הוועדה המשותפת לוועדת הפנים ולוועדת העבודה לענייני סביבה ובריאות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 40, 2011-02-07 09:30

דב חנין: בוקר טוב לכולם.

דב חנין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה המשותפת לנושא סביבה ובריאות של הכנסת.

דב חנין: סדר יומנו: נתונים מדאיגים של דוח מחלקת הרישום הלאומי לסרטן בדבר העלייה הגבוהה בסיכוי לחלות בסרטן במדינת ישראל.

דב חנין: נמצא אתנו ד"ר מיכה בר-חנא, רשם הסרטן הלאומי של מדינת ישראל.

דב חנין: אשמח שתציג בפנינו בקצרה את הנתונים.

ד"ר מיכה בר-חנא: בוקר טוב.

ד"ר מיכה בר-חנא: הדוח כולל שני מרכיבים.

ד"ר מיכה בר-חנא: מרכיב אחד, שבו עשינו אומדן של הסיכון או הסיכוי לתחלואה במחלות ממאירות לאורך החיים.

ד"ר מיכה בר-חנא: החישוב הזה הוא חישוב שדומה יחסית לתוחלת החיים, כלומר הוא חישוב שאומר מה הסיכוי של גבר או אישה שנולדים היום לחלות בסרטן עד שהם יגיעו לגיל 90, שזה הסיכון למשך החיים.

ד"ר מיכה בר-חנא: אנחנו מודדים את זה באחוזים ואחר כך מתרגמים את זה לאחד ל-, כי אחד ל- זה דבר שהוא יותר קליט ואנשים יותר מבינים אותו.

ד"ר מיכה בר-חנא: עשינו עבודה דומה שפרסמנו אותה בשנת 2003, ואני מתייחס לשינויים שחלו.

ד"ר מיכה בר-חנא: הנתונים שאנחנו מדברים עליהם מתבססים על עובדות אמיתיות, על התחלואה האמיתית בישראל, ואז הם התייחסו לתחלואה בשנים 2001-2000.

ד"ר מיכה בר-חנא: עכשיו הם מתייחסים לתחלואה האמיתית הממשית בשנים 2007 ו-2008.

ד"ר מיכה בר-חנא: הסיכוי לתחלואה במחלות ממאירות בישראל עומד על אחד לשלושה, או כמעט 40% לגברים ו-35% לנשים.

ד"ר מיכה בר-חנא: זה באוכלוסייה היהודית.

ד"ר מיכה בר-חנא: ברשותך, אפריד את האוכלוסייה היהודית מהערבית, כי יש הבדלים משמעותיים בין שתי האוכלוסיות.

ד"ר מיכה בר-חנא: למעשה באוכלוסייה היהודית אין שינויים אמיתיים בין מה שראינו בזמנו למה שאנחנו רואים עכשיו מבחינת הסיכון.

ד"ר מיכה בר-חנא: יש שני דברים שקצת כן השתנו – הסיכון לתחלואה בסרטן השד אצל הנשים היהודיות ירד, וגם הסיכון לתחלואה בסרטן המעי הגס קצת ירד ביחס לנתונים שראינו קודם.

ד"ר מיכה בר-חנא: באוכלוסייה היהודית, שמהווה 79% מאוכלוסיית ישראל ו-95% מחולי הסרטן, אנחנו לא רואים שינוי אמיתי בסיכון לתחלואה.

ד"ר מיכה בר-חנא: השינויים הגדולים נמצאים דווקא באוכלוסייה הערבית.

ד"ר מיכה בר-חנא: האוכלוסייה הערבית בעשור האחרון הציגה עלייה מאוד משמעותית בתחלואה בסרטן, וכתוצאה מכך גם הסיכון לתחלואה לאוכלוסייה הערבית של אנשים שנולדים היום גם עלה באופן מאוד משמעותי.

ד"ר מיכה בר-חנא: כאמור, באוכלוסייה היהודית השינויים הם שיש ירידה קלה בסיכון לתחלואה בסרטן השד, עלייה בסיכון לתחלואה בסרטן הערמונית ועלייה מסוימת בסיכון לתחלואה בסרטן הריאה.

ד"ר מיכה בר-חנא: בכל מקרה, למעט סרטן הערמונית, השינויים הם יחסית שינויים מינוריים, לא שינויים מאוד משמעותיים.

ד"ר מיכה בר-חנא: באוכלוסייה הערבית, לעומת זאת, נמצאות ההפתעות הגדולות.

ד"ר מיכה בר-חנא: אם הסיכון לסרטן השד באוכלוסייה הערבית בנשים היה סביב 4% לפי נתוני 2001-2000, זה עומד כמעט על 8% עכשיו.

ד"ר מיכה בר-חנא: כלומר, נשים ערביות הכפילו את הסיכון שלהן לתחלואה בסרטן השד.

ד"ר מיכה בר-חנא: גם בסרטן הריאה אצל נשים ערביות יש עלייה משמעותית, וגם בסרטן המעי הגס והחלחולת.

ד"ר מיכה בר-חנא: אצל הגברים הערבים, גם סרטן הערמונית וגם סרטן הריאה וגם סרטן המעי הגס, שהן שלוש מחלות שהתייחסנו אליהן בדוח קודם וגם בדוח הזה, יש אצלם עלייה מאוד משמעותית בתחלואה.

ד"ר מיכה בר-חנא: לדוגמה, בסרטן הריאה, אם הסיכון היה 4%, עכשיו הוא 8%, סיכון למשך החיים למי שנולד היום.

ד"ר מיכה בר-חנא: לגבי סרטן הערמונית, אם זה היה כמעט 3%, עכשיו זה כמעט 7% באוכלוסייה הערבית.

ד"ר מיכה בר-חנא: הדוח הזה מתמקד בנושא של סיכון לתחלואה.

ד"ר מיכה בר-חנא: אבל גם כשאנחנו מסתכלים בשיעורי התחלואה, שכפי שאמרתי הנתונים האלה מבוססים על שיעורי התחלואה האמיתיים, אנחנו רואים שיש זינוק מאוד משמעותי בתחלואה בסרטן באוכלוסייה הערבית.

ד"ר מיכה בר-חנא: באוכלוסייה היהודית, בסך הכול יש יציבות.

ד"ר מיכה בר-חנא: כמובן שאנחנו מדברים על הרבה מחלות ויש ניואנסים.

ד"ר מיכה בר-חנא: יש כאלה שקצת עולים ויש כאלה שקצת יורדים.

ד"ר מיכה בר-חנא: המחלות הגדולות לצורך העניין בישראל הן סרטן השד וסרטן המעי הגס, שתיהן יורדות באוכלוסייה היהודית.

ד"ר מיכה בר-חנא: הראייה של הפרסום הזה היא ראייה עתידית, כלומר מה צפוי לאוכלוסייה.

ד"ר מיכה בר-חנא: נכנסנו לנושא אחד שנראה לנו שהוא חשוב.

ד"ר מיכה בר-חנא: בישראל באוכלוסייה היהודית, שמהווה 95% מהחולים בישראל, האוכלוסייה בנויה היום על 70% שהם ילידי ישראל.

ד"ר מיכה בר-חנא: רצינו לראות האם יש שונות בתחלואה אצלם.

ד"ר מיכה בר-חנא: כי אם אנחנו מדברים על הסיכוי לתחלואה, אז בעצם אלה שנולדו בישראל יהיו החולים של העשורים הבאים, היות שהאנשים שנולדו במדינות אסיה, אפריקה ואירופה הם כבר אנשים מבוגרים ועוד כמה עשורים רובם לא יהיו אתנו.

ד"ר מיכה בר-חנא: מה שחשוב להדגיש פה, ששתי המחלות שמייחדות יותר את האוכלוסייה היהודית הן סרטן השד והמלנומה.

ד"ר מיכה בר-חנא: כלומר, הסיכוי לתחלואה בסרטן השד בקרב ילידות ישראל הוא גבוה יותר מאשר הסיכון בסך הכול האוכלוסייה.

ד"ר מיכה בר-חנא: ואותו הדבר לגבי מלנומה.

ד"ר מיכה בר-חנא: כאן רצינו להדגיש נקודה נוספת שנראית לנו חשובה, כי אני מבין וקיבלתי הרבה הדים על הפרסום על כמה שהוא מפחיד וכמה שזה נורא.

ד"ר מיכה בר-חנא: אבל נקודת המבט שלנו לפחות היא נקודת מבט שמנסה להבין איך יוצאים מכאן לדברים הטובים, כלומר מה אפשר לעשות עם הנתונים.

ד"ר מיכה בר-חנא: לגבי סרטן השד, מוכר וידוע הנושא של התוכנית הלאומית לגילוי מוקדם של סרטן השד.

ד"ר מיכה בר-חנא: היום ילידות ישראל הן עד סביב גיל 60.

ד"ר מיכה בר-חנא: בעשורים הבאים, אנחנו צופים שהתחלואה בסרטן השד בקרב ילידות ישראל, לפחות אם הוא ימשיך באותו קצב, רק תגדל מבחינת מספר המקרים.

ד"ר מיכה בר-חנא: אנחנו מאוד רוצים להדגיש את הנושא של הגילוי המוקדם של סרטן השד, שיש תוכנית לאומית שכל אישה לא צריכה לשלם על זה וצריכה לעשות בדיקת ממוגרפיה אחת לשנתיים ובדיקת רופא.

ד"ר מיכה בר-חנא: המחלה השנייה שדיברתי עליה זה מלנומה של העור, שכמו שאנחנו יודעים הגורם העיקרי לתחלואה הוא חשיפה בלתי מבוקרת לשמש.

ד"ר מיכה בר-חנא: במקרה הזה אנחנו לא מפעילים תוכנית לאומית לגילוי מוקדם של מלנומה.

ד"ר מיכה בר-חנא: תוכניות כאלה לא הראו במקומות אחרים בעולם שהן מוצדקות.

ד"ר מיכה בר-חנא: אבל מצד שני, וכאן אנחנו נכנסים לנושא שלדעתנו גם חשוב להדגיש אותו, זה הנושא של האחריות האישית.

ד"ר מיכה בר-חנא: כשם שכל אישה אמורה לדעת, ואני מעריך שבעקבות הקמפיינים היא כן יודעת, שהיא צריכה לעשות את הממוגרפיה פעם בשנתיים, אותו הדבר לגבי מלנומה.

ד"ר מיכה בר-חנא: הגילוי של המלנומה ברוב המקרים, למעט אם היא בקרקפת, היא מאוד פשוטה.

ד"ר מיכה בר-חנא: נגע שקיים או שמשנה את הגודל, את הצבע, את הצורה, ומפריש, או כל נגע שקיים – כדאי לגשת לרופא המשפחה  והוא יפנה, אם צריך, לרופא עור או למישהו אחר בשביל להיות במעקב.

ד"ר מיכה בר-חנא: בשני המקרים, גם במלנומה וגם בסרטן השד, כשמגלים את המחלה בשלב מוקדם מאוד, אז למעט האפקטים הפסיכולוגיים שמתלווים לעניין של אדם שהיה לו סרטן, אין לזה ממש השלכות בריאותיות, אין לזה השלכות על נכות או על תמותה, ואין ספק שזה הדבר שיש לעשות אותו.

ד"ר מיכה בר-חנא: כפי שכתבנו גם בדוח, הדוח הזה הוא חלק מהעניין של הגברת המודעות.

ד"ר מיכה בר-חנא: כי עובדה שאנחנו מדברים על זה פה, דיברתי על זה באמצעי תקשורת כאלה ואחרים, ולפחות מבחינתי אני משתדל להדגיש את מה שכן ניתן לעשות בנושא הזה, הנושא של הגילוי המוקדם.

רחל אדטו: דיברת על סרטן השד ועל המלנומה.

רחל אדטו: מה עם קולון?

ד"ר מיכה בר-חנא: הקולון יורד.

ד"ר מיכה בר-חנא: את סרטן המעי הגס והחלחולת אנחנו מחברים ביחד, הוא יורד.

ד"ר מיכה בר-חנא: כנראה שיש לזה שלוש סיבות.

ד"ר מיכה בר-חנא: סיבה אחת זה שימוש בסטטינים, שימוש נרחב למדי בעשורים האחרונים.

ד"ר מיכה בר-חנא: יש מחקרים שמראים שהשימוש בסטטינים מוריד את שיעורי התחלואה.

ד"ר מיכה בר-חנא: הסיבה השנייה זה הנושא של השימוש באספירין.

ד"ר מיכה בר-חנא: נכון שמחקרים עד לא מזמן הראו שרק רמות של 325 מ"ג של אספירין תורמות לירידה, אבל בזמן האחרון יש מחקרים שמראים שגם המינונים הנמוכים, שלוקחים אותם ללב, של 75 או 100 מ"ג, גם הם מורידים.

ד"ר מיכה בר-חנא: הדבר השלישי, שהוא מעניין בהקשר הזה, הוא מספר הקולונסקופיות שעושים בישראל, שהולך וגדל כל הזמן.

רחל אדטו: למרות שזה עדיין לא ממומן בסל כבדיקה שגרתית.

ד"ר מיכה בר-חנא: נכון.

ד"ר מיכה בר-חנא: אבל אנשים עושים.

ד"ר מיכה בר-חנא: בקופת-חולים "כללית" הם הציגו נתונים, שמשנת 2000 עד לתקופה הזאת הם גדלו פי עשרה.

ד"ר מיכה בר-חנא: זאת אומרת, מספרים של אלפים של אנשים שעושים קולונסקופיה.

ד"ר מיכה בר-חנא: אולי לא כולם יודעים את מה שאת יודעת, שהקולונסקופיה – ברגע שרואים פוליפ שהוא לא סרטני, שהוא פוטנציאל לסרטן, כורתים אותו, ובצורה כזאת מונעים את הסרטן.

ד"ר מיכה בר-חנא: וכאן התרומה של הקולונוסקופיה בירידה של התחלואה.

רחל אדטו: בהתייחס לסרטן המעי הגס בלבד, המספרים שלכם מעודכנים למתי?

ד"ר מיכה בר-חנא: 2008 כבר סגורה וכבר מפורסמת באינטרנט.

ד"ר מיכה בר-חנא: הנתונים של 2009 הם כמעט גמורים.

רחל אדטו: ממתי הירידה?

ד"ר מיכה בר-חנא: הירידה היא בחמש-שש השנים האחרונות.

ד"ר מיכה בר-חנא: דרך אגב, בארצות-הברית יש ירידה חדה מאוד, כמו בסרטן השד גם.

ד"ר מיכה בר-חנא: בישראל הירידה מתונה יותר.

ד"ר מיכה בר-חנא: היא יותר בקרב נשים מאשר בקרב גברים.

ד"ר מיכה בר-חנא: אני חושב שמתחילת שנת 2004 העקומה קצת מתחילה להישבר ולרדת.

רחל אדטו: דווקא אצל נשים יש עלייה, לכן מוזר.

רחל אדטו: סרטן המעי הגס הפך להיות הסרטן השני בשכיחותו.

רחל אדטו: לכן אני שואלת דווקא על זה.

ד"ר מיכה בר-חנא: הוא כבר שנים רבות השני בשכיחותו.

ד"ר מיכה בר-חנא: סרטן השד, ואחריו סרטן המעי הגס.

ד"ר מיכה בר-חנא: דרך אגב, בדוח גם הצגנו את הנתונים של 2008, עם השכיחויות של המחלות השונות, ואפשר לראות שסרטן המעי הגס הוא הסרטן השני, וזה כבר שנים רבות.

ד"ר מיכה בר-חנא: מבחינת מספר המקרים, אנחנו מדברים על סדר גודל של 4,000 נשים שמאובחנות עם סרטן השד ממוקד וחודרני בכל שנה, ו-3,200 סרטן המעי הגס, נשים וגברים.

ד"ר מיכה בר-חנא: סרטן הערמונית זה דבר מאוד בעייתי, כי זה מאוד תלוי בדיקות שעושים.

ד"ר מיכה בר-חנא: מי שעושים לו PSA יגלו אם יש לו, ומי שלא עושים לו PSA ייתכן שיש לו סרטן אבל לא יודעים שיש לו סרטן וזה לא מפריע לאף אחד.

ד"ר מיכה בר-חנא: שם המספרים הם סביב 2,500.

ד"ר מיכה בר-חנא: סרטן הריאה, שהוא אחד המשמעותיים, בסך הכול הוא 1,600-1,500 מקרים חדשים בשנה.

דב חנין: אדוני, אתם מדברים על 40% מהגברים בישראל ו-35% מהנשים בישראל שכנראה יחלו בסרטן לאורך חייהם.

דב חנין: איך הנתונים האלה בהשוואה למדינות אחרות?

ד"ר מיכה בר-חנא: מאוד דומים.

ד"ר מיכה בר-חנא: אנחנו מדינה מערבית, והנתונים האלה מאוד דומים.

ד"ר מיכה בר-חנא: בארצות-הברית הם קצת יותר גדולים, הם מגיעים לכמעט 50%, ובמדינות אירופה בחלק מהמקומות מציגים כאלה נתונים.

ד"ר מיכה בר-חנא: יש סוג אחר של חישוב, שכולל בתוכו את הסיכוי להגיע לגיל מסוים, כלומר מורידים שם פטירות, אבל גם במדינות אירופה הנתונים האלה מאוד דומים.

דב חנין: זה בנתון השוואתי בציר המרחב.

דב חנין: איפה אנחנו עומדים בנתון השוואתי בציר הזמן?

דב חנין: אני מדבר לא רק בישראל.

דב חנין: אתה אומר שהנתונים היום, 40% ו-35%, זאת פחות או יותר התמונה הרווחת בעולם המערבי.

ד"ר מיכה בר-חנא: כפי שאמרתי, באוכלוסייה היהודית ירדנו מעט, אבל זה ניואנסים.

דב חנין: ומה לגבי העולם?

ד"ר מיכה בר-חנא: אני לא רוצה להגיד, כי אני לא זוכר בצורה טובה את הנתונים האלה בעולם.

ד"ר מיכה בר-חנא: אנחנו בדרך כלל דומים מאוד בכל הדברים האלה.

ד"ר מיכה בר-חנא: קצת מאחרים, למשל סרטן השד או סרטן המעי הגס שאמרתי שהם יורדים, אז אצלנו הם קצת יורדים מאוחר וקצת יורדים פחות באופן משמעותי מאשר בארצות-הברית.

ד"ר מיכה בר-חנא: אבל אני לא ממש מכיר את הנתונים מהבחינה הזאת בצורה טובה בשביל לענות.

דב חנין: מבחינת גורמים מתערבים, אתם מתארים נתונים מאוד מדאיגים ביחס לאוכלוסייה הערבית, הכפלה של שיעורי סיכון של נשים לסרטן השד, עלייה של יותר מפי שניים בסרטן הערמונית אצל גברים ועלייה של פי שניים בסרטן הריאה.

דב חנין: מהם הגורמים העלולים להסביר את הנתונים האלה?

ד"ר מיכה בר-חנא: סרטן באופן כללי, למעט שלוש מחלות, אפשר להגיד שסרטן זו מחלה של אוכלוסייה מבוססת.

ד"ר מיכה בר-חנא: ראינו את זה במקומות אחרים, שיש קשר בין הרמה החברתית-כלכלית של אוכלוסייה לבין שיעורי הסרטן בה, וזה לא נובע בהכרח מהנושא של הגילוי המוקדם.

ד"ר מיכה בר-חנא: אנשים נוטים שאנשים עשירים מגלים את המחלה מוקדם יותר.

ד"ר מיכה בר-חנא: הסרטן הרי יתגלה.

ד"ר מיכה בר-חנא: יכול להיות שיש פה איזשהו פער של זמן, אבל כשאתה מסתכל לאורך זמן זה לא פקטור מהבחינה הזאת.

ד"ר מיכה בר-חנא: האוכלוסייה הערבית בעשור האחור ויותר מזה יולדים בגיל מאוחר יותר, יולדים פחות ילדים, יותר משכילים, ההכנסה הממוצעת לנפש גבוהה יותר, צפיפות הדיור יורדת.

ד"ר מיכה בר-חנא: כלומר, כל הפרמטרים של אוכלוסייה שחיה ברווחה הרבה יותר גדולה ממה שהיה לפני כמה עשורים מתקיימים שם.

ד"ר מיכה בר-חנא: כל הגורמים האלה הם הגורמים שסביר שמסבירים את העלייה הזאת בשיעורי התחלואה.

דב חנין: הם מסבירים אולי באמצעות גורמים מתערבים, הם לא מסבירים במישרין.

ד"ר מיכה בר-חנא: נכון.

ד"ר מיכה בר-חנא: כשאדם חי בצורה אחרת הוא אוכל אחרת והוא עובד אחרת, התזונה שלו שונה והעבודה שלו שונה וסביבת החיים שלו באופן כללי שונה.

ד"ר מיכה בר-חנא: אנחנו יודעים יחסית קצת מאוד על מה באמת גורם לסרטן בכלל.

ד"ר מיכה בר-חנא: היוצא דופן בעניין הזה באוכלוסייה הערבית זה הנושא של העישון, שזו חריגה.

ד"ר מיכה בר-חנא: אבל אם ניקח את סרטן המעי הגס, לצורך העניין, זה סרטן שאנחנו יודעים שמושפע על-ידי תזונה, על-ידי השמנה, על-ידי חוסר בפעילות גופנית ומחלות תורשתיות כאלה ואחרות.

ד"ר מיכה בר-חנא: לגבי מחלות תורשתיות, אני יודע בחלק מהמקרים באוכלוסייה הערבית על מחלות שיכולות להיות קשורות.

ד"ר מיכה בר-חנא: אבל זה לא משפיע על כלל האוכלוסייה.

ד"ר מיכה בר-חנא: אבל ברגע ששינו את התזונה, זה אחרת.

ד"ר מיכה בר-חנא: שינו את התזונה, כי עובדים יותר, כי לומדים באוניברסיטה ואז אוכלים שם ולא אוכלים את מה שהאימא בישלה בבית וכו'.

ד"ר מיכה בר-חנא: המזונות שהם קונים היום הם יותר מזונות מעובדים, יותר מזונות תעשייתיים, שהם יותר זמינים כי יש יותר סופרמרקטים וכו'.

ד"ר מיכה בר-חנא: מבחינת ההשמנה, אני חושב שהנושא פחות או יותר מוכר.

ד"ר מיכה בר-חנא: ד"ר ליטל קינן מכירה את הנושא יותר טוב ממני, היא יכולה להרחיב בעניין הזה.

ד"ר מיכה בר-חנא: כל הגורמים האלה ביחד חוברים ונותנים לנו את התשובה הסופית.

ד"ר מיכה בר-חנא: כמו שאמרתי, זה בהסתייגות שאנחנו יודעים באופן יחסי מעט על מה באמת גורם לתחלואה.

ד"ר מיכה בר-חנא: האובזרבציה הזאת שבאוכלוסייה עשירה יש יותר תחלואה בסרטן היא אובזרבציה די מוחלטת, למעט סרטן הריאה, סרטן הכבד וסרטן צוואר הרחם.

דב חנין: האוכלוסייה הערבית בחלקה הגדול נמצאת מתחת לקו העוני, וקשה מאוד להגדיר אותה כאוכלוסייה עשירה בכל פרמטר אובייקטיבי.

ד"ר מיכה בר-חנא: הכול יחסי.

ד"ר מיכה בר-חנא: לעומת מה שהם היו לפני 20 שנה, בוודאי חל שינוי מאוד גדול.

ד"ר מיכה בר-חנא: מספר המקרים אצלם הוא יחסית קטן, הם מהווים 20% מהאוכלוסייה ו-5% מחולי הסרטן.

ד"ר מיכה בר-חנא: כשאנחנו עושים את החישוב של השיעורים שמתוכננים לגיל וכו', אנחנו רואים את העלייה המאוד משמעותית אצלם, ואלה הם הגורמים המסבירים.

ד"ר מיכה בר-חנא: נשים ערביות יולדות בגיל מאוחר יותר, יולדות פחות ילדים, ואלה גורמים שמשפיעים ברמה כזאת או אחרת על התחלואה בסרטן.

דב חנין: הנתונים שלכם הם נתונים שמפולחים גם לפי קוהורטות גיל?

דב חנין: למשל, האם בקוהורטות הגיל בין 35 ל-45 גם יש עלייה בתחלואה בסרטן שד אצל נשים ערביות?

ד"ר מיכה בר-חנא: אנחנו יכולים לעשות את הפילוח, אני לא זוכר להגיד לך את השינויים האלה.

ד"ר מיכה בר-חנא: למיטב זיכרוני אין עלייה בסרטן בצעירים, למרות שיש הרגשה כזאת, ואם יש עלייה היא ממש מינורית.

ד"ר מיכה בר-חנא: אני נדרש לנושא הזה כבר שנים רבות, כי יש כל הזמן טענה שרואים יותר ויותר נשים צעירות חולות בסרטן השד.

ד"ר מיכה בר-חנא: בדקנו את זה מכל כיוון שהוא.

ד"ר מיכה בר-חנא: אין עלייה בשיעורי התחלואה בנשים צעירות מתחת לגיל 50.

ד"ר מיכה בר-חנא: מה שקורה הוא, שלפני כמה זמן במחלקה היינו רואים אישה בת 30 עם סרטן השד פעם בהרבה זמן, והיום כל שבוע יש שתי נשים כאלה.

ד"ר מיכה בר-חנא: זה נכון, אבל האוכלוסייה פשוט גדלה פה.

ד"ר מיכה בר-חנא: מספר האנשים בני ה-30 פלוס היום הוא הרבה יותר מאשר היה לפני 10 שנים.

ד"ר מיכה בר-חנא: לכן מבחינת היחס בין מספר החולות בגילאים הצעירים לאוכלוסייה, הוא נשאר קבוע כבר שנים רבות ואין ממש עלייה.

ד"ר מיכה בר-חנא: העלייה בסרטן השד, למשל, היא עלייה בגילאים המבוגרים, מגיל 65 ומעלה.

ד"ר מיכה בר-חנא: שם יש העלייה הגדולה.

ד"ר מיכה בר-חנא: באופן כללי בסרטן השד יש ירידה דווקא, אבל כשאנחנו מסתכלים מה השתנה בכל קבוצת גיל, והרישום קיים משנת 1960, יש כבר 50 שנה של נתונים, רואים שמתחילת שנות ה-2000 סרטן השד יציב, והוא די גורר אחריו את המחלות האחרות, כי הנתח שלו מאוד גדול.

ד"ר מיכה בר-חנא: כך שאם אני מדבר על סך כל הסרטנים, אם הוא יורד והמעי הגס קצת יורד, זה מוריד את כל המחלות קצת למטה.

רחל אדטו: היה סקר לא מזמן, סקר בריאות בכלל, ולקחו דווקא את הפילוחים של המגזרים.

רחל אדטו: הם אמרו שהם רואים אצל נשים ערביות עלייה בסוכרת, עלייה במחלות לב, השמנה, והכניסו שם גם את הנושא של סרטן שד באותה מידה.

רחל אדטו: אתה יכול להגיד שבאוכלוסייה הערבית, בניגוד לאוכלוסייה הכללית, כמה שהן עושות יותר ממוגרפיה הן עוד לא הגיעו לרמה של הממוגרפיה שנעשית בחברה הלא-ערבית, כולל החרדים.

רחל אדטו: זה לא בדיוק מסתדר עם מה שאתה אומר כרגע.

ד"ר מיכה בר-חנא: העניין של הממוגרפיה לא ממש משנה.

ד"ר מיכה בר-חנא: האוכלוסייה מייצרת, במירכאות, כך וכך מקרי סרטן.

ד"ר מיכה בר-חנא: בישראל יש 28,000 מקרים של מחלות ממאירות שפירות של המוח.

ד"ר מיכה בר-חנא: אנחנו יכולים לגלות את חלקם בשלבים מאוד מוקדמים, וכולם הרוויחו, ויכולים לגלות את כולם בשלבים מאוד מאוחרים.

ד"ר מיכה בר-חנא: אבל 28,000 זאת עובדה.

ד"ר מיכה בר-חנא: לא ממוגרפיה ולא שום בדיקה לא תגרום לזה שזה יהיה יותר מ-28,000, כי זה מה שקיים.

ד"ר מיכה בר-חנא: הממוגרפיה יכולה בטווח קצר כן לשנות את זה.

ד"ר מיכה בר-חנא: אם לצורך העניין שיעור הממוגרפיה בקרב הנשים הערביות הוא נמוך יותר והן יעלו את השיעור הזה, אז בטווח הקצר של שנתיים, שלוש, ארבע, זה יעלה.

רחל אדטו: הם היו פחות מ-17% והם הגיעו לסביבות 35%, בעוד שבאוכלוסייה הכללית זה בערך 70% בקבוצות הגיל האלה בממוגרפיה.

ד"ר מיכה בר-חנא: בטווח הקצר הממוגרפיה כן תשנה, כי נשים שבאופן טבעי היו מאובחנות עוד שנתיים תהיינה מאובחנות היום.

ד"ר מיכה בר-חנא: אבל עוד שנתיים מיצינו כבר את העניין.

ד"ר מיכה בר-חנא: זאת אומרת, אנחנו לא מייצרים סרטנים, אנחנו רק מגלים אותם.

רחל אדטו: יש לי שאלה שהיא חוזרת על עצמה, והיא קצת גם הפכה להיות שאלה תקשורתית.

רחל אדטו: השאלה היא בנושא צוואר הרחם.

רחל אדטו: כאשר אנחנו מדברים על 4,000 מקרים של סרטן שד, 3,000 מקרים חדשים של קולון, המספר של סרטן צוואר הרחם היה בסביבות 150-140 לשנה.

ד"ר מיכה בר-חנא: 170.

רחל אדטו: הדעה שלי היתה כל הזמן שאנחנו מדברים על מספרים שהם בסדרי גודל אחרים בכלל, שזה אפילו לא עומד אחד מול השני מבחינת ההשקעה הכספית.

רחל אדטו: השאלה היא אם המספר 170 אלה מקרים חדשים של סרטן צוואר הרחם שמתגלה במדינת ישראל בכל האוכלוסייה.

ד"ר מיכה בר-חנא: יש בעיה מסוימת בעניין.

רחל אדטו: זה עניין תקשורתי בגלל חיסון צוואר הרחם, שמשקיעים בזה כל כך הרבה פרסומות, ובסופו של דבר סדרי הגודל הם בכלל לא דומים אפילו.

ד"ר מיכה בר-חנא: מספר המקרים החדשים של סרטן צוואר הרחם הוא בין המועטים בעולם המערבי.

ד"ר מיכה בר-חנא: אנחנו מאוד דומים לאוכלוסיות מסביבנו, לאוכלוסיות הערביות, השיעור הוא מאוד נמוך ומספר המקרים עומד על 170 בערך.

ד"ר מיכה בר-חנא: בישראל יש האוכלוסייה היהודית, יש האוכלוסייה הערבית, ויש אוכלוסייה נוספת שהיא לא יהודית ולא ערבית, שאלה אנשים שהגיעו לישראל עם בנות זוג שהן לא יהודיות והם תושבי ישראל.

ד"ר מיכה בר-חנא: פה יש דבר מעניין, ששיעורי התחלואה באותו נתח אוכלוסייה שהוא מאוד קטן, שהוא בערך 200,000, הוא יחסית מאוד גבוה.

ד"ר מיכה בר-חנא: אז בתוך 178 המקרים כלולים גם יותר מ-10% באוכלוסייה הזאת, שהיא אוכלוסייה מאוד קטנה.

רחל אדטו: אלה מהגרי עבודה?

ד"ר מיכה בר-חנא: לא, אלה אזרחי ישראל.

ד"ר מיכה בר-חנא: מדובר ביהודים שעלו לישראל בכוח חוק השבות עם נשים לא יהודיות, ואז הן גם אזרחיות ישראל ואנחנו סופרים אותן גם כן.

ד"ר מיכה בר-חנא: זה צד אחד של המטבע.

ד"ר מיכה בר-חנא: הצד השני של המטבע –  ומבחינה זאת צריך להיות הוגן ואגיד את דעתי האישית, אני לא מכיר אפידמיולוג אחד שמצדד בנושא של החיסון, וגם אני לא – ישראל ייחודית בכך שהיא אוספת נתונים - - -

רחל אדטו: אתה לא בעד שזה ייכנס לספר החיסונים של מדינת ישראל, אבל זה לא שאתה מתנגד לחיסון.

ד"ר מיכה בר-חנא: בוודאי.

ד"ר מיכה בר-חנא: אני חושב שאין מקום לעשות חיסון המוני.

רחל אדטו: לא שהמדינה תממן את החיסונים, אלא להמשיך במצב הקיים.

ד"ר מיכה בר-חנא: לזה התכוונתי.

ד"ר מיכה בר-חנא: תודה.

ד"ר מיכה בר-חנא: הצד השני של העניין הוא שבישראל, וזה דבר ייחודי שנעשה בישראל, אנחנו אוספים את המצב של הסרטן הממוקד של צוואר הרחם, שזה נקרא CIN דרגה 3. נדמה לי שכמעט אלף נשים מאובחנות עם המצב הזה כל שנה.

ד"ר מיכה בר-חנא: זה מצב שאישה הולכת לבדיקה גניקולוגית, עושים את הבדיקה הזאת והגניקולוג מאבחן CIN, ואז הוא מטפל בזה וזה לא יהפך לסרטן.

ד"ר מיכה בר-חנא: אני לא נכנס לשאלה האם לחסן או לא לחסן בעניין הזה, אבל אפשר לטעון שאנחנו מגלים בישראל קצת מאוד סרטן חודרני של צוואר הרחם, אבל מגלים הרבה מאוד CIN, שאלמלא הוא היה מתגלה בבדיקות האלה יכול להיות שהוא היה הופך לממאיר.

ד"ר מיכה בר-חנא: הוויכוח לגבי הנושא של הכללה בתוכנית חיסונים לאומית נובע מזה שאתה אומר: זו מחלה שיש לה סימנים מקדימים, מחלה שהתוצאות שלה, הפטאליות לפחות, הן מאוד נמוכות, ומספר המקרים הוא מאוד קטן, והשאלה היא האם כדאי להפנות משאבים לצורך חיסון לדבר כזה שהמשמעות שלו קטנה, או להשקיע בדברים אחרים.

ד"ר מיכה בר-חנא: פה נכנס גם העניין של הסרטן הממוקד של צוואר הרחם, שהשיעורים שלו הם יחסית גבוהים ואנחנו יודעים אותם.

ד"ר מיכה בר-חנא: במקומות אחרים פשוט לא יודעים, אז לא יכולים לדווח עליהם.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: גברת רבקה פרייליך, מהאגודה למלחמה בסרטן, בבקשה.

רבקה פרייליך-זלצר: שאלת על הגורמים הסביבתיים ההתנהגותיים.

רבקה פרייליך-זלצר: הנתונים שד"ר בר-חנא הציג באמת מפחידים, ובאמת הוצגו לקראת יום הסרטן הבין-לאומי שהיה ביום שישי האחרון, שמציין ארגון הסרטן הבין-לאומי שאנחנו הנציגים שלו בישראל.

רבקה פרייליך-זלצר: אבל באמת המסר שרצינו להעביר דרך הנתונים האלה, ואני חושבת שהנתונים על האוכלוסייה הערבית בדיוק מבהירים את המסר הזה, הוא שיש גורמים בסביבת החיים המודרנית ובאורח החיים המודרני שמעלים באופן ברור סיכוי לסרטן.

רבקה פרייליך-זלצר: רואים את זה בעולם בכלל.

רבקה פרייליך-זלצר: לפי ארגון הסרטן הבין-לאומי, היום מדברים בעולם על לפחות 40% מהמקרים שאפשר למנוע בהתנהגות אחרת.

רבקה פרייליך-זלצר: מדברים על נתונים שכל שנה מתגלים 12-11 מיליון מקרי סרטן בעולם, ובכל שנה מתים מסרטן בעולם סדר גודל של אוכלוסיית ישראל, כ-7.6 מיליון אנשים.

רבקה פרייליך-זלצר: מצד שני המסר הוא שהסרטן הוא לא גזירה משמים.

רבקה פרייליך-זלצר: בחלק מהמקרים כן, אבל בחלק מהמקרים אפשר למנוע או לגלות מוקדם.

רבקה פרייליך-זלצר: כשאנחנו מדברים על מניעה, אנחנו מדברים על כמה גורמים שהוכחו כמעלים סיכון לסרטן.

רבקה פרייליך-זלצר: מדברים על השמנה, על חוסר פעילות גופנית, על תזונה נכונה, עישון – 30% ממקרי הסרטן קשורים בעישון – שתיית אלכוהול.

רבקה פרייליך-זלצר: יש יותר ויותר מחקרים שמראים על הקשר בין אלכוהול לסוגי סרטן מסוימים.

רבקה פרייליך-זלצר: אם לוקחים את כל הגורמים האלה ומחנכים לבריאות, אפשר למנוע אלפי מקרי מוות בשנה.

רבקה פרייליך-זלצר: תוסיפו לזה את הגילוי המוקדם, שהוא לא קשור למניעה אבל הוא קשור לגילוי מוקדם של סרטן שד, סרטן המעי הגס, שיש תוכניות לאומיות – התוכנית הלאומית לסרטן השד יזמה ועדיין מממנת את האגודה למלחמה בסרטן, שהיא כאמור לא אגודה ממשלתית ולא ממומנת על-ידי שום משרד ממשלתי, וגם את התוכנית הלאומית למעי הגס, שאנחנו רואים איזושהי ירידה.

רבקה פרייליך-זלצר: כי עדיין אפשר לייחס איזשהו סוג של מניעה לפוליפים שמורידים לפני שהם הופכים לסרטניים, אבל לא רק, אלא זה קשור גם לתזונה.

רבקה פרייליך-זלצר: עם כל הגורמים האלה ביחד אפשר לצמצם במחצית ואפילו יותר את מקרי התחלואה מסרטן, וכשליש ממקרי התמותה עם גילוי מוקדם אפשר לצמצם.

רבקה פרייליך-זלצר: זאת אומרת, יש מה לעשות.

רבקה פרייליך-זלצר: לגבי ארגון הסרטן הבין-לאומי, שאנחנו הנציגים שלו בארץ, אנחנו מחתימים עצומה לקראת דיון מיוחד שיהיה באו"ם בספטמבר הקרוב.

רבקה פרייליך-זלצר: המטרה שלו הוא להניע ממשלות בעולם להשקיע יותר במאבק בסרטן.

רבקה פרייליך-זלצר: זו מחלה שהאו"ם לא דן בה כי היא לא מחלה מדבקת, ולראשונה יהיה דיון במחלות שהן לא מדבקות.

רבקה פרייליך-זלצר: אנחנו חושבים שמדינת ישראל צריכה להיות שם ולתת את הדחיפה בכיוון הזה, כי האגודה שהיא עמותה שלא ממומנת על-ידי הממשלה עושה היום את הקמפיינים לגילוי מוקדם ולמניעה.

רבקה פרייליך-זלצר: לצערי המשרד לא עוסק כל כך בקמפיינים בתחומים של מניעה וגילוי מוקדם.

רבקה פרייליך-זלצר: צריך לתת את הדחיפה הזאת לממשלות לעסוק בזה יותר, כי יש מה לעשות ואפשר להציל חיים ממש.

רבקה פרייליך-זלצר: אפשר לחתום על העצומה ולהעביר אלי, ואפשר לעשות זאת גם באמצעות האתר שלנו.

רבקה פרייליך-זלצר: אנחנו רוצים לאסוף מיליוני חתימות מכל העולם ולהגיש את זה לאו"ם כדי להזיז משהו.

דב חנין: תודה רבה, גברתי.

דב חנין: ד"ר ליטל קינן בוקר, בבקשה.

ד"ר ליטל קינן-בוקר: אנחנו מנטרים באופן קבוע את אותם גורמי סיכון שהוזכרו כאן – עישון, פעילות גופנית, צריכת אלכוהול ותזונה – ובאופן ברור אנחנו רואים שבאוכלוסייה הערבית יש גורמי סיכון גבוהים יותר מאשר באוכלוסייה היהודית, חוץ מאשר צריכת אלכוהול, כי הם מעשנים יותר, בעיקר גברים ערבים.

ד"ר ליטל קינן-בוקר: כ-50% מהגברים הערבים מעשנים, ואנחנו לא רואים ירידה בשיעור הזה בשנים האחרונות.

ד"ר ליטל קינן-בוקר: אנחנו יודעים שיש שיעור גבוה יותר של השמנה באוכלוסייה הערבית.

ד"ר ליטל קינן-בוקר: יש שיעור הרבה יותר נמוך של עיסוק בפעילות גופנית.

ד"ר ליטל קינן-בוקר: כך שיש סיבות שאנחנו יכולים גם לעקוב אחריהן לאותה עלייה בשיעורי סרטן שנראים פה.

ד"ר ליטל קינן-בוקר: משרד הבריאות הציב ביעדים שלו לשנת 2020 בדיוק מעקב אחרי אותם גורמי סיכון, ויעדים של הפחתה בהם בשתי האוכלוסיות.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: ד"ר יעל שטיין, בבקשה.

ד"ר יעל שטיין: אני חושבת שנושא אחד שלא הוצג פה, ובהחלט ראוי שיהיה על השולחן, הוא נושא העובדים וחשיפות תעסוקתיות.

ד"ר יעל שטיין: עם כל הכבוד לזה שאנשים נחשפים לתזונה נכונה ומעשנים ולא עושים מספיק פעילות גופנית, שאלה בהחלט הדברים הראשונים, נגיד בהתייחס לאותה אוכלוסייה ערבית של נשים, שבעבר ישבו בבית והיום נכנסו לתוך מעגל התעסוקה, אז אולי הן גם נכנסות לאוניברסיטה ולומדות וגם קונות אוכל בסופרמרקט שמכיל כל מיני דברים, אבל אותן הנשים שאולי היו קודם בסביבות יותר פתוחות, היום הן נחשפות לישיבה בבניינים סגורים בלי חלונות, הן נחשפות לטכנולוגיה, לקרינה, למחשבים, לטלפונים סלולאריים ולכל החומרים שבאופן כללי עובדים חשופים אליהם.

ד"ר יעל שטיין: כל ההתייחסות הזאת אל עובדים, תקנים שנקבעו באופן נפרד לאוכלוסייה כללית ובאופן נפרד לעובדים, לפחות לגבי מה שקשור לדברים טכניים, לטכנולוגיה, הרבה מהעובדים היום הם אנשים צעירים בגיל הפוריות, שרוצים לחיות ושתהיה להם משפחה עם ילדים, ומאוד תמוה בעיני כמישהי שלא נמצאת המון שנים בתחום הזה איך זה שכל התקנים בהתייחס לחומרים המסוכנים ובהתייחס לחשיפות שבסופו של דבר חלקן יכולות להוביל לסרטן מתייחסות באופן נפרד לאוכלוסייה ובאופן נפרד לעובדים.

ד"ר יעל שטיין: זה דבר שבהחלט יכול להשפיע על אותה קבוצת גיל, שנחשפת בגיל 30, 40, 50, ואז בגיל 60-50 אנחנו רואים אצלם את השיעורים היותר גבוהים בסרטן.

ד"ר יעל שטיין: זאת אומרת, זה לא הגיע כגזירה משמים.

דב חנין: תודה.

דב חנין: מר בר-דרור, בבקשה.

דוד בר-דרור: אני רוצה להתייחס לשתי נקודות.

דוד בר-דרור: האחת מה שיעל אמרה, הנושא של הקרינה הסלולארית.

דוד בר-דרור: לפני כעשור לא ראינו את זה במגזר הערבי.

דוד בר-דרור: היום אתה רואה את זה בכל מקום.

דוד בר-דרור: בפרט אותו נוער בבתי הספר.

דוד בר-דרור: אתה נכנס היום לכיתה ז' או ח', לבודדים אין מכשיר בכיס.

דוד בר-דרור: זה אחד הדברים.

דוד בר-דרור: דבר נוסף הוא כל נושא הג'אנק-פוד.

דוד בר-דרור: אחר כך אנחנו מגלים את מה שמגלים.

דוד בר-דרור: משרד הבריאות צריך לקחת את עצמו בידיים בכל הנושא של הטיפול בשירות המזון, היכן מיוצרים תוספי המזון וממה מיוצרים.

דוד בר-דרור: כאן אנחנו בפתח של חלק גדול מהצרות שאנחנו נתקלים בהן.

דוד בר-דרור: תודה.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: בבקשה, גברתי.

ד"ר ליטל קינן-בוקר: נכון שהקרינה הסלולארית מדאיגה, אבל עוד לא הוכח שהיא גורמת לסרטן.

דב חנין: יש לנו דיון מיוחד על זה בשעה 14:30.

דב חנין: גברתי מוזמנת.

דב חנין: האמירה "לא הוכח" היא אמירה שהיא בסימן שאלה היום.

דב חנין: ישנה טענה רצינית שיש לנו מספיק כדי לומר שהוכח שקרינה סלולארית אכן עלולה לגרום לסרטן.

דב חנין: אבל כדי לשמוע את הנתונים בעניין הזה, גברתי מוזמנת לדיון בשעה 14:30 ואז אולי היא תשנה קצת את עמדתה.

דב חנין: בבקשה, גברתי.

אורנה מצנר: המשרד שלנו, המשרד להגנת הסביבה, מטפל בזיהום סביבתי, במזהמים הסביבתיים.

אורנה מצנר: בראש סדר העדיפות נמצא הנושא של זיהום אוויר.

אורנה מצנר: חוק אוויר נקי נכנס לתוקף בינואר השנה, ובמסגרתו תוכן תוכנית לאומית להפחתה של זיהום אוויר סביבתי, תוכבד האכיפה על הרכבים, ייקבעו ערכים שלוקחים בחשבון שיקולים בריאותיים, יינתנו היתרי פליטה למפעלים.

אורנה מצנר: אנחנו מטפלים במיוחד בשני אזורים שנחשבים "הוט ספוט", גם מפרץ חיפה וגם רמת חובב.

דב חנין: וגם גוש-דן, גברתי.

דב חנין: זיהום האוויר בגוש-דן הוא תחבורתי והוא בעייתי ומסוכן ומחייב פעולה.

אורנה מצנר: עדיין אני רוצה להתייחס רגע למפרץ חיפה ורמת חובב, ששם יש טיפול מאוד אינטנסיבי מול המפעלים באמצעות צווים, באמצעות רישיונות עסק שמחייבים את המפעלים לעבוד במתודולוגיית IPPC.

אורנה מצנר: הם מחויבים לעבור לטכנולוגיות מפחיתות פליטה, לנטר.

אורנה מצנר: גם המשרד שלנו מנטר את מצב הסביבה.

אורנה מצנר: הוצאנו מסמך שמופיע באתר האינטרנט, שמתאר פליטות של מזהמים ומצב משאבי הטבע.

אורנה מצנר: במסגרת חוק אוויר נקי אנחנו גם נגביר את הניטור מבחינה מרחבית ומבחינת מספר המזהמים וסוגיו.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: ד"ר קרקיס, בבקשה.

ד"ר איזבלה קרקיס: בעניין של חוק אוויר נקי אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם המשרד להגנת הסביבה.

ד"ר איזבלה קרקיס: אנחנו מדברים על תקנות של החומרים המזהמים שקשורים לסיכון בריאותי, בעיקר אנחנו שמים את הדגש מטעם משרד הבריאות על חומרים שידועים כמסרטנים על-פי הגדרות בין-לאומיות.

ד"ר איזבלה קרקיס: כך שהקפדה בערכים האלה וקביעה של הערכים האלה מאוד חשובה מבחינתנו כמטרה לשמירה על רמת חשיפה נמוכה כמה שיותר.

ד"ר איזבלה קרקיס: אנחנו מצפים שהפעולות האלה של משרד הבריאות בסופו של דבר יביאו להורדה של גורמי סיכון מעבר להשמנה, מעבר לפעילות גופנית נמוכה ומעבר לעישון הקיים.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אנחנו מגיעים לסיכום.

דב חנין: אני רוצה להודות לכל המשתתפים בדיון הזה.

דב חנין: ד"ר בר-חנא, אנחנו רוצים לברך אותך על העבודה שעשיתם ולהביע הערכה על המחקר והמעקב המתמיד שאתה והצוות שלך עושים סביב הנושא הזה.

דב חנין: אנחנו נשמח לקבל לוועדה גם את המחקר עצמו וגם ככל הניתן פילוח.

דב חנין: אותנו מעניינים כמה פילוחים במיוחד, מעבר לפילוחים שאולי כבר עשיתם.

דב חנין: אנחנו מאוד מעוניינים בפילוח של תחלואה במחלות סרטן שונות לפי קוהורטות גיל.

דב חנין: אם ישנם פילוחים אזוריים, גם אותם.

ד"ר מיכה בר-חנא: יש הדוח מ-2007, שנמצא באינטרנט.

ד"ר מיכה בר-חנא: דרך אגב, גם הפרסום הנוכחי נמצא באתר האינטרנט של משרד הבריאות.

דב חנין: גם אם אין, אם תוכלו בעבודת מעקב להמשיך ולבדוק את הפילוח האזורי של התחלואה לפחות במחלות סרטן מרכזיות, כדי שנוכל להמשיך וללמוד על העניין הזה.

דב חנין: בשורה התחתונה, המסר שלנו מהדיון הזה בוועדה הוא שלמרבית הצער מחלת סרטן בחברה שלנו איננה עוד חריג.

דב חנין: היא כמעט נורמה.

דב חנין: 40% מהגברים, 35% מהנשים, אלה שיעורים מאוד גבוהים, ואנחנו צריכים להתייחס לשאלות האלה כשאלות שרלוונטיות לגבי חלק גדול מאוד מהאוכלוסייה.

דב חנין: לא מקרים יוצאי דופן, לא מקרים קשים וקיצוניים, אלא מקרים אופייניים יותר ויותר.

דב חנין: אנחנו מוטרדים מהקשר שבין אורח החיים העכשווי וסביבת החיים העכשווית לבין עלייה בתחלואה מסרטן.

דב חנין: אנחנו מוטרדים במיוחד מהחלק של משתנים סביבתיים במובן הרחב שלהם לבין תחלואה בסרטן.

דב חנין: מבחינת הוועדה הזאת, אנחנו נמשיך וננסה לקדם מדיניות שתתמודד עם כל אחד מהמשתנים הסביבתיים האלה.

דב חנין: הגישה שלנו כוועדה לא משחררת את הפרט מהאחריות שלו לדאוג לבריאותו, לבדוק ולהשתדל לחיות אורח חיים בריא.

דב חנין: אבל הדגש שלנו כמוסד ציבורי הוא דגש של מדיניות ציבורית.

דב חנין: זאת אומרת, הדגש שלנו הוא על מדיניות ציבורית שתוכל לעודד ולקדם ככל הניתן התנהגות ויכולת של אנשים באמת להגן על בריאותם.

דב חנין: אנחנו מדברים פה על כמה וכמה מישורים.

דב חנין: אנחנו מדברים על השמנה ועל מזון תעשייתי.

דב חנין: הנושא של מזון תעשייתי נדון בישיבת הוועדה הזאת בדיון שהקדשנו לבעייתיות של תזונה, סביבה ובריאות.

דב חנין: אנחנו מתכוונים להמשיך ולעקוב אחרי הנושא הזה ולראות איך אנחנו משנים הרגלי תזונה בחברה הישראלית כך שהמזון שאנשים אוכלים יהיה מזון בריא יותר.

דב חנין: נושא העישון נמצא בסדר יומנו גם כן.

דב חנין: אנחנו מקדמים בכנסת שורה של הצעות חוק שונות שמטרתן לצמצם עוד יותר את העישון בחברה הישראלית, למרות התקדמות מסוימת שנעשתה, אבל היא לא מספקת מבחינתנו.

דב חנין: הנושא של הפעילות הגופנית קשור מאוד לעובדה שהחברה הישראלית נעשתה מאוד תלויה ברכב פרטי כמשהו שמאפיין את צורת המעבר שלנו ממקום למקום.

דב חנין: איך מעודדים פעילות גופנית, איך אנחנו מעודדים הליכה ברגל, מעבר לפעילות גופנית ייעודית שאדם הולך למכון כושר.

דב חנין: איך אנחנו מעודדים אנשים בחיי היום-יום הרגילים שלהם להשתמש יותר בגוף ולהשתמש פחות באמצעים אחרים.

דב חנין: זאת שאלה שאנחנו עוסקים בה.

דב חנין: הגעתי לכאן מדיון בוועדת הכלכלה של הכנסת בנושא אופניים.

דב חנין: זה חלק מהעניין.

דב חנין: כמובן, לכל אחד מהמרכיבים האלה יש תרומה מוגדרת, אבל ביחד הם יכולים לתרום לשינוי משמעותי.

דב חנין: כמובן, אנחנו מאוד מוטרדים מהנושא של זיהומים סביבתיים, שמבחינתנו חלקם בוודאי תורמים לתחלואה בסרטן.

דב חנין: אנחנו מכירים את הנתונים הקודמים לגבי מפרץ חיפה, ואנחנו יודעים שכאשר באזור כמו מפרץ חיפה יש שיעורים גבוהים יותר, הרבה מעבר לטעות סטטיסטית, בסוגים מסוימים של תחלואת סרטן, הדבר הזה הוא מטריד ומדאיג במיוחד.

דב חנין: בהקשר הזה, חוק אוויר נקי שנכנס לתוקף בתחילת השנה הוא בהחלט תרומה חיובית.

דב חנין: אנחנו בכנסת ננסה להשלים בתקופה הקרובה את תקנות אוויר נקי.

דב חנין: הגישה שלנו כוועדה היא שאנחנו מנסים לגרום לכך שהסטנדרטים, התקנים בתקנות אוויר נקי, יהיו גבוהים ככל הניתן.

דב חנין: לכן עדיין לא השלמנו את התקנות, בגלל הוויכוח שקיים סביב התקנים האלה.

דב חנין: אנחנו גם פנינו למשרד להגנת הסביבה לגבי שני אזורים ספציפיים שדנו בהם בנושא זיהום האוויר והתחלואה שנגרמת מזיהום אוויר.

דב חנין: פנינו למשרד להגנת הסביבה ולשר להגנת הסביבה לנצל את סמכויותיו לפי חוק אוויר נקי ולהכריז גם על מפרץ חיפה וגם על גוש-דן כאזורים נפגעי זיהום אוויר.

דב חנין: עדיין לא קיבלנו תשובה לפנייה הזאת.

דב חנין: אני מניח שהנושא נבדק ונמצא בתהליכי בדיקה.

דב חנין: אבל גם בעקבות הדיון הזה אני חוזר ומפנה את הקריאה הזאת לשר להגנת הסביבה.

סעיד נפאע: בשבוע שעבר השר לאיכות הסביבה השיב לשאלה בנושא הספציפי הזה, והוא אמר באופן המפורש ביותר שאומנם גוש-דן יותר מזוהם ממפרץ חיפה והתחלואה היא מעל לממוצע, אבל לא הוכח קשר סיבתי בין המפעלים במפרץ חיפה לבין העלייה הזאת באחוז התחלואה.

סעיד נפאע: תשובתו, אגב, לא היתה כל כך מעודדת.

דב חנין: תודה, חבר הכנסת נפאע, שאתה מפנה את תשומת לבי.

דב חנין: לא שמעתי את דברי השר, אבל ככל שנאמרו דברים כאלה, הגישה הזאת איננה מקובלת על הוועדה.

דב חנין: ישנה הבחנה מאוד ברורה בין אפידמיולוגיה ומה שניתן באפידמיולוגיה להוכיח, וכמובן זה תחום שראוי שאפידמיולוגים יעסקו בו, לבין מדיניות ציבורית.

דב חנין: ההבדל הזה נדון בהרחבה בדוח ועדת שמגר, ששם היו שני אפידמיולוגים מכובדים שהגיעו למסקנות אפידמיולוגיות, והיה השופט שמגר שהציג גישה של מדיניות ציבורית.

דב חנין: מדיניות ציבורית לא מתעסקת בהוכחת קשר סיבתי, כי אנחנו, אנשי המדיניות הציבורית, לא יודעים להוכיח קשר סיבתי, ואנחנו ערים למורכבויות שיש בהוכחת קשר סיבתי.

דב חנין: מבחינת מדיניות ציבורית, הגישה שלנו צריכה להיות שבמקום שיש ספק אנחנו מתייחסים לספק הזה כסכנה.

דב חנין: זה מה שנקרא זהירות מקדימה, זה מה שנקרא זהירות מונעת, וזה מה שצריך לכוון את המדיניות הציבורית.

דב חנין: עד שהרפואה תדע להוכיח באופן סופי מה גורם לסרטן אצל אנשים ייקח עוד שנים.

דב חנין: אנחנו לא רוצים שבינתיים אנשים יחלו בסרטן.

דב חנין: ואם ישנו ספק ואם ישנם חששות, אנחנו מבחינתנו צריכים לנהל מדיניות ציבורית שתתמודד עם החששות האלה, תצמצם את הספק הזה ותצמצם את הזיהומים הסביבתיים שמייצרים את הספק הזה.

דב חנין: אני אומר את הדברים מבחינת הגישה של הוועדה הזאת.

דב חנין: אני חושב שזו הגישה הנכונה לקדם מדיניות ציבורית בעניין.

דב חנין: אנחנו בהחלט מעודדים ותומכים בהמשך המחקר הרפואי, המדעי, שינסה להמשיך ולקדם בחינה וניתוח של קשרים סיבתיים בין גורמים שונים לבין מחלת סרטן, ובמקביל אנחנו כוועדה נקדם התמודדות עם כל דבר שעלול לייצר סרטן, תוך ניסיון לצמצם את הגורם הזה מבחינת הנוכחות שלו בחברה שלנו ובחיים שלנו.

דב חנין: זו הגישה שמקובלת על הוועדה הזאת, וברוח הזאת נמשיך לפעול ונמשיך ללחוץ על גורמי הממשל השונים.

דב חנין: אני מודה לכולכם.

דב חנין: תודה רבה.