבה הוא הצליח במה שהוא אמר, אז במפגש בינינו הוא  אמר דבר מעניין.

מאיר שטרית: הוא אמר שהרעיון שלו הוא לגרום לכך שצעירים ששואלים אותם מה אתם רוצים להיות – אתם רוצים להיות שחקנים, רוצים להיות מפורסמים, רוצים להיות בטלוויזיה, זה מה שצעירים רוצים להיות.

מאיר שטרית: הוא אמר אני רוצה להביא איזה שהוא אלמנט שצעירים ירצו להיות מדענים של רובוטים, שיתחרו על זה, שילחמו להיות שם, כי זה יפרסם אותם הכי חזק.

מאיר שטרית: ולכן הוא יזם את הרעיון, את התחרות הבינלאומית הזאת בארצות הברית, ובאמת עובדת שם התחרויות, ואם אני זוכר נכון הוא אמר שמשתתפים אצלו בתחרות הסופית, הקהל שבא לשם מדובר על עשרות רבות של אלפים שבאים שהוא לא מצליח להשיג אצטדיון, או מקום מספיק גדול כדי להכניס את כל הקהל שרוצה להיכנס לזה.

אביהו בן נון: עד היום עשו את זה בג'ורג'יה טק, שזה האוניברסיטה באטלנטה, ב-72,000 מקומות.

אביהו בן נון: ואתה רואה שם דגלי ישראל וזה יוצא מן הכלל.

רחל אדטו: אתה יודע, מה שנשמע כל הזמן מאיר, כפועל יוצא מכל מה שנאמר זה מאיפה מתחילים את זה.

רחל אדטו: כלומר, הדבר הכי מרכזי בכל הדיון, מעבר למטרות הסופיות שלכם שאתם רוצים להניע את התהליך ברמה חקיקתית וכדומה, זה חוזר לנקודת ההתחלה איך מניעים את הצעירים לשנות כיוון וללכת לכיוון הטכנולוגי.

רחל אדטו: אצל סטף ורטהיימר זה היה האני מאמין שלו, להוציא את כולם להיות מהנדסים, ולהפוך אותם לאנשי טכנולוגיה.

רחל אדטו: זה האני מאמין שלו שליווה אותו ואת הדרך החינוכית שלו וההשקעה החינוכית שלו.

רחל אדטו: וזה חוזר על עצמו שוב פעם, כשאנחנו מדברים על הדברים המדהימים האלה, איך מניעים את הצעירים ללכת לשנות כיוון ולדעת שזה העתיד, ושם,

אביהו בן נון: אם אתה חושף בפניהם את הטכנולוגיות, אתה שם אותם בתחרות,

מאיר שטרית: לגרות אותם.

אביהו בן נון: אז הם פתאום רואים שהם מסוגלים לעשות את זה בעצמם.

מאיר שטרית: צריך לגרות אותם, בהחלט.

אביהו בן נון: וזה דבר שעובד בצורה בלתי רגילה, על אף שהתחרות עצמה היא לא חשובה.

אביהו בן נון: מה שחשוב זה עם מה הם מגיעים בסוף התחרות ולא רק להם, זו שכבה שלמה, זה הורים, זה מורים, זה מנהלי בתי הספר, כולל ראשי מקומות, אם זה ראשי ערים או ראשי מועצות, שהם באים ומשתתפים עם הילדים בגלל ההתלהבות של כל הסביבה.

מאיר שטרית: אוקי, תודה רבה.

מאיר שטרית: הדובר הבא כאמור זה פרופסור גל קמינקא, ראש המעבדה לרובוטיקה באוניברסיטת בר אילן.

מאיר שטרית: הפעם אני מפעיל שעון, שגם יצפצף בתום שלוש הדקות.

מאיר שטרית: רובוטיקה.

מאיר שטרית: הוא יצפצף בסגנון הבלוז שתדעו.

גל קמינקא: שלום, אני מהמחלקה למדעי המחשב בבר אילן.

גל קמינקא: אני רוצה מאד קודם כל לברך את פרופסור שילר ואת האחרים שיזמו את הדיון הזה, תודה רבה לכם.

גל קמינקא: אני חושב שזה דיון מאד חשוב.

גל קמינקא: אני רוצה להצטרף מאד בקצרה לדברים שנאמרו.

גל קמינקא: כל הדברים שנאמרו כאן עד עכשיו כולם טובים ונכונים.

גל קמינקא: אני מזהה, כיוון שהזמן שלי קצר, לא הכנתי מצגת, אני אגיד מאד בקצרה כמה כשלי שוק, או כמה מקומות שבהם אני חושב שהדברים הם תקועים.

גל קמינקא: הנושא של החינוך לדור הצעיר, יש המון פעילות ושם הבעיה העיקרית היא תקציבים, אם במשרד החינוך, משרד המדע, אני לא יודע איזה משרדים יכולים להיות מעורבים בפעילות לצעירים, ומדברים עד גיל הצבא, וזו פעילות אחת שבה יש הרבה מאד מה לעשות אם רק יינתן הכסף.

גל קמינקא: יש לנו בעיה אחרת, ושם זה לא בעיה כספית, וזה בעצם שלמרות ההצלחות האדירות שלנו בגילאי התיכון, החברה שעושים את זה הולכים אחר כך לצבא והפעם הבאה שהם רואים רובוט זה בשלהי התואר הראשון שלהם ובעיקר בתואר השני והשלישי.

גל קמינקא: ואותו פער של מהנדסים שמדברים עליו שלא מגיע לתעשיות, שחיים רוסו דיבר עליו וכו', זו בדיוק הבעיה שהתואר הראשון מעט מאד נוגעים ברובוטים אם בכלל.

גל קמינקא: יש מעט מאד מקומות – בבר אילן, בבן גוריון, בטכניון, מקומות שבהם נוגעים ברובוטים.

גל קמינקא: ברוב המקומות האלה זה מדובר גם כן בקבוצות מאד קטנות של פרויקטים, ולא באמת בקורסים מאסיביים, וזה דבר שדורש השקעה מסוג אחד, שם אנחנו תקועים.

גל קמינקא: לדוגמא, כל נושא התחרויות הוא תקף כולו, אבל כמעט כל התחרויות מחוץ לרובוקאפ, הם כולם עד גילאי תיכון.

גל קמינקא: יש רק תחרות אחת שמיועדת לתואר ראשון ומעלה, ולא מתוחזקת היום בכלל ברמה הממשלתית או ברמה של תרומות.

גל קמינקא: הדבר השני שאני חושב שאני מזהה מתוך הדיון זה הנושא של תמיכה במעבר מהאקדמיה לתעשייה.

גל קמינקא: המצגת שפרופסור אידן העבירה היא מייצגת מצב אמיתי.

גל קמינקא: אנחנו מובילים בעולם בתחום האקדמיה, בתחומים ספציפיים באקדמיה.

גל קמינקא: אנחנו מתקשים בהעברה של זה ובמינוף של זה לטכנולוגיות.

גל קמינקא: חברת מיטרוניקס היא חברה מאד מאד בשלה, אני לא יודע כמה מגנטונים אתם פעילים בהם, אבל זה בדיוק התהליכים שקיימים היום בשביל להעביר מידע שקיים באקדמיה לתוך התעשייה.

גל קמינקא: אני חושב ששינוי באמת של חוק ההשקעות, כדי לאפשר בתוכנית 'נופר' שהיא תוכנית שמאפשרת השקעות בדיוק באזורים שבהם הסיכון הוא גבוה, אבל ההשקעה הלאומית היא חשובה, זה דבר שמאד יכול לתרום.

גל קמינקא: מכון לאומי ודברים מהסוג הזה הם כולם דברים שיכולים מאד לעזור, אבל זה המתודה.

גל קמינקא: הבעיה העיקרית היא בעידוד גורמי ההשקעה, לקחת על עצמם את הסיכונים שבחלק מהמקרים נראים מאד גבוהים כשעוברים מהאקדמיה לתעשייה.

גל קמינקא: בתחומים מסוימים הדברים האלה חשובים.

גל קמינקא: נושא אחרון זה הנושא של תקינה.

גל קמינקא: יש תקינה בתחומים מסוימים, ברובוטיקה הצבאית קיים תקן בשם ג'אוס.

גל קמינקא: התקן הזה היום הוא חובה בארצות הברית והתקינה הזאת, מי שאוהב אותה,

מאיר שטרית: מה מפריע לאמץ את תקן הזה?

גל קמינקא: פשוט שמשרד התקנים הישראלי יאמץ אותו, שמשרדי הממשלה השונים במפ"ט היום, במשרד הביטחון, מנסים עד כמה שאפשר להשתמש בתקן הזה ולדרוש אותו.

מאיר שטרית: מה מפריע לאמץ את התקן?

מאיר שטרית: רוצים להמציא תקן חדש בארץ?

גל קמינקא: לא, אני חושב שחוסר מודעות.

גל קמינקא: יש רק חברה אחת שיש לה נציגות בתקן הזה, זה חברת קוגניטים, זו חברה סטארטפ, והיא היחידה שיש לה נציגות ישראלית בתקן הזה, אבל זה לא שהם לא רוצים עוד.

גל קמינקא: הם בשמחה אני בטוח יקלטו עוד.

גל קמינקא: תודה רבה.

מאיר שטרית: אוקי, תודה רבה לך.

מאיר שטרית: הדובר הבא זה סטפן הודיס מאלביט, רובוט אישי וחייל.

מאיר שטרית: בבקשה.

מאיר שטרית: הוא יצא לרגע.

מאיר שטרית: אז הדובר הבא זה אודי פלס, 'פרנדלי רובוטיקס', מכסח דשא רובוטי.

מאיר שטרית: בבקשה.

מאיר שטרית: אחריו יוסי וולף 'מרובוטים'.

אודי פלס: אני אשתתף במיקרופון שלך כדי להראות שלפחות בתעשייה יש שיתוף פעולה.

אודי פלס: אני חושב שאני אתכנס להרבה פחות משלוש דקות, כי יש לי שקף אחד בלבד.

אודי פלס: אחרי כל הדוברים המכובדים שלפני אני חושב שמה שאני יכול לתרום זה לספר אולי סיפור קטן של חברה יחסית לא גדולה.

אודי פלס: אנחנו עושים רובוטים לכיסוח דשא והמוצר האדום שנמצא פה במרכז זה אחד הדגמים שלנו.

אודי פלס: החברה הוקמה לפני 15 שנה על ידי שני יזמים שאני אחד מהם.

אודי פלס: כמו סטארטאפ קלאסי, התחלנו בדירה קטנה, שני אנשים, שעבדו 16, 18 שעות ביממה.

אודי פלס: קיבלנו אגב מימון מדען בסדר גודל של 600,000 דולר שהיו מאד משמעותיים בשנתיים שלוש הראשונות של החברה.

אודי פלס: יצאנו לשוק עם המוצר הלא נכון, נכשלנו בגדול, קיפלנו את הזנב, חזרנו, עבדנו עוד שנתיים.

אודי פלס: אני אחסוך את כל הסיפור הזה, אבל גם לנו זה קרה.

אודי פלס: בכל אופן החברה 15 שנה יותר מאוחר היא חברה עצמאית, רווחית וצומחת.

אודי פלס: מוכרת בערך 40 מיליון שקל.

אודי פלס: סדר גודל 12,000 יחידות בשנת 2010.

אודי פלס: שווקים – גם אנחנו בערך 98% ייצוא כמו מיטרוניקס, שניים בעולם בקטגוריה שלנו.

אודי פלס: בערך 12,000 יחידות, כולן מיועדות אגב לגינות פרטיות.

אודי פלס: אנשים שרוצים לעשות דברים יותר טובים מאשר לדחוף את המכסחת דשא שלהם בסוף השבוע.

אודי פלס: החברה מעסיקה בערך 50 עובדים ורוכשת חלקים - אלקטרוניקה, פלסטיקה ואחרים מלפחות 50 מפעלים אחרים בישראל.

אודי פלס: אני מצטרף להמלצות שנאמרו פה לפני לגבי מה צריך לעשות.

אודי פלס: בסך הכל אני חושב שהאווירה בישראל, ככל שאני יכול לשפוט, היא סבירה.

אודי פלס: החברה קיבלה תמיכה סבירה כשהיא ביקשה אותה, הצליחה להתרומם על רגליה, ואני חושב שאם אנחנו נמנף את הרובוטיקה, אנחנו רק נצא מזה נשכרים כולנו.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: מה עשיתם לא בסדר בשלב הראשון?

אודי פלס: מה עשינו לא בסדר?

מאיר שטרית: כן, אמרת התחלת בדגם הלא נכון.

מאיר שטרית: מה לא היה נכון?

אודי פלס: כמעט כל טעות אפשרית.

אודי פלס: יקר מדי, גדול מדי, כבד מדי.

אודי פלס: התברבר בניווט כשהגינה הייתה מסובכת.

מאיר שטרית: הדובר הבא יוסי וולף 'מרובוטים' ואחריו סטפן הודיס.

מאיר שטרית: 'רובוטים' זה חיישן תלת ממדי.

יוסי וולף: כן, שלום חברים.

יוסי וולף: אני בעברי פיתחתי כמה שנים רובוט צבאי לאיסוף מודיעין, ובעופרת יצוקה, כשקיבלנו מכתבים מחיילים שזה הציל את החיים שלהם, אז החלטתי להקים את 'רובוטים'.

יוסי וולף: היום אנחנו עסוקים בעיקר במה שנקרא תפיסה של הרובוט את הסביבה שלו.

יוסי וולף: זה אולי המפתח המרכזי למימוש פעולות אוטונומיות של הרובוט.

יוסי וולף: היכולת להבין מרחק לכל נקודה, היכולת לתפוס את הסביבה, היכולת לבנות מסלול אוטומטי.

יוסי וולף: הסנסור הזה שאתם רואים פה, אני אלווה את זה בסרטון קצר ברשותכם, הסנסור הזה מאפשר למעשה לכל רובוט להפוך להיות רובוט יותר חכם.

יוסי וולף: אנחנו קוראים לזה לאפשר למפעיל של הרובוט להשקיע את מינימום המאמצים הנדרשים להפעלה של הרובוט, תוך קבלת מקסימום האינפורמציה חזרה.

יוסי וולף: בתוך הסנסור הקטן הזה יש יותר כוח עיבוד מאשר יש ברוב המחשבים הסטנדרטיים שאנחנו מכירים.

יוסי וולף: יש פה 5 מצלמות, הסנסור מבין אוטומטית מרחק לכל נקודה.

יוסי וולף: מוציא סגמנטים מהתמונה, בונה תמונה תלת ממדית, סורק את הסביבה שלו עם חמישה ערוצי וידיאו בו זמנית בזמן אמת.

יוסי וולף: בונה את כל זה לתמונה אחת מרחבית, בונה איזו שהיא מפת על, וברגע שיש לך את המידע הזה, מה שאנחנו עושים באופן כל כך טבעי עם העיניים שלו והמוח, אנחנו בעצם מחקים את הפעולה הזאת בתוך הסנסור ועל גבי הנתונים האלה אפשר להוציא גודל של כל אובייקט, שזו אינפורמציה מאד חשובה, מרחק לכל נקודה ובלחיצה ארוכה אפשר לבנות מסלול באופן אוטומטי, בלי שימוש בג'ויסטיקים.

יוסי וולף: אתה לוחץ על נקודה – הרובוט נוסע לשם, מחכה לפקודה הבאה, וכל זה קורה בזמן אמת.

יוסי וולף: אנחנו כולנו עובדים עם חברות מובילות בעולם בתחום הזה.

יוסי וולף: רוב החברות מתעסקות בפלטפורמה עצמה, אנחנו מתעסקים בשכל שמפעיל את הפלטפורמה.

יוסי וולף: מה שהמפעיל רואה בצד השני זה תמונת וידיאו מאד אינטואיטיבית.

יוסי וולף: אתם רואים את האזור הירוק למטה, זה האזור הנקי שבו הרובוט יכול לעבור.

יוסי וולף: אתם רואים באופן אוטומטי שאנחנו מזהים מכשולים.

יוסי וולף: אתם רואים שאנחנו מזהים את המרחק לכל נקודה, ועל גבי כל הנתונים האלה למעשה זה מאפשר הפעלה סמי אוטונומית של הרובוט, מה שאנחנו מאמינים שזה יהיה הטריגר לפרישה רחבה של רובוטים לתחום של ביטחון, לתעשייה ולכל התחומים שדוברו פה.

יוסי וולף: אתם רואים שזה נורא פשוט, כל ההפעלה שלו קורית בלחיצה.

יוסי וולף: זה הרבה מאד אלגוריתמיקה, הרבה מאד עיבוד תמונה.

יוסי וולף: אתם רואים, אנחנו לוחצים על נקודה, אנחנו נועלים אותה, זה כמו עוגן, והרובוט פשוט נוסע לשם, יודע לעקוף מכשולים בדרך.

יוסי וולף: ולמעשה הסנסור הזה כל ייעודו הוא להפוך את הרובוטיקה למשהו הרבה יותר אינטואיטיבי, הרבה יותר מהיר, הרבה יותר פשוט.

יוסי וולף: זהו פחות או יותר.

יוסי וולף: תודה רבה לכם.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר לך שאחד הדברים שהעלה ביל גייטס באותו מאמר שאני מדבר עליו, הרובוט לכל בית, אחד הקשיים הגדולים ביותר שהוא צפה זה חוסר היכולת של רובוט לראות בו זמנית מכשולים שונים ולעבד את האינפורמציה ולהחזיר במהירות, כי איך שהוא אומר למשל – אם הרובוט הולך לכיוון תהום, עד שהוא יקבל חזרה את האינפורמציה שהוא מגיע לתהום הוא כבר ייפול לתוך התהום, והוא העלה אז את האופציה שיש את מה שהוא קרה לזה CCR, שהוא מדבר בו זמנית, זה מדובר מבחינתו כמו שהוא הגדיר את זה, על בו זמניות תוך זמן ניתן, שאתה יכול בו בזמן לתפוס את כל האלמנטים.

יוסי וולף: זה מה שזה עושה.

מאיר שטרית: אז אתם פרשתם את זה.

מאיר שטרית: עכשיו אני אציע סטראטאפ, הרי יש מערכות שמנסות לנהוג אותנו ברכב, שלא נעשה התנגשויות, מובילייז וכן הלאה.

מאיר שטרית: זה יכול להחליף אותו בקלי קלות.

יוסי וולף: הם כבר בוחנים את זה.

מאיר שטרית: יפה.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: אנחנו חוזרים כעת לסטפן הודיס מאלביט, רובוט אישי לחייל.

מאיר שטרית: אחריו ידבר אהוד דינרמן מ-DDF.

מאיר שטרית: ניתן לסגנית המדען הראשי לדבר מיד אחרי מר סטפן הודיס.

סטפן הודיס: שלום לכם.

סטפן הודיס: אני מנהל רובוטיקה זעירה באלביט, ובאתי לתת לכם שתי דקות, שלוש דקות.

סטפן הודיס: דבר ראשון, אלביט מאמינה בעידוד הנוער להיכנס לתחום, ואנחנו תומכים בקבוצות רובוטיות, פה אתם רואים קבוצת פירסט שהייתה ביום ראשון בתחרות וביקרו באלביט לראות מה זה רובוטיקה.

סטפן הודיס: אנחנו תומכים גם בקבוצות אחרות, כפר גנים נתמכת על ידי אלביט בתחרויות רובוטיות.

סטפן הודיס: אנחנו בחלק של האלביט, אנמן סיסטמס, ואנחנו מנסים להביא את העתיד לעכשיו.

סטפן הודיס: אנחנו 20 שנה בתחום.

סטפן הודיס: התחלנו מהתחום של המל"טים, ואנחנו נמצאים בנוכחות חזקה ברמה העולמית, וגם אצלנו בבית אנחנו שולטים בתחום של המל"טים, שזה בעצם רובוט לכל דבר, ויש לו יכולות אוטונומיות, והתחלנו מהקטע הזה של המל"טים כי אולי זה הכי נדרש היה, והשוק היה הכי בשל לו, וזה הכי קל לממש בו אוטונומיה.

סטפן הודיס: קצת יותר קשה לממש אוטונומיה ברכבים של שטח הים.

סטפן הודיס: אנחנו נמצאים שם, אבל כבר יותר קשה להיות אוטונומיים שם, והכי קשה להיות אוטונומי זה על הקרקע.

סטפן הודיס: הזכרת את הנושא של 'דארפה', אז הרכבים הראשונים בצד שמאל למטה ישתתפו באותו 'דארפה' ראשון, והיינו בין שתי החברות שהגיעו הכי קדימה.

סטפן הודיס: לפני שנה או שנתיים השתתפנו ב'דארפה' של ארבנט צ'לנג, שבו רכב אוטונומי לחלוטין נוהג בתוך עיר עם אנשים, עם תמרורים, עם הכל, והוא צריך להגיע למטרה ונפסלנו בשלב מתקדם בגלל שאנחנו יהודים.

מאיר שטרית: היו כאלה שהגיעו?

סטפן הודיס: סתם, אני  צוחק.

סטפן הודיס: היו כאלה, אנחנו נפסלנו באיזה שהוא שלב מתקדם.

סטפן הודיס: בפינה העליונה הימנית אתם רואים רובוט שהוא זחלי כבר, ממש צבאי.

סטפן הודיס: לפניו יש את הגארדיום שמפטרל על גדרות עזה.

סטפן הודיס: בפינה הימנית יש את ה- וייפר, שזאת משפחה חדשה.

סטפן הודיס: זאת תמונה מלפני שנה, בעצם זו משפחה של שלושה רובוטים בגדלים שונים.

סטפן הודיס: נשאי חייל, והמטרה שלהם להרחיק את החייל מאזור הסכנה, במילה אחת, בהתאם לגודל האפליקציות השונות.

סטפן הודיס: אם זה לזרוק ואם זה לטפס.

סטפן הודיס: פה זה על גב חייל, החייל מסוגל לרוץ איתו וברגע שהוא נתקל וצריך אינפורמציה מתוך הבניין, הוא מוריד אותו מהגב, שולח אותו פנימה.

סטפן הודיס: פה אותו וייפר שאתם רואים אותו פה לפניכם, מסוגל לפתוח את הגלגל שלו לזחלים, פטנט של חברת גליליאו הישראלית,  ועל ידי זה הוא מסוגל לטפס על מדרגות.

סטפן הודיס: באופן כללי, אנחנו  חושבים שכדי לקדם את הרובוטיקה בנוער, מה ששאלתם, קודם כל תשתמשו ביכולת השפעה שלכם על ערוץ הטלוויזיה הממלכתי.

סטפן הודיס: במקום הריאליטי שהוא עושה, אולי תכניסו קצת ריאליטי על רובוטיקה של ילדים.

סטפן הודיס: שיראו איך ילדים מתלהבים ומה הם עושים, ואולי זה ימשוך אחרים לחיקוי שלהם.

סטפן הודיס: מבחינתנו אנחנו משתפים פעולה עם האקדמיה.

סטפן הודיס: יש לנו תוכניות משותפות עם גל קמינקא מבר אילן, אנחנו משתפים עם באר שבע ועם הטכניון ואנחנו נרצה לראות תוכניות מו"פ ברמה לאומית, בדומה ל-'דארפה', בדומה לארצות הברית ובדומה לקוריאה.

סטפן הודיס: ברגע שיהיו כאלה תוכניות שנעשה קונסורציום כמו באירופה להשיג איזו שהיא מטרה, אתה תראה את הרובוטיקה ממריאה.

מאיר שטרית: מה מריץ את התוכניות בארצות הברית?

מאיר שטרית: יש פרס למי שזוכה?

סטפן הודיס: ב'דארפה' יש כספים שמייצרים קונסורציום  ומשקיעים.

סטפן הודיס: את היי רובוט שאני מתחרה בו, מפתחים כל יום משקיעים שם מאות מיליוני דולרים כל שנה.

סטפן הודיס: אנחנו פיתחנו את הדבר הזה ב-10 מיליון דולר.

סטפן הודיס: בושה וחרפה.

סטפן הודיס: צריך תוכניות.

סטפן הודיס: זאת חוצפה.

סטפן הודיס: צריך תוכניות רובוטיות גדולות שכל החברה שיושבים פה ישתפו פעולה למימוש תוכניות.

סטפן הודיס: תראו מה קורה באירופה, 'התוכנית השביעית'.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר, לכן שאלתי מה מריץ את האנשים לתחרויות.

מאיר שטרית: מעבר לעניין של כבוד ויוקרה, אני מניח שיש איזה פרסים או משהו בסוף.

מאיר שטרית: לכן השאלה שלי כאילו איך ליזום דבר כזה.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר מניסיוני, בהיותי שר התחבורה בשנים 2004-2005, אני ניסיתי לקדם בארץ מה שנקרא סימולאטור לנהיגה, כדי לשנות את לימוד הנהיגה בארץ, ולגרום לכך שאנשים יכולים ללמוד על סימולאטור, לפני שהם יוצאים לשטח.

מאיר שטרית: ומאחר שהסתבר לי שאין סימולאטור לנהיגה ברכב פרטי, יש רק למשאיות מקצועיות, משהו שהיה צרפתי, הוצאתי 'קול קורא' וביקשתי הצעות מכל החברות בארץ, מי שמוכן לפתח עבורנו.

מאיר שטרית: הייתי מוכן לשלם כמה שזה יעלה, סימולאטור, לא משנה מה המחיר.

מאיר שטרית: שיציעו מחיר לסימולאטור שייתן אפשרות לעשות אותו בארץ, ולפתח סימולאטור שאנשים יכולים אכן לנהוג בו, ובאמת ללמוד לנהוג בתנאי מזג אוויר כאלה, ולילה, ויום ותנאי שטח יותר קשים.

מאיר שטרית: בקיצור ללמד נהג, והרעיון שלי היה לשנות את משטר הנהיגה ולקבוע שכל תלמיד נהיגה במקום ללמוד 30 שיעורי נהיגה עם המורה וכל השעון דופק כל שיעור כמה מאות שקלים, יוכל ללמוד 50 או 100 שעות בסימולאטור שזה רבה יותר זול והרבה יותר קל, ואחר כך יעבור ללימוד אצל נהג.

מאיר שטרית: זה היה משפר לדעתי את אמצעי הנהיגה.

מאיר שטרית: לצערי, לא הצלחתי לקבל שום הצעה קונקרטית, כולל לא מהחברות הביטחוניות.

מאיר שטרית: אני הייתי מוכן לשלם את המחיר כמה שזה יעלה, שווה לי.

מאיר שטרית: גם אם זה יעלה מיליון או שני מיליון דולר, הייתי מוכן לשלם את זה.

מאיר שטרית: בינתיים פיתחו בארץ, מישהו הביא איזה סימולאטור, עכשיו ראיתי, ביקרתי בו לפני כמה שבועות באשדוד.

מאיר שטרית: יש שם סימולאטור אחד, ישבתי עליו, ראיתי, ככה.

מאיר שטרית: הוא שווה, אבל לא סוף הדרך.

מאיר שטרית: אפשר לשנות את זה בצורה מהותית ביותר.

מאיר שטרית: אגב, אני אומר את זה לכל המפתחים פה, סימולאטור נהיגה רציני, שמי שיושב בו יש לו תחושה באמת של מכונית ממשית ממש, כמו המשחקים, שיש מכונית ממשית, יכול להיות להיט בעולם.

מאיר שטרית: כל בתי ספר לנהיגה בעולם, כל שרי התחבורה במפגשים שהיינו, אחת הבעיות זה איך מכשירים נהגים להיות יותר טובים.

מאיר שטרית: לנהוג יותר בטוח, יותר מסודר.

מאיר שטרית: אז דבר כזה יכול,

חיים רמון: ברגע שיש לך סימולאטור שעולה לך פי 10 שיעור מאשר בנהיגה, לא יהיה לך סימולאטור.

מאיר שטרית: הוא לא עולה פי 10.

חיים רמון: מה שהיה אז, עד היום בעצם, שאף אחד לא הצליח ליצור סימולאטור לנהיגה, שיכול להתחרות בנהיגה עם מדריך.

מאיר שטרית: הוא לא מתחרה, הוא נוסף.

מאיר שטרית: הרעיון שלי הוא נוסף, לא מתחרה.

חיים רמון: אתה צריך לצורך זה תקציבים, אתה צריך מי שיאשר את זה.

מאיר שטרית: אני יכולתי לאשר, משרד התחבורה.

חיים רמון: אתה יכול ...

חיים רמון: להכריח,

מאיר שטרית: כן, להכריח את הנהגים ללמוד את זה.

מאיר שטרית: אם שיעור אצל מדריך עולה מאות שקלים, שיעור בסימולאטור יעלה 50 ₪. זה לא עולה יותר, מה יש לך – מכשיר, מחובר לחשמל וזה הכל.

מאיר שטרית: הרעיון הוא שאתה מקים בית ספר, עושה 20 סימולאטורים, 20 נהגים יכולים ללמוד בו זמנית.

מאיר שטרית: כל אחד יושב, מתחרה, אמורים לקבל דו"ח איזה שגיאות הוא עשה, מתי נסע, מה לא טוב ומשפר אותו.

מאיר שטרית: אני צריך לספר לך על סימולאטור לטייסים?

מאיר שטרית: כל טייסי הבואינג לומדים עם סימולאטורים.

חיים רמון: טייסים זה מול שעת טיסה זה לא מול שעת נהיגה.

מאיר שטרית: וודאי, וודאי.

מאיר שטרית: אבל הוא הרבה יותר זול כמובן.

מאיר שטרית: טוב, חברים, הדוברת הבאה זו סגנית המדען הראשי של משרד המסחר והתעשייה, לידיה לזנס, בבקשה.

לידיה לזנס: תודה רבה.

לידיה לזנס: לשכת המדען הראשי, אני מאד שמחה באמת להיות כאן בדיון היום, כי אני פוגשת כמעט את כל התוכניות שהמדען הראשי תמך בהן.

לידיה לזנס: כל הדוגמאות שגם פרופסור שילר הציג ואחרים, כולן כמעט, ואני אומרת את זה במידת  הזהירות, נתמכו על ידי לשכת המדען הראשי.

לידיה לזנס: כאשר פנה אלי רועי וביקש לבדוק ולראות כמה המדען הראשי תומך בתחום הרובוטיקה, מאד התקשיתי, ולכן אני מאד מסכימה עם הדברים של חיים רוסו, שההגדרה היא מאד פרובלמאטית.

לידיה לזנס: היא חוצה את כל ענפי הטכנולוגיה והיא חוצה את כל התחומים או תוכניות המדען הראשי.

לידיה לזנס: אנחנו פוגשים את הרובוטיקה בעולם ה-ICT, בתחום הביו טכנולוגיה, בתחום ה-HLS, בתעשייה המסורתית.

לידיה לזנס: רק בתחום התעשייה המסורתית ב-5 השנים האחרונות, לשכת המדען הראשי תמכה בלמעלה מ-600 מיליון שקלים.

לידיה לזנס: ישנה תמיכה מאד מאד מוגברת בעולם ה-ICT.

לידיה לזנס: אנחנו פוגשים את זה כמובן באלביט, בתעשייה הגדולה, בתעשייה הקטנה, בסטארטאפים.

לידיה לזנס: פוגשים את הפיתוחים בתחום הרובוטיקה גם במוצרים וגם בפיתוח של ידע תשתיתי, בתוכניות מגנט, 'נופר', 'מגנטון', 'מאגדים'.

לידיה לזנס: תוכניות בין לאומיות.

לידיה לזנס: אדוני יושב הראש הזכרת את יוריקה, אנחנו שותפים מאד מאד פעילים בתוכניות יוריקה.

מאיר שטרית: 'במסגרת השביעית'?

לידיה לזנס: 'במסגרת השביעית' בוודאי.

לידיה לזנס: 'במסגרת השביעית' אנחנו שותפים בתוכנית ייעודית, כל כולה לסיעוד, היא נקראת AEL, וכולה עוסקת בעזרים טכנולוגיים אוטומטיים, בהחלט כל כולה היא נמצאת בתחום הרובטיקה.

מאיר שטרית: אתם מפרסמים את זה למדענים?

לידיה לזנס: בוודאי.

לידיה לזנס: יש 'קולות קוראים'.

לידיה לזנס: המדענים שותפים, התעשייה.

לידיה לזנס: האמת היא שאני ישבתי שם בצד והיה נראה שהמדען הראשי נותן מענקים בסתר.

לידיה לזנס: כל אלה שנתמכו כאן, תראה, הפרויקט של 'דארפה' נתמך על ידי לשכת המדען הראשי.

לידיה לזנס: הרובוט לכיסוח דשא, הרובוט,

אודי פלס: אמרתי את זה.

לידיה לזנס: אוקי, כן סליחה, אתה היחיד שאמרת, נכון.

לידיה לזנס: זאת אומרת יש כאן עידוד מאד מאד מוגבר של הלשכה בכל העולם הזה, ואנחנו נמצאים שם.

לידיה לזנס: בכלל, המחוקק מנחה שכל נושא שיש בו חדשנות טכנולוגית, כל תאגיד בישראל וכל יזם בישראל שיש לו איזה שהוא רעיון טכנולוגי, רשאי לפנות ללשכת המדען הראשי, ולקבל תמיכה.

לידיה לזנס: אז בהחלט אתם עדיין ממשיכים להיות מוזמנים ולהגיש תוכניות, ואנחנו נמצאים שם.

מאיר שטרית: בשורה טובה.

מאיר שטרית: מה שאת אומרת בעצם שבמדען הראשי יש תמיכה בתעשיית הרובוטיקה, או כל תחום אחר טכנולוגי.

לידיה לזנס: בהחלט.

מאיר שטרית: אוקי.

מאיר שטרית: מה שבעצם פה ביקשו זה ליצור איזו שהיא העדפה מיוחדת.

מאיר שטרית: 'עדיפויי' להיות, כמו שאומר הגשש.

מאיר שטרית: העדפה מיוחדת לתחום הרובוטיקה.

מאיר שטרית: אני חושב ששווה שנה או שנתיים להגיד אנחנו רוצים לדחוף את הנושא הזה, בוא נקצה לזה 100 מיליון שקל מתוך התקציב רק לרובוטיקה, ובוא נראה מה ייצא מזה.

לידיה לזנס: אנחנו משקיעים הרבה יותר מ-100 מיליון שקל.

מאיר שטרית: ברובוטיקה?

לידיה לזנס: בוודאי.

לידיה לזנס: תראה, כל התעשייה המסורתית – תעשיית הברזל, תעשיית הפלסטיקה, תעשיית המזון, כל כולה תהליכית הרבה רובוטיקה.

מאיר שטרית: את מדברת על פסי ייצור?

לידיה לזנס: בוודאי.

מאיר שטרית: לא, אני מדבר על רובוטים ממש, רובוטים.

לידיה לזנס: גם.

לידיה לזנס: יש שם הרבה מאד רובוטים שמחליפים כוח אדם ואנחנו פוגשים את זה לא מעט.

מאיר שטרית: אולי כדאי, אני רוצה להציע פשוט, אולי כדאי למדען להחליט שפעם בשנה הוא עושה תחרות בתחום הרובוטיקה, שהפרס עליו מיליון שקל, וקובע נושא, כמו שעושים בארצות הברית.

מאיר שטרית: הוא קובע נושא, כמו שאמרו פה, לנסוע בעיר בלי נהג, מכונית שתיסע 100 קילומטר, לא, לא 100, 20 קילומטר בתוך תל אביב ותצא בשלום, כבר מגיע הפרס.

מאיר שטרית: לעשות כאילו תחרות שתעודד מדעים להשתתף בתחרות.

מאיר שטרית: לדעתי זה טוב למשרד, זה טוב למדען הראשי, זה ייתן פרסום לזה באמת.

מאיר שטרית: אתם יכולים לכסות את זה בטלוויזיה, יכולים לעשות לזה פרסום רציני.

מאיר שטרית: זה שווה את הכסף, זה כסף קטן יחסית, מיליון שקל פרס לתחרות אחת, זה ימנף את העניין של הכניסה למדעים ולתחרות כזאת מדעית, בצורה משמעותית מאד.

לידיה לזנס: אפשר לחשוב על איזו שהיא מסגרת של איגום משאבים, כי אנחנו גם שותפים לא מעט עם ות"ת ועם משרד המדע בתחום החלל, ננו טכנולוגיה.

לידיה לזנס: בהחלט אולי יש מקום למודעות הרבה יותר רחבה ולחשוב על תחרות מהסוג הזה.

מאיר שטרית: לעשות מן תחרות כזאת.

מאיר שטרית: אני מוכן, את מי את רוצה שאני אביא לוועדה?

מאיר שטרית: נזמין אותם ביחד, נזיז אותם.

מאיר שטרית: את המל"ג את רוצה?

מאיר שטרית: אקדמיה?

מאיר שטרית: מי?

לידיה לזנס: בדרך כלל מי ששותף לתוכניות האלה – ות"ת ומשרד המדע.

מאיר שטרית: אוקי, מאה אחוז.

מאיר שטרית: אז אני  מודיע שאני יזום פגישה כזאת, כדי לנסות ליצור, להוציא לדרך תחרות מדעית כל שנה, פעם בשנה ברשות המדען הראשי, פעם בשנה עם השתתפות של המל"ג ושל ות"ת, של משרד המדע, כדי לעודד מדע אצל צעירים, אצל נוער, אצל מבוגרים, שיתחרו על פרס רציני, מיליון שקל לשנה.

מאיר שטרית: אני בטוח שיהיו הרבה מתחרים.

מאיר שטרית: אני אחלק את הפרסים.

לידיה לזנס: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה רבה לך.

מאיר שטרית: הדובר הבא זה אהוד דינרמן, רובוט תצפית זעיר מ-ODF.

אהוד דינרמן: שלום.

אהוד דינרמן: שמי דינרמן אהוד, אני סגן נשיא בחברת ODF.

אהוד דינרמן: באתי להציג לכם ולדבר על הרובוט הזה שמונח פה, ה-I Drive , שזה הרובוט השחור הקטן.

אהוד דינרמן: אנחנו רואים אותו יותר בתור כלי מציל חיים.

אהוד דינרמן: הרעיון של הדבר הזה, הייצור הזה, זה בעצם להיות צעד אחד לפני אותו חייל, לוחם, כבאי, איש משטרה, ובעצם לאפשר לו לראות מה קורה רגע לפני שהוא נכנס לשם.

אהוד דינרמן: בעצם לחסוך ממנו לדחוף את הראש ולהיפגע.

אהוד דינרמן: הרעיון ברובוט הזה שהוא אמור להיות מאד מאד קל.

אהוד דינרמן: בעצם להיות זמין ללוחם,

מאיר שטרית: איך הלוחם רואה את מה שהרובוט רואה?

מאיר שטרית: יש לו מסך?

אהוד דינרמן: כן.

אהוד דינרמן: אנחנו נראה את זה אחרי זה.

אהוד דינרמן: יש כאן ראייה היקפית.

אהוד דינרמן: הרובוט הוא מכוסה על ידי 4 מצלמות, אשר מאפשרות לראות 360 מעלות באופן רציף כל הזמן ובעצם להתמצא ולראות כל רגע מה קורה בחדר סביבו, לכל הכיוונים, לא רק לכיוון אחד.

אהוד דינרמן: הייחוד ברובוט הזה, שבעצם לאותה פלטפורמה קטנה וניידת, אנחנו צריכים להיות מסוגלים לדחוף תקשורת מאד מתקדמת שמעבירה וידיאו בכמות נכבדה מאד.

אהוד דינרמן: יכולת לעשות עיבוד תמונה ולראות סביב, וגם להניע את הדבר הזה, לאפשר לדבר הקטן הזה לחפש ולעבור מכשולים.

אהוד דינרמן: ככה שהאתגר והכסף שמושקע בכזה דבר, הוא אדיר.

אהוד דינרמן: לגבי הרובוט, שיתופי הפעולה, אז באמת אנחנו משקיעים ויש לנו שיתופי פעולה עם מערכת הביטחון, קצת עם האוניברסיטאות, לא כמו שהיינו רוצים אלא יותר.

אהוד דינרמן: ואני בהחלט חושב שהקשר בין התעשייה, אפשר להגיד אפילו לחינוך, ואני מדבר רגע מהפן האישי, מאד חשוב.

אהוד דינרמן: אני באירועים מסוימים מביא את הרובוט הזה לבית ספר של הילדים, ואתה יכול לראות את ההתלהבות שלהם בלנהל את הרובוט, בלראות אותו זז, לראות את הייצור הזה ואת התמונה, ובהחלט זה מוסיף המון מוטיבציה.

אהוד דינרמן: כך שאני חושב ששווה מאד לחזק את הקשר בין תעשייה לחינוך המאד ראשוני.

אהוד דינרמן: זהו, תודה רבה.

מאיר שטרית: מאה אחוז, תודה רבה לך.

מאיר שטרית: הדובר הבא יהונתן למברגר, ממכבי, שימוש ברובוט אנושי לסיעוד קשישים.

יהונתן למברגר: תודה רבה.

יהונתן למברגר: שמי יהונתן למברגר.

יהונתן למברגר: אני לא עוסק לא במדע, לא במחקר, לא ברובוטים.

יהונתן למברגר: אני קורא לעצמי – זיקנולוג, ואני עוסק בפיתוח שירותים לזקנים במדינה זה 30 שנה, ולכן כשהתחלתי לפני 30 שנה בטח לא חשבנו על הפיתוחים האלה.

יהונתן למברגר: היום, במסגרת מכבי שירותי בריאות, אנחנו מנסים להתחבר לכל מיני טכנולוגיות, כדי לסייע לנו יותר לעזור לזקנים ומכבי שנחשבה תמיד כקופה צעירה, בריאה ועשירה, היום היא לא ולא ולא, ולכן זה מאד חשוב לנו לגבי העתיד.

מאיר שטרית: גם העשירים מזדקנים.

יהונתן למברגר: גם העשירים מזדקנים.

יהונתן למברגר: אנחנו פרסמנו מאמר לגבי  טכנולוגיות בכלל שאנחנו עוסקים בהן במכבי.

יהונתן למברגר: הדבר שאני רוצה להציג פה זה "קסרה", שזה שיתוף פעולה בקהילייה האירופית ב-FP7 ועם מכבי, שהרובוט הקטן הזה, ה- "Humanoid", נקרא "נאו", זה דווקא לא ישראלי, זה צרפתי.

יהונתן למברגר: אבל אנחנו פה עוסקים בקונסורציום של הרבה מאד מדינות – של אוסטריה, איטליה וגרמניה והולנד שהיא מובילה בתחום הזה, וה"קסרה" זה למעשה פרויקט לחולי COPD שיש להם מחלת ריאה חסימתית והרובוט הזה אמור להתחבר לכמה סנסורים כדי לעזור לזקן בביתו, גם כן שאנחנו כמערכת בריאות נקבל כל מיני איתותים על מצב בריאותו, והוא כאדם בודד בבית, יהיה לו איזה ייצור שהוא Humanoid, ושהוא יעזור לנו גם לתת לו איזו חברה, מה שנקרא – Human Interaction.

מאיר שטרית: יש כזה כבר?

מאיר שטרית: או שאתם עובדים על זה?

יהונתן למברגר: עכשיו, התוכנית הזאת היא בפיתוח, ואנחנו בעוד חצי שנה נעשה את הניסוי הראשוני, ושנה אחרי זה בערך הניסוי השני.

יהונתן למברגר: והרעיון שלנו לגבי הנושא הזה, שזה יהווה פלטפורמה למה שאנחנו קוראים 'ניהול מחלה', מפני שהכי חשוב היום בבריאות היום בקהילה, זה איך אתה עוסק באדם שהוא בביתו או בקהילה, איך הוא מנהל את מחלתו, אם זה סוכרת, אם זה יתר לחץ דם, או אי ספיקה לבבית או בעיות ריאות או בעיות אחרות.

יהונתן למברגר: ולכן, אם אנחנו יכולים לעזור לו לנהל את מחלקתו יותר טוב באמצעות הרובוט ועל ידי התוכנית הזאת, אנחנו נצא נשכרים.

יהונתן למברגר: אני רק אגיד שבשביל מכבי הנושא הזה הוא נושא שאנחנו לוקחים אותו כאתגר, וכל הקבוצות פה שעוסקים בנושאי הרפואה והבריאות, אנחנו בהחלט מזמינים אותם שאנחנו נהיה שדה קליני, כמו שהקבוצות באירופה רואים אותנו, היום זה היום הגשה של FP7 הנוכחי.

יהונתן למברגר: אנחנו משתתפים שם  באיזה 7 פרויקטים להגשה, נראה כמה נצליח.

יהונתן למברגר: אבל הרעיון הוא שאנחנו עם מערכת הנתונים שיש לנו במכבי, עם הפיתוח הטכנולוגי שאנחנו עושים, גם במערכת המחשובית וגם במערכות אחרות, אנחנו פתוחים לפתח את הנושא הזה, ולהיות זה שיראה באיזו מידה הרפואה, הסיעוד והרובוטיקה משתלבים.

יהונתן למברגר: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: השאלה היא כמה רובוטים מכבי תקנה אם יפתחו אותו.

יהונתן למברגר: זה אחד הדברים שאנחנו צריכים לעשות, זה לבדוק את היישומיות של כל נושא, זה גם מבחינה כלכלית, לא רק לנו, גם בעולם.

מאיר שטרית: אוקי, תודה רבה לך.

מאיר שטרית: הדובר הבא זה ד"ר עופר רימון, מנהל מינהל המדע והטכנולוגיה במשרד החינוך.

מאיר שטרית: עופר בבקשה.

עופר רימון: שלום לכולם.

עופר רימון: אנחנו בהחלט במשרד החינוך מזהים את החשיבות ואת הפוטנציאל של הרובוטיקה לפתוח שער לתלמידים לחינוך מדעי טכנולוגי.

עופר רימון: יש לנו שתי מגמות מרכזיות, מגמת הנדסת מכונות שהמקצוע המוביל בקרה במכונות, התמחות במכטרוניקה.

עופר רימון: יש לנו כ-60 מגמות כאלה בבתי ספר עילית בארץ, באמת מהמובילים בארץ, התלמידים שם עושים 5 יחידות פיזיקה, רובם בנוסף למקצועות שאמרנו.

עופר רימון: נצא ב'קול קורא' בימים הקרובים ב-5 מיליון שקלים לפתיחת15 מגמות נוספות.

עופר רימון: יש לנו מגמה נוספת, מגמת מערכות ייצור ממוחשבות, מקצוע מוביל, מכאניקה הנדסית, התמחות במערכות סיבם טיבם, שאלה החלק המהותי מהטכנאים  וההנדסאים שאמרו שכל כך חסרים בתחום הזה.

עופר רימון: פתחנו במסגרת תוכנית 'טוב' יחד עם התאחדות התעשיינים כ-30 מגמות חדשות כאלה בתקציבי הצטיידות גדולים.

עופר רימון: אנחנו הולכים לפתוח יחד עם התאחדות התעשיינים שני מרכזי טכנולוגיה אזוריים בצפון ובדרום, באר שבע וחיפה, בתקציב תוספתי של 50 מיליון שקל, שתהיה שם סדנת מכטרוניקה, סדנת מערכות ייצור ממוחשבות, אוטוטרוניקה והכיוונים האלה שאנחנו מאד רוצים לקדם.

עופר רימון: בפעם הראשונה הוצאנו תקנה ואתם יודעים שתמכנו בתחרות FLL ב-2010 כבר בחצי מיליון שקלים כדי לסייע לבתי ספר להיכנס לתחרויות האלה, כי אנחנו מאד מאמינים בדברים שנאמרו כאן על הפוטנציאל של התחום הזה, כדי לקדם ולדחוף תלמידים, וגם ב-2011 נמשיך במסורת הזאת שהתחלנו אותה בתמיכה בכל התחרויות – רובונר, מכאטרוניקה בטכניון, פירסט, FLL, רובוקאפ.

עופר רימון: אז הייתי אומר ככה בקצרה, כמו שביקשת, שהתחום הזה הוא תחום מקסים, נהדר, יכול למשוך תלמידים לעולם של הטכנולוגיה ובאמת להפוך אותם לכאלה שרוצים בעתיד להשתלב בתעשיות עתירות הידע  ובתעשייה בכלל בישראל.

עופר רימון: אנחנו מאד דוחפים את כל החינוך המדעי טכנולוגי בקדנציה הזאת, כמו שאתה יודע בהובלת שר החינוך גדעון סער ומנכ"ל משרד החינוך.

עופר רימון: כולם יודעים את זה, הרבה תוספות.

עופר רימון: הצגנו את התוכנית כולה, הרובוטיקה לוקח שם חלק נכבד, ואנחנו נעשה את כל המאמצים שלנו בשיתוף כל החברים כאן, שחלקם אנחנו היינו איתם בקשר, ועם כל השאר נשמח להיות בקשר ולקדם את הנושא.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: אני רק רוצה לומר משהו ביחס לחינוך המקצועי והטכנולוגי, מניסיון, שוב, של הרבה שנים אחורה אמנם.

מאיר שטרית: בזמנו היה מה שקרוי בית ספר תעשייתי.

מאיר שטרית: בית ספר תעשייתי היה קולט את התלמידים שהיו נפלטים ממערכת התיכון הרגילה.

מאיר שטרית: אני מדבר על התקופה שהייתי ראש מועצה ביבנה לפני הרבה שנים, זה לא יאומן כמה שנים, כמעט 40 שנה.

מאיר שטרית: בשנת 1974 הייתי ראש מועצה ביבנה, והיה לי בית ספר כזה ביבנה, בית ספר תעשייתי בעורמת טורבינות.

מאיר שטרית: בית הספר התעשייתי בעורמת היה קולט תלמידים שנפלטו ממערכת החינוך באזור ומכשיר אותם לעבודה בעורמת בעצם.

מאיר שטרית: הם לומדים את המקצוע בעורמת לעבוד על מכונות עיבוד שבבים ומכונות אחרות וכן הלאה.

מאיר שטרית: והבעלים שלו יהודה בורנציקי, שהוא גם נהיה תושב יבנה לימים, לקח את הנושא הזה לידיים והחליט להעביר את בית הספר פאזה, ולהפוך  אותו לבית ספר מקצועי עם בגרות, לתלמידים במגמת המקצועות שהוא מלמד בתוך הבית ספר, ולעשות כמובן בגרות באותו זמן.

מאיר שטרית: הסתבר שאותם תלמידים שנפלטו מבית הספר ולמדו בעורמת, בבית הספר תוכנית ה לימודים הייתה שלומדים בבוקר או אחר הצהרים, לא חשוב, לפעמים ככה ולפעמים ככה.

מאיר שטרית: לומדים את שעות הלימודים העיוניים לבגרות, ואחרי צהריים עובדים במפעל ממש, לומדים לעבוד על המכונות ה-CIC ועל מכונות אחרות.

מאיר שטרית: לומדים ממש, עובדים שעות על המכונות הכי משוכללות במפעל, תחת השגחה של מהנדס או מישהו שעובד במפעל.

מאיר שטרית: התלמידים היו שם בבית ספר משמונה נגיד עד חמש אחר הצהריים, קיבלו ארוחת צהריים בתוך בית הספר, לומדים בבוקר, עובדים אחר הצהריים או ההיפך, לא משנה, במשמרות.

מאיר שטרית: בית הספר קיבל שדרוג פנטסטי.

מאיר שטרית: התחילו לבוא לשם לא תלמידים שנפלטים ממערכת החינוך, אלא תלמידים ברמה הגבוהה ביותר במערכת החינוך הגיעו לשם.

מאיר שטרית: המיוחד והיפה ואני אומר את זה לאנשי התעשייה פה, עורמת עשה שני דברים לתלמידים.

מאיר שטרית: אחד אמר כל מי שגמר אצלי לימודים יתקבל אוטומטית לעבודה במפעל.

מאיר שטרית: אם הוא יוצא מהצבא, הוא מוזמן לבוא ולעבוד במפעל מיד אחרי הצבא.

מאיר שטרית: אם בזמן הצבא הוא רוצה לעבוד קצת – יכול לבוא לעבוד קצת, זה מה שהוא הבטיח להם.

מאיר שטרית: ב', מי שנכנס לעבוד במפעל כשלב ב' אחרי שגמר תיכון ורצה ללכת ללמוד, הוא תמך בו בלימודים בהשכלה גבוהה, ואני מכיר תלמידים באופן אישי, תלמידים מיבנה, שהיו ממש נפלטו מבית הספר ולא היו מוצאים את עצמם בתור פועלים, הלכו לבית הספר, למדו, הלכו לצבא, יצאו מהצבא, הלכו לטכניון, גמרו מהנדסים, היום הם מהנדסים בכירים בעורמת.

מאיר שטרית: זאת אומרת אני מצביע על הכיוון הזה של בתי ספר תעשייתיים שעובדים בשיטה הזאת, יכולים לעשות מהפיכה בחינוך התעשייתי.

מאיר שטרית: הרי למה שתלמיד ילך, סליחה אני אומר, אני זוכר איך לימדו באותו זמן בתיכון ביבנה, איך לימדו מסגרות.

מאיר שטרית: עם השופים, לשייף את חתיכת הברזל, ולבדוק אותו עם מד הזווית ככה וככה ועוד פעם ועוד פעם, עד שנמאס לתלמידים מהשופים, מהברזל ומהמורה ביחד.

מאיר שטרית: צריך לשנות את הגישה ונדמה לי שמה שהיה יפה בעורמת, אני אומר כגישה, אולי אני אומר למשרד החינוך, יושב פה עופר רימון, בגישה הטכנולוגית, זה ליצור את ההקשר הזה שתלמיד שלומד מקצוע טכנולוגי, גם יש לו שם מקום עבודה בסוף.

מאיר שטרית: שווה לתמוך במקום העבודה הזה.

מאיר שטרית: אתם יודעים מה, אנחנו עושים את זה עם 'עתידים' כמו שאתה יודע, חתמתי אז כשר החינוך חוזה עם קדם עתידים עם משרד האוצר, שלתקופה להגדיל את מספר קדם העתידים ל-20,000 איש, והייתי מוכן לשלם על זה את הכסף כי זה שווה את העניין.

מאיר שטרית: אז אם אנחנו תומכים בעתידים, ועתידים מי שיודע זה תלמידים שלוקחים אותם מחטיבת הביניים ומלווים אותם עד סוף התיכון, אחר כך הם הולכים לעתודה אקדמית, והצבא מגייס אותם למקצועות שהם למדו, ומשלם להם שכר כל תקופת הלימודים.

מאיר שטרית: זה דבר מדהים אגב.

מאיר שטרית: דרך אגב, בצבא כמובן מקבלים שכר בצבא.

מאיר שטרית: שווה לתמוך לדעתי למדינה, למשרד המסחר והתעשייה, שירות תעסוקה, במקום לבזבז את הכסף על הכשרות מקצועיות שאין להן שום קשר למציאות, ואני אומר את זה בצער.

מאיר שטרית: מבזבזים הרי מאות מיליונים בהכשרה מקצועית, העיקר לומדים קורסים, פשוט במקום לקבל אבטלה, נגמרה תקופת האבטלה עושים קורס.

מאיר שטרית: שנה, נגמרה השנה – חוזרים לאבטלה.

מאיר שטרית: זה פשוט לא עובד כי אין שום קשר בין הכשרה מקצועית לבין היישום בפועל של העובדים אחר כך בתעשייה.

מאיר שטרית: הדוגמא הקלאסית – בחיפה, היו צריכים, לימדו קורס, 70 למדו להיות רתכים בהכשרה מקצועית, הם קיבלו בזמן הזה שכר, למדו, קיבלו תעודות, עברו מבחנים, הכל.

מאיר שטרית: מסגרות ...

מאיר שטרית: היו צריכים 30 רתכים מאיפה הביאו אותם?

מאיר שטרית: מתאילנד.

מאיר שטרית: זאת אומרת אין שום קשר בין הכשרה מקצועית לבין זה, ואני אומר את זה אותו דבר על התיכון.

מאיר שטרית: אפשר ליצור את האינטרס הזה כבר מההתחלה, כי אצלנו למדו, כולם רוצים להיות באוניברסיטה, ומדענים והכל בסדר.

מאיר שטרית: אבל תנסה להשיג מייסטר בתחום המקצועי, אתה תצטרך לשלם עליו הון תועפות להביא אותו מחוץ לארץ.

מאיר שטרית: קשה להשיג אנשים.

מאיר שטרית: נדמה לי שאם הולכים בדרך הזו של בתי ספר תעשייתיים, זה יכול לבנות מערכת שמגדלת ופעמיים מרווחים.

מאיר שטרית: א' תלמידים באמת מקצועיים שיהיו בארץ, טכנאים, טכנולוגים, הנדסיים וכן הלאה.

מאיר שטרית: ב' – מקומות העבודה יהיה להם אנשים שלהם.

מאיר שטרית: ולכן אני משבח את חיל האוויר.

מאיר שטרית: יושב פה מפקד חיל האוויר לשעבר שעשה בשכל, הוא הבין את זה מזמן.

מאיר שטרית: שהקים בתי ספר של הטכני, שולחות בעצם כאילו של הטכני, שמלמדים בבית הספר את המקצועות שחיל האוויר צריך, והתלמידים מתגייסים לצבא, עובדים במקצוע שלהם, חלקם נקלט אחר כך בתעשייה האווירית והוא עובד כל החיים שם.

מאיר שטרית: החיבור הזה מאד מאד חשוב, ליצור את הגירוי לתלמידים ללמוד מדעים.

מאיר שטרית: נדמה לי שזו הדרך הכי טובה לעשות את זה.

עופר רימון: אני רוצה לומר רק משהו אחד קטן, שבכל מקום בעולם שהחינוך הטכנולוגי מצליח, יש מעורבות מאד אינטנסיבית של התעשייה שאומרים למערכת החינוך, את ההתנסות אנחנו יודעים לעשות יותר טוב מכם.

עופר רימון: ואני מאד מאמין בזה, ובאמת מנצל את ההזדמנות.

עופר רימון: איך אומרים – הבאת לנו להנחתה, להזמין את התעשיינים, כל מי שרוצה לקחת חלק ולהיכנס יותר חזק, ולקחת יותר אחריות על החינוך הטכנולוגי, אנחנו פותחים את השערים ומאד מאד רוצים את זה, אז תודה על ההזדמנות.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: דובי בנימיני, התעשייה האווירית, בבקשה.

דובי בנימיני: במהלך הדיונים פה דיברנו כמה פעמים על לחקות את הטבע, לחזור אל הטבע.

דובי בנימיני: הבחור הנחמד הזה גם הראה איך הרובוט נמנע מהתנגשות בקיר, נכון?

מאיר שטרית: בכל המכשולים.

דובי בנימיני: אבל תסתכל על להקות של ציפורים, של בעלי חיים, של דגים, שזה פי לא יודע, מיליון יותר קשה ממה שאתה עושה.

מאיר שטרית: הם מתהפכים ביחד.

דובי בנימיני: הם כולם עפים, הם עושים קוליז'ן אוודיס מדהים שאין לנו אפילו מושג איך הם יודעים.

מאיר שטרית: איך הם יודעים?

דובי בנימיני: יש לנו פה פער מסוים דווקא בחינוך שאני רוצה שתקשיבו.

דובי בנימיני: בישראל לא מלמדים ביו מימיקרי – לחקות את הטבע.

דובי בנימיני: בארצות אחרות יש תואר ראשון בביו מימיקרי, ביולוגיה ממיקרית, בישראל נאדה.

דובי בנימיני: אז אני מציע פשוט שאת הפער הזה צריכים לסגור.

מאיר שטרית: זה באמת מדהים.

מאיר שטרית: בטבע זה באמת מדהים לראות איך להקות דגים מתהפכות ביחד באותו זמן, וציפורים טסות במרחק כאילו מה שעושים בחיל האוויר בהרבה אימונים, הם עושים בלי להתאמץ בכלל.

מאיר שטרית: הדובר הבא זה פרופסור דורון חבצלת, רמ"ח מיגון ותקשוב במשרד הביטחון, מפא"ת.

,הפ םיעיפומ םהשכ הטיסרבינואה ישנא לכ לע יתלכתסה השעמלו ןוחטיבה דרשממ םיטנארג המכ לבקמ ר"ד זא ,םייחרזא םיפוגמ םיביצקת גישהל השקש רביד ףלוו רוטקודשכ זא ,תועקשה לע םירבדמ םאו תימונוטוא תללוצ ,םייעקרק םיבכר לע ,םיט"למה לע רבדמ ינא .

ןיינעב םישורג המכ עיקשהש ןוחטיבה דרשמ הז ,הקיטובור אשונ לש םצעב עונמה היהש ילוש םרוג הזיא ריכזהל ךירצש בשוח ינאוגם כאלה שלא עלו לדבר, ונדמה לי שכולם מקבלים תקציבי פיתוח ממשרד הביטחון, אז לא לשכוח את הקטר הזה בעצם שהוליד את התעשייה הזאת בארץ.

(מחיאות כפיים)      גם המוצגים שפה רובם ילידי  משרד הביטחון.

כמה הערות, אם מדברים על תחרויות ופרסים, אז התחרות באמת של ה- Robonet Challenge  ב-2007, משרד הביטחון שיגר קבוצה שמורכבת מ-4 גורמים – אלביט, אלוט, תעשייה אווירית ואוניברסיטת בן גוריון.

פרס ראשון זכתה קרני גמלון ב-2 מיליון דולר, היא רק השקיעה 40 מיליון דולר כדי להגיע לזכייה בפרס ראשון.

תחרות מאד מעניינת, לנסוע 60 מייל בעיר, לציית לחוקי התנועה של קליפורניה, ומישראל הגיע לשלב הגמר בנושא הזה, אבל לא לששת הרכבים שסיימו את המסלול.

אמרתם שקשה לקבל הכרה בין לאומית וצריך לעמוד בתור.

פרופסור שילר לכנס בינלאומי, אז שנה הבאה יהיה כבר כנס בינלאומי בארץ.

מאיר שטרית: בתחום הרובוטיקה?

דורון חבצלת: בתחום הרובוטיקה.

דורון חבצלת: בעצם רובוטיקה צריך לזכור, יש הרבה רובוטים והעילית של הרובוטים זה הרובוטים האוטונומיים.

דורון חבצלת: ככל שרמת האוטונומיה גבוהה יותר הסיבוכיות גבוהה יותר והכנס של האגודה האוטונומית העולמית יהיה בארץ, באילת, בשנה הבאה.

דורון חבצלת: אז לא צריך לחכות.

מאיר שטרית: אז אני מבקש שתזמינו אותם ואותנו.

דורון חבצלת: אנחנו נזמין.

דורון חבצלת: אני אדאג שתוזמן.

דורון חבצלת: רובוטיקה זה לא עניין של חינוך טכנולוגי בשלבים הנמוכים.

דורון חבצלת: הלו דיברו פה שרובוטיקה זה מקצוע אינטר דיסציפלינארי, וככל שעולים במומחיות של הרובוטיקה באוטונומיה, זה הופך יותר מדע ופחות טכנולוגיה.

דורון חבצלת: והקטר לעניין הזה זה האוניברסיטאות, זה האקדמיה.

דורון חבצלת: אני מצטרף למה שאמרה פרופסור יעל אידן פה, וצריך לפתוח איך אומרים, שהמל"ג יכיר בנושאים האלה, האינטר דיסציפלינאריים, שלא יהיה מסלול הנדסת מכונות והנדסת חשמל, אלא שיהיו גם מסלולים ספציפיים לרובוטיקה.

דורון חבצלת: אני יודע שבטכניון ובאוניברסיטת בן גוריון יש מהלכים בעניין הזה.

דורון חבצלת: משם יוכשרו המהנדסים שיזרמו לתעשייה, יכשירו גם את הנוער וכל זה.

דורון חבצלת: צריך לעודד את הדברים האלה.

דורון חבצלת: תודה.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: אני  חושב שלמערכת הביטחון בכלל הייתה הקטר לא רק לתעשיית הרובוטיקה, אלא הקטר להרבה מאד תחומים, כולל תקשורת.

מאיר שטרית: חלק גדול  מכל תעשיית התקשורת בארץ שנהיינו גם כן פה מעצמה, צמח מתוך מערכת הביטחון והמודיעין ואחרים, ואני  מוכרח להגיד גם לצה"ל את זה.

מאיר שטרית: לפעמים אני אומר שאולי התברכנו בזה שיש לנו מדינה עם הרבה מאד צרות, בלי משאבי טבע, עם אויבים רבים מסביב.

מאיר שטרית: מה היה קורה נגיד אם היו לנו בארות נפט בלי אויבים?

מאיר שטרית: היינו כל היום יושבים, שותים קפה, כמו השכנים, ולא ממציאים שום דבר ולא עושים שום דבר.

מאיר שטרית: לכן אני אומר – אולי הצרות זה ברכה ולא קללה.

מאיר שטרית: אולי זה באמת התברכנו בנתונים כאלה שאנחנו מוכרחים להוציא מים מן הסלע, וזה עובד יפה.

מאיר שטרית: בינתיים עובד יפה, וכל הכבוד לכולם.

מאיר שטרית: נמצאים איתנו קבוצה של תלמידים שהם היו שותפים לפיתוח.

מאיר שטרית: יש מישהו מהם שרוצה להגיד לנו משהו, לדבר?

דן נמני: אפשר להציג את הרובוט?

מאיר שטרית: בבקשה, כן, בבקשה.

מאיר שטרית: הזדמנות טובה מאד.

מאיר שטרית: תסבירו מה עשיתם ותציגו אותו, אדרבא, זה יהיה נהדר.

מאיר שטרית: תציגו את עצמכם, מאיפה אתם, מאיזה בית ספר.

דן נמני: אנחנו מבית ספר משגב ליד כרמיאל.

דן נמני: בעצם אנחנו ...

דן נמני: ...

דן נמני: שבעצם ...

דן נמני: התחרות הזאת זה בעצם מדמה זהירות בדרכים ונסיעה בכביש, ציות לחוקי התנועה, רמזור ומעבר חצייה ועצור.

מאיר שטרית: אתם לקחתם שלושה אלמנטים שאתם רוצים לציית להם – רמזור, מעבר חצייה ועצור, שאתם רוצים להפוך אותו שהוא יכיר את התמרורים הללו וייסע על פי הם ויהיה נאמן להם.

מאיר שטרית: יפה.

דן נמני: הוא מגיע והוא פשוט נוסע ...

דן נמני: צומת עם עצור, הוא מקבל ...

דן נמני: שנוסעות בו זמנית.

דן נמני: לא יכולנו להביא את המפה.

מאיר שטרית: הוא נוסע על הדף?

מאיר שטרית: אפשר לשים על השולחן.

מאיר שטרית: איזו כיתה אתם.

דן נמני: י"א. (הרובוט מוצג) עכשיו קו אדום.

דן נמני: זה רמזור ישראלי טוב, יש הרבה אדום מעט ירוק.

מאיר שטרית: בצהוב הוא כבר ייסע או לא?

דן נמני: לא, לא.

דן נמני: תיכף תראה.

מאיר שטרית: זאת אומרת הוא לא רובוט ישראלי ממש.

דן נמני: הנה, הוא ייסע עכשיו.

דן נמני: רמזור אדום, צהוב ואדום כאשר הוא רואה קו שחור שבעצם מסמן לו את העצור.

דן נמני: הוא מחר בעצם בתחרות,

מאיר שטרית: מחר?

מאיר שטרית: יפה.

מאיר שטרית: וזה המכשיר שאתם משתמשים בו מחר בתחרות?

דן נמני: כן.

מאיר שטרית: יפה, תודה רבה לכם.

מאיר שטרית: אני קודם כל רוצה להודות לכל החברים שהשתתפו בדיון.

מאיר שטרית: אני רוצה להגיד תודה רבה לצוות של הוועדה שעמל מאד קשה כדי להביא את כולם, לארגן את כל העניין הזה, ולהביא את כל הציוד הזה פנימה.

מאיר שטרית: אני מקווה שמשמר הכנסת לא פירק לכם את זה לחלקים לבדוק שאין בו פצצות.

מאיר שטרית: בדרך כלל מפרקים כל דבר.

מאיר שטרית: פשוט לא יאומן.

מאיר שטרית: לפעמים יש לי רושם, כשאני מזמין מישהו עם איזה שהוא ציוד, שהכי קל זה שאני אבוא, אשים את זה במכונית שלי ואכנס, אותי לא יכולים לעצור, זה יותר פשוט.

מאיר שטרית: לא יפרקו את זה.

מאיר שטרית: אבל הם בודקים כל דבר, ואני חושב שהזמן שנותר לנו עכשיו עד לתום הישיבה, עוד סדר גודל של רבע שעה, אני נותן הזדמנות להציג את הרובוטים השונים ולראות אותם.

מאיר שטרית: אני מודה לענת, מנהלת הוועדה, לצוות של הוועדה, לאיילת ולנעמי גם על העזרה, ולמורן העוזרת הפרלמנטארית שלי, שפעלו וארגנו את כל העניין הזה, ואני מודה לכם מאד.

מאיר שטרית: וכמובן לרועי שכתב את הנייר שלנו, ובאמת תודה רבה לכם.

מאיר שטרית: פרופסור שילר, הנה, עכשיו ההזדמנות באמת להציג את הרובוטים.

צבי שילר: בואו נציג.

צבי שילר: אם יש פה מישהו מהתעשייה שרוצה להציג את הרובוט שלו, זו ההזדמנות.