ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 117, 2010-12-21 12:00

דני דנון: צהריים טובים לכולם.

דני דנון: אנחנו שמחים לפתוח ישיבה של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בקרית ארבע, חברון, פעם ראשונה שלי כיושב ראש הוועדה אצלך, אדוני ראש המועצה.

דני דנון: אני מאוד שמח להיות פה ואנחנו היום מתכנסים לדון בנושא חשוב, שפנה אליי חברי הטוב, חבר הכנסת אלי אפללו, שאני חייב לומר פה, גם לפרוטוקול, היה אחד משרי העלייה והקליטה הטובים שידעה מדינת ישראל, הנושא הזה חשוב לו.

דני דנון: אמרתי לו שאנחנו עוסקים בנושא הזה ואני אשמח מאוד לקיים את הדיון.

דני דנון: אנחנו בחרנו לעשות את הדיון דווקא כאן, בקרית ארבע, ולא בכנסת, על מנת שנוכל לדון בשני נושאים; אחד, לראות איך אנחנו מסייעים להביא עוד יהודים לארץ ישראל, ושנית, לראות את הצרכים, האתגרים, בקליטה של בני המנשה בישראל, ללמוד את הדברים הטובים, אדוני ראש המועצה, שאתם עושים, את הקשיים שיש לכם, ולראות איך אנחנו נערכים לעתיד.

דני דנון: אני רוצה קודם כל להודות לראש המועצה שמארח אותנו, ובהתראה קצרה, לקיים את הדיון פה.

דני דנון: יש לנו נציגים של משרד הקליטה, משרד השיכון, משרד החינוך, משרד הרווחה, הסוכנות היהודית, עמותת 'שבי ישראל.

דני דנון: אני רוצה דווקא לפתוח בעמותת 'שבי ישראל', לבקש ממר מיכאל פרוינד לתת לנו סקירה קצרה לגבי מה קורה כרגע מבחינת המשך העלייה, אני מודע לקשיים, אם תוכל לפרט קצת על המצב כרגע.

מיכאל פרוינד: תודה ליושב ראש.

מיכאל פרוינד: בעצם בעשור האחרון הגיעו ארצה כ-1,700 איש מקהילת בני מנשה מצפון מזרח הודו, כולם הגיעו באישור ממשלת ישראל, רובם עברו את הגיור כאן בארץ.

מיכאל פרוינד: היתה פעם אחת שעברו את הגיור שם בהודו, אבל זה היה מעשה חד פעמי.

מיכאל פרוינד: נותרו מאחור כ-7,232 נפשות מבני המנשה ובעצם מאז 2007 אין עלייה.

מיכאל פרוינד: מאז 2007 לא קיבלנו שום אישור להביא עוד אנשים.

מיכאל פרוינד: אנחנו כמובן לוחצים ומנסים להשפיע על הממשלה לחדש את העלייה ולמצוא פתרון לאנשים האלה, כי יש הרבה משפחות שמחולקות, חלק נמצאים כאן וחלק שם, ואין שום סיבה לכך, אין שום הצדקה לכך, ואנחנו קוראים לממשלת ישראל לחדש את עליית בני המנשה ולהביא את כל 7,232 נפשות שנותרו מאחור לכאן, כמה שיותר מהר.

דני דנון: אני אקריא לך תשובה של שר הפנים לשאילתה בנושא: 'מתנהלים הליכי עבודה במשרדי ממשלה שונים, הרלוונטיים לעניין, על מנת למצוא פתרון להבאתם של יתר בני הקהילה המונה כ-7,200.

דני דנון: אלה אמורים להצטרף ל-1,700 שעלו במהלך שנות האלפיים'.

דני דנון: אבל אני רוצה שתפרט יותר מה הבעיות, מה זה הליכי העבודה של משרדי הממשלה, איפה הקושיות מבחינת הגיור.

דני דנון: אני רוצה שתפרט יותר, כדי שנוכל להבין.

מיכאל פרוינד: בשנת 2004 אנחנו ב'שבי ישראל' פנינו לרב הראשי, הרב עמאר, וביקשנו ממנו לחוות את דעתו ההלכתית לגבי מעמדם של בני מנשה.

מיכאל פרוינד: הוא חקר את הנושא ובמרץ 2005 הרב הראשי קבע שבני מנשה הם אכן מזרע ישראל, הם מצאצאי עם ישראל, אבל בגלל הנתק שהיה, 2,700 שנים, הם זקוקים לגיור, כדי להסיר ספק לגבי מעמדם האישי.

מיכאל פרוינד: הבעיה היא שבהודו, ממשלת הודו אינה מוכנה שמעשה הגיור ייעשה בשטחה.

מיכאל פרוינד: זאת אומרת הם רואים את בני מנשה כיהודים, אין להם בעיה שבני מנשה ייצאו להגר לאן שירצו, הם רק לא רוצים שמעשה הגיור ייעשה שם בשטחם.

מיכאל פרוינד: מצד שני בני מנשה אינם זכאי חוק השבות ולכן כדי לעלות ארצה כיהודים, כי הם לא עברו גיור, יש כאן בעיה אובייקטיבית, אלא אם כן הממשלה תחליט להביא את בני מנשה ולעשות את הגיור כאן, כמו שנעשה הרבה פעמים בעבר.

דני דנון: זה מה שאתם מבקשים?

מיכאל פרוינד: אנחנו מבקשים פתרון.

מיכאל פרוינד: אם זה יהיה גיור בחוץ לארץ, במדינה שלישית, או אולי בהודו עצמה, מה טוב, ואז יעלו בדרך המלך, יבואו כיהודים לכל דבר.

מיכאל פרוינד: אם זה לא בר ביצוע, נעשה את זה כאן, באישור הממשלה.

דני דנון: כמה זמן לוקח הגיור בחוץ לארץ?

מיכאל פרוינד: רוב בני מנשה הם במצב מאוד מתקדם מבחינת הידע שלהם ביהדות וקיום המצוות.

מיכאל פרוינד: ב-2007 הבאנו ארצה קבוצה של 230 איש ממדינת מניפור ותוך שלושה חודשים אחרי הגעתם ארצה, הם כבר הצליחו לעבור את הגיור.

מיכאל פרוינד: הם חיים את היהדות, הם נולדו עם זה, זה חלק מהזהות שלהם, אז בכל רגע, אם בית דין היה נוחת שם, אין ספק שהרבה מהם היו יכולים לעבור את הגיור באופן מיידי.

דני דנון: אם עכשיו היה שואל אותך ראש הממשלה מה אתה מציע, לעשות גיור במדינה שלישית, או לעשות גיור במדינת ישראל, מה האלטרנטיבה המועדפת עליכם?

מיכאל פרוינד: זו שאלה מאוד מורכבת.

מיכאל פרוינד: זו שאלה טובה.

מיכאל פרוינד: אני הייתי רוצה לראות מצב שתוך שלוש שנים כל אנשי הקהילה היו מגיעים לכאן.

מיכאל פרוינד: אולי עדיף שהגיור ייעשה כאן כך שזה יהיה תחת הרבנות, אף אחד לא יכול לזרוק שאלות או להטיל ספקות, ושיהיה קצב קבוע, כל חודש של עולים מבני מנשה שיבואו לארץ, יעברו את הגיור ואז יקבלו תהליך קליטה מסודר, כמו שצריך.

מיכאל פרוינד: אנחנו ראינו, על סמך הניסיון שלנו, במיוחד בשנים האחרונות, שכשבני מנשה מקבלים תהליך קליטה מסודר, כמו שצריך, אז הקליטה שלהם היא מצוינת לכל הדעות.

מיכאל פרוינד: הם צריכים את העזרה הזאת, כמו כל מהגר אחר.

מיכאל פרוינד: גם אני, כמו שאתם שומעים מהמבטא שלי, עברתי את התהליך הזה של עלייה וקליטה וזה לא תהליך פשוט בכלל, אבל כשהממשלה מתגייסת לנושא, ביחד עם ארגונים ועמותות שדואגים לאנשים האלה, הכל אפשרי.

דני דנון: 1,700 בני המנשה בקרית ארבע, אלון מורה, איך החלוקה היום?

מיכאל פרוינד: כשליש מאנשי הקהילה נמצאים כאן, בקרית ארבע.

מיכאל פרוינד: אני אתן לך בדיוק; כ-670 נפש כאן ועוד 230 נפשות בניצן, רובם מגורשי גוש קטיף, עוד 210 בבית  אל, בעפולה קהילה של 180 נפשות, במעלות עוד 120, בשדרות 80 נפש, 70 בעפרה, 50 בכרמיאל, 20 פלוס בירושלים, ועוד 70 שמפוזרים ברחבי הארץ.

מיכאל פרוינד: אלה שהגיעו בשנים האחרונות, במיוחד ב-2006 ו-2007, הרבה מהם הלכו לגליל ולנגב, מתוך רצון ציוני ממש ליישב את המקומות האלה ביהודים ולחזק את המדינה.

דני דנון: מבחינת סל הקליטה, מה הם מקבלים היום מהמדינה?

מיכאל פרוינד: כמו כל עולה אחר.

דני דנון: יש לנו מצגת של המועצה, אבל לפני, אני רוצה לבקש מאחד מהנציגים של העולים מבני המנשה, לתת לנו נקודת מבט שלהם.

דני דנון: עזרה, אולי תתחיל?

עזרא צ'קצ'פואק: תודה רבה ליושב ראש, חבר הכנסת אלי אפללו ולכולם, לראש המועצה.

עזרא צ'קצ'פואק: עלינו ב-1989, השבת הראשונה חיי שרה.

עזרא צ'קצ'פואק: רבקה, היא עלייה ראשונה.

עזרא צ'קצ'פואק: מכאן דרך הרב מיכאל אנחנו עלינו, דרך 'עמישב', עד 2004.

עזרא צ'קצ'פואק: מ-2004 גם אין לנו ארגון בתוך בני המנשה.

עזרא צ'קצ'פואק: למה?

עזרא צ'קצ'פואק: אני לא יודע, צריך לחשוב.

עזרא צ'קצ'פואק: אחר כך הוא מתחיל 'שבי ישראל', הרב מיכאל הלך הביתה.

עזרא צ'קצ'פואק: ב-2006 הם עלו 218, אחר כך הם מתגיירים.

עזרא צ'קצ'פואק: אם אני לא טועה, ב-2008 הם עלו ממניפור, 280.

מיכאל פרוינד: ב-207, 230 איש.

עזרא צ'קצ'פואק: עד היום אין עלייה, אין כלום.

עזרא צ'קצ'פואק: העלייה שלנו, אנחנו התחלנו, בהתחלה כל שנה יש לנו אישור.

עזרא צ'קצ'פואק: לפי מה ששמעתי מהרב מיכאל יש לנו אישור כל שנה 100 אנשים לעלייה לארץ.

דני דנון: היום, עכשיו?

עזרא צ'קצ'פואק: לא, מההתחלה.

עזרא צ'קצ'פואק: אבל לפעמים העלייה שלנו עצרה, בממשלה, או אני לא יודע איפה תקוע.

עזרא צ'קצ'פואק: דרך 'שבי ישראל' הם מעלים אותנו, זה מצוין, אבל אנחנו מבקשים מעמותת 'שבי ישראל' היום, אתם צריכים עלייה וגם אתם צריכים צורה נכונה.

עזרא צ'קצ'פואק: אתם חושבים שמה שאתם רוצים, אתם עושים עלינו.

עזרא צ'קצ'פואק: אני לא נגדכם, אני לא נגד, אבל מה זה דברים לא טובים עשיתם.

עזרא צ'קצ'פואק: אני בדקתי, עד היום, נקודה.

עזרא צ'קצ'פואק: אבל עד כאן.

עזרא צ'קצ'פואק: ביקשתי עכשיו מהממשלה, שכל שבט מנשה, מההתחלה ועד היום, הזכויות שלנו לא הזכויות של עולים אחרים.

עזרא צ'קצ'פואק: למשל, אני עליתי, קיבלתי 800,000 וזהו, נגמר הסיפור.

דני דנון: 8,000 אולי.

דני דנון: הלוואי 800,000.

עזרא צ'קצ'פואק: 18,000.

דנה גורדון: ב-89'.

עזרא צ'קצ'פואק: אני עליתי ב-2000.

עזרא צ'קצ'פואק: איך אנחנו יכולים להסתדר בארץ?

דני דנון: אתה מדבר על האפליה, אתה משווה את זה לעולי אתיופיה?

דני דנון: למה אתה משווה?

דני דנון: או לעולים מארצות הברית?

עזרא צ'קצ'פואק: כן.

עזרא צ'קצ'פואק: אני מבקש, כמו שעולים אחרים תעשו לנו.

דני דנון: אני אבדוק.

דני דנון: לפי מה שאני יודע, גם נשמע את משרד הקליטה, סל הקליטה הוא אחיד.

דני דנון: חוץ מעולי אתיופיה, שזה דבר נפרד, ויש תימן, שזה דברים נקודתיים, סל הקליטה הוא אחיד.

דני דנון: יש לי שאלה אליך, עזרא, אם עכשיו אנחנו מחליטים להעלות את כל ה-7,200 האחים ואחיות שלנו, קודם כל, שאלה ראשונה, כולם רוצים לבוא עכשיו?

דני דנון: ושאלה שנייה, אם הם עולים באותם תנאים שקיימים היום, באותו סל קליטה, באותו תקציב, מה העמדה שלך בנושא?

עזרא צ'קצ'פואק: קודם כל ה-7,000 ומשהו, אני לא יודע.

עזרא צ'קצ'פואק: אני לא יודע מה המספר של שבט מנשה, אולי מיליון, אולי 10,000 מוכנים לעלות, אולי 1,000, לא יודע מספר.

עזרא צ'קצ'פואק: מי שרוצה, שיילך.

עזרא צ'קצ'פואק: אני לא יודע את המספר הזה.

עזרא צ'קצ'פואק: אני לא בדקתי, אני לא יודע.

עזרא צ'קצ'פואק: אבל אולי אחרי 7,000 עולים רוצים 10,000.

עזרא צ'קצ'פואק: אני לא יודע.

עזרא צ'קצ'פואק: ה-7,000, אם אנחנו אומרים, אני מבקש, הם עולים, אם הם יכולים להתגייר בתוך מיזורם ומניפור, בתוך הודו.

עזרא צ'קצ'פואק: אם יהיה אפשר, עלייה כמו שעלינו.

עזרא צ'קצ'פואק: אנחנו עלינו לפה, אנחנו בדרך, אחרי זה, נעשה גיור.

עזרא צ'קצ'פואק: זה מה שאני מבקש.

עזרא צ'קצ'פואק: אני לא רוצה עולם שלישי להתגייר.

עזרא צ'קצ'פואק: אני מבקש, אתם יודעים שבנפאל יש הרבה טרוריסטים במקום, אני לא רוצה.

עזרא צ'קצ'פואק: אני מבקש לא לעשות שם.

דני דנון: ולגבי העניין של סל הקליטה?

דני דנון: אם זה באותו כסף, באותם תנאים כמו שיש היום, לא יהיה כמו לעולי אתיופיה, האם אתם אומרים 'אנחנו רוצים לבוא, רוצים להעלות את כולם', או שלא טוב לעלות כרגע בתנאים האלה.

עזרא צ'קצ'פואק: אין סיכוי.

עזרא צ'קצ'פואק: אם אין סיכוי, אין מה לעשות.

עזרא צ'קצ'פואק: אני מבקש עלייה, אבל אני חושב שיש סיכוי.

עזרא צ'קצ'פואק: יש.

עזרא צ'קצ'פואק: אנחנו יכולים לעלות דרך הסוכנות.

עזרא צ'קצ'פואק: אם אנחנו עולים דרך הסוכנות, יותר קל.

דני דנון: ברור.

דני דנון: תודה.

דני דנון: חבר הכנסת אפללו, בבקשה.

אלי אפללו: אדוני היושב ראש, ראש העיר, אני אקרא לך.

דני דנון: עוד מעט.

אלי אפללו: אני מקדים את המאוחר אולי.

אלי אפללו: הקשר שלי עם בני מנשה, בפעם הראשונה, גילוי נאות, זה היה כשהייתי שר הקליטה.

אלי אפללו: הגיעה אליי קבוצה של בני מנשה והתגלה לפניי שבט שאני לא הכרתי.

אלי אפללו: בעקבות המפגש הראשוני הזה התחלתי לעשות פעולות.

אלי אפללו: אז בזמנו עם יושב ראש הסוכנות היהודית, מר ביילסקי, הסכמנו להעלות אותם לארץ.

אלי אפללו: מי שהתעכב בכך היה משרד הפנים.

אלי אפללו: משרד הפנים עיכב את זה בכל מיני תירוצים, אחר כך זה היה משרד האוצר, בעיה תקציבית.

אלי אפללו: האמת היא שבסופו של דבר פתרנו את הבעיה התקציבית לעניין הזה, אבל הדברים השתנו.

אלי אפללו: אתה יודע, ממשלה באה וממשלה הולכת, אבל הכוונה היתה להביא את כל שבט מנשה, 7,200 ומשהו שהיו.

אלי אפללו: נכון שיש חילוקי דעות האם יש עוד, האם שבט מנשה הוא יותר גדול או פחות גדול, כי יש עוד מקומות שמגדירים את עצמם גם כשבט מנשה.

אלי אפללו: אנחנו דיברנו לאורך כל הדרך על ה-7,200 ומשהו איש.

אלי אפללו: על זה דיברנו.

אלי אפללו: היתה לנו שאלה, בתוך משרד הקליטה, האם סל הקליטה יהיה כמו לכל עולה חדש, או שזה יהיה סכום יותר גדול, בגלל הקשיים שיש, באופן אובייקטיבי.

אלי אפללו: זו קליטה יותר קשה וכולי.

אלי אפללו: על זה היו דיונים עם האוצר כשבסופו של דבר לא קיבלנו החלטה.

אלי אפללו: אני דרשתי את זה, היות שלא ידענו את המספר, לא ידענו לתקצב את זה.

אלי אפללו: זאת אומרת אליה וקוץ בה, אם אנחנו לא יודעים את המספר, אנחנו לא יודעים גם את הסכום שמוגדר.

אלי אפללו: אגף התקציבים אמר לי 'תגידו לנו את המספר שרוצים להעלות', ועד היום אני לא יודע כמה אנשים באמת רוצים לעלות מתוך שבט בני המנשה.

רחל שגיא: למה לא שואלים אותם?

רחל שגיא: את השבט שם?

אלי אפללו: אם הם בעצמם לא יודעים...

אלי אפללו: באופן עקרוני אין דבר ברור סופית.

חנוך אביצדק: אני אשמח להתייחס לזה.

אלי אפללו: המספר הוא מספר לא סופי, אנחנו לא יודעים, אבל כפתרון הצענו לנסוע לשם כדי לדעת מה הנכונות.

אלי אפללו: בימים האלה, לפני כחודש או פחות, נפגשתי עם שרת הקליטה והסברתי לה את ההשתלשלות של ההתנהלות שהיתה מול שבט מנשה.

אלי אפללו: משיחה שלי איתה היא נענתה באופן חיובי מאוד לנסוע ולנסות לעשות כל מאמץ כדי להעלות אותם לארץ.

אלי אפללו: דיברת על הרב עמאר, הראשון לציון, לא היתה לו התנגדות להביא אותם לארץ, יש פה שאלה האם הם צריכים לבוא כאנשים שהתגיירו כבר מראש כדי לקבל את הזכויות של עולים חדשים או לא.

אלי אפללו: זאת גם היתה שאלה.

אלי אפללו: אני חושב שהשאלה הזאת היא שאלה מיותרת, אנחנו צריכים לפתור גם את הבעיה הזאת.

אלי אפללו: כמו שבאים ממקומות אחרים, צריכים להביא אותם לארץ, כדי להסיר ספק.

אלי אפללו: הם טענו שצריך לעשות גיור לחומרה, גם לזה הרב עמאר לא התנגד, ונתנו פתרון, אפילו התייעצנו.

אלי אפללו: אני חושב שמה שצריך לעשות, אדוני היושב ראש, צריך להפעיל ולפעול...

אלי אפללו: אני פניתי אליך במכתב הזה כדי לעשות את המפגש הזה בדחיפות, אני מודה לך מקרב לב שנענית.

אלי אפללו: אני פניתי לשרת הקליטה, שרת הקליטה אמרה לי שהיא תבדוק את זה.

אלי אפללו: באופן כללי היא נענתה בחיוב.

אלי אפללו: אני מקווה, לטובת כולנו, אלה יהודים יוצאים מן הכלל, עד שיש לנו סוף כל סוף שבט נוסף אצלנו במדינת ישראל שרוצה להגיע ולהתרבות, לא עולה על הדעת שחלק מהאחים ובני דודים שלהם נמצא שם וחלק פה.

אלי אפללו: זה לא נשמע הגיוני.

אלי אפללו: לכן תמכתי בזה ואני ממשיך לתמוך בזה בכל דרך, כל מה שאדוני היושב ראש ימצא לנכון, אני בטוח שאתה, כמו שאני מכיר את הרגישות שלך, תיקח את זה לתשומת לבך ותפעיל את זה עכשיו כיושב ראש ועדת הקליטה.

אלי אפללו: אני חושב שיש לך הרבה מאוד מה לעשות.

אלי אפללו: בכל אופן אני אתמוך, אני מבין ששרת הקליטה תומכת, אני חושב שעכשיו עם יושב ראש הסוכנות, צריכים לעשות פגישה ביחד---

דני דנון: מחר הוא מגיע לוועדה, אנחנו נעלה את זה בפניו.

אלי אפללו: זה חשוב מאוד.

אלי אפללו: אני מציע רק שיהיה מוכן לזה, שלא יבוא בלי מוכנות.

יהודה כץ: אני אעדכן אותו.

אלי אפללו: אני אשמח לשמוע מה הוא חושב.

דני דנון: שיבוא למחר עם תשובה לזה.

דני דנון: תודה רבה, חבר הכנסת אפללו.

דני דנון: אני רוצה להתייחס לגבי הכמות.

דני דנון: יש ספר קהילה.

חנוך אביצדק: אני מנהל את כל הפרויקטים ב'שבי ישראל', הן בהודו והן בארץ, בטיפול וליווי הקהילה.

חנוך אביצדק: חוץ מזה אני חושב שיותר מכל אחד אחר שלא מבני הקהילה, זכיתי לחיות בקרבם וללוות אותם בהודו.

חנוך אביצדק: לגבי מה שאמר חברנו עזרא, שאני מכבד אותו ואוהב אותו, מבחינה אנתרופולוגית היסטורית, לא נעשו על זה מחקרים, אולי המספרים שונים, אבל הפעילות או התהליך הזה רלוונטי באמת לאותו מספר שהוזכר כאן פעם אחר פעם, אותו גרעין שלא השתנה.

חנוך אביצדק: אנחנו יודעים מי הם, יש תיעוד ותיקים ומעקב אחרי כולם.

דני דנון: יש ספר קהילה?

דני דנון: למשל בגונדר, כשהחלטת הממשלה התקבלה, היא התקבלה עם ספר סגור.

חנוך אביצדק: לקהילות יש רשימות מסודרות.

אלי אפללו: אבל יש כמה קהילות, זה מה שאני יודע.

חנוך אביצדק: אני אתן את הפירוט.

חנוך אביצדק: המספרים לא משתנים.

חנוך אביצדק: במהלך תשע שנים שאני מלווה אותם, כחלק מצוות 'שבי ישראל', אין שינוי דרמטי.

חנוך אביצדק: המספרים הם אותם מספרים, אם אנתרופולוגית היסטורית זה 10,000 או מיליון, כפי שעזרא אמר, זה לא רלוונטי.

חנוך אביצדק: הם גם לא מעוניינים, זה לא משתנה, אין רצון, גם אם זה קיים.

חנוך אביצדק: מדובר באותה קבוצה קטנה וצנועה, המספר שהוזכר פה, שהם חיים באמת חיים יהודיים מלאים, מתוך כיסופים וערגה ונכונות מלאה לבואו לחיות כאן ולמסור את נפשם.

דני דנון: וכולם מוכנים ומעוניינים לעלות לארץ?

חנוך אביצדק: ללא ספק.

חנוך אביצדק: רובם, או חלק גדול מאוד מהם באמת מוכן לגיור מחר.

חנוך אביצדק: אין בזה ספק בכלל.

חנוך אביצדק: לגבי רישום בקהילות.

חנוך אביצדק: ראשית כל, לקהילות יש מנהיגות.

חנוך אביצדק: לכל קהילה יש מנהיגות ומנהיגות ארצית.

חנוך אביצדק: רוב בני מנשה חיים במניפור, קצת פחות במיזורם, ויש עוד קהילות קטנות כמו במדינות---

עזרא צ'קצ'פואק: אתה טועה, הרב חנוך.

חנוך אביצדק: הן מתחברות לקהילות האם.

חנוך אביצדק: בכל הקהילות האלה, לקהילות יש מנהיגות ויש ספר קהילה שכולם רשומים בו.

חנוך אביצדק: יש רישום מלא והרשימות שהוגשו ושקיימות מתבססות על הרישומים של המנהיגות של הקהילה.

חנוך אביצדק: אני אומר, מעבר לרשימות, שאלה הם המספרים.

חנוך אביצדק: גם אם מדובר בסטייה קטנה לכאן או לכאן, אלה המספרים, זה לא משתנה, זה מאוד יציב, ומדובר באנשים שחיים מתוך זיקה ומחויבות מלאה, הן ליהדות והן לציונות.

חנוך אביצדק: לגבי הצד של סל הקליטה.

חנוך אביצדק: ברור, אם היה אפשר להעניק יותר, זה ודאי היה מקל.

חנוך אביצדק: יש קשיים, ברור, ויש צורך, אם היתה אפשרות לתגבר, זה היה מועיל, אבל ודאי שיש הבדל ניכר, אלה שעלו עד העליות המסודרות על ידי הסוכנות היהודית, 2006-2007, באמת נתקלו בקשיים גדולים, כי הם עלו במעמד תייר.

חנוך אביצדק: גם כשהם קיבלו סל קליטה, זה כבר היה מאוחר מדי, הם היו שקועים בהישרדות, במאמץ של עבודה, הכסף שניתן כבר כמעט לא היה רלוונטי לתהליך הקליטה עצמו.

חנוך אביצדק: אבל אלה שזכו להגיע ב-2006 וזכו לעבור תהליך מסודר, על ידי הסוכנות היהודית, או על ידינו, הקליטה שלהם היא הרבה הרבה יותר נינוחה וטובה והישגים מאוד משמעותיים בזמן קצר.

חנוך אביצדק: אין לנו ספק שאם בני מנשה, אלה ששם, בין כך ובין כך, בין אם הגיור יהיה שם או כאן, אבל לעבור תהליך עלייה מסודר, וגם אם יתגיירו כאן, שכעבור זמן קצר יקבלו מעמד ויוכלו להיקלט בעזרת הסוכנות היהודית, עם כל התקציבים הנלווים---

דני דנון: מר אביצדק, תעשה לי סדר במשפט אחד; התסריט הרצוי, שאין גיור בהודו, נקודה, התסריט הרצוי של גיור בישראל, הגיעו העולים, תוך כמה זמן ועל ידי מי נעשה הגיור, עד שהם מקבלים את הזכויות?

חנוך אביצדק: בעצם הקבוצה האחרונה שהגיעה הגיעה במעמד תושב עראי, ב-2005, הם נקלטו על ידינו במרכז קליטה פרטי ובעצם תוך חודשים ספורים הם עברו את הגיור בהצלחה כזו שבית הדין עמד פעור פה.

חנוך אביצדק: הם אמרו, לא בא כבושם הזה לפה מזה דורות, עם כזו מוטיבציה, כזו רמת ידע, כזו נכונות גדולה.

חנוך אביצדק: לא כל הקבוצה היא באותה רמה, אבל אני חושב ש-60%-70% הם ברמה הזאת, או קרוב לכך, לעבור גיור כמעט מיידית.

דני דנון: תוך מספר חודשים יושלם הליך הגיור ואז הם מקבלים את הזכויות.

חנוך אביצדק: נכון, זה בדיוק מה שקרה ב-2007, בדיוק כך.

דני דנון: ומבחינת יכולת קליטה, יש לכם המלצה של כמה מאות בחודש, כמה עשרות?

דני דנון: מה ההערכות שלכם, או היכולות?

חנוך אביצדק: האמת היא שיש לנו דיון פנימי בנקודה הזאת.

חנוך אביצדק: אני חושב שברמה של כמה מאות עד אלף.

דני דנון: בשנה?

חנוך אביצדק: 1,000, 1,500.

חנוך אביצדק: אני לא חושב עליהם, אני חושב על יכולת הקליטה מבחינת להעמיד צוותים וללוות אותם ולהדריך אותם.

חנוך אביצדק: אבל עוד פעם, אם יש את הגב הסוכנותי ואת המשאבים, יכול להיות שהמספר יכול להיות גם יותר גדול.

חנוך אביצדק: כרגע, כשזה נעשה באופן פרטי, יש מגבלה תקציבית להתמודד עם מספרים גדולים מאוד.

חנוך אביצדק: אם יש יכולת תקציבית, אני חושב שאפשר לעשות את זה הרבה יותר טוב ומהיר, וזה גם יתבטא בקליטה טובה.

אלי אפללו: מאוד חשוב לי לשמוע את הסוכנות, כי עמדתה חשובה, וגם משרד הקליטה.

אלי אפללו: אם אפשר, בבקשה, אדוני היושב ראש.

דני דנון: בקצרה, כי אנחנו רוצים גם לגעת בנקודות של מי שנמצא כבר בארץ.

דני דנון: נתחיל מהסוכנות.

יהודה כץ: בשתי מלים.

יהודה כץ: העמדה של הסוכנות באופן עקרוני, ברגע שהממשלה תקבל החלטה, איזה שהיא החלטה, בנושא, אנחנו נשמח להירתם לטובת ביצוע המשימה.

יהודה כץ: המדיניות שלנו שאנחנו חושבים שזו תהיה טעות לעשות את זה דרך ארץ שלישית.

יהודה כץ: הניסיון שלנו להעביר אותם זמנית ממקום למקום הוא לא טוב ובמידה ומחליטים, מתוך הנחה שבהודו לא מסכימים שיתגיירו, אז לבוא ולעשות את התהליך הזה בארץ.

יהודה כץ: מבחינת היערכות, ונאמרה פה אמירה לגבי החשיבות לעשות את הקליטה בצורה מאוד מסודרת, יחד עם משרד הקליטה, במובן הזה ליווינו את הקליטה שהיתה ב-2007 וגם עשינו מחקר שיתייחס בעיקר להכנה של החיים בישראל והעברנו לוועדה את המחקר.

יהודה כץ: יחד עם זאת, מהנקודה החשובה של קליטה מוצלחת, אנחנו בהחלט ממליצים לעשות את זה כאן.

יהודה כץ: אבל אם היתה פה איזה שהיא נימה בחדר שהסוכנות עם הגב והמשאבים שלה באמת יכולה להיות בעניין, אני רוצה לסייג ולהגיד את הדבר הבא.

יהודה כץ: המשאבים, כמו שהם היום, לא יספיקו לדבר הזה.

יהודה כץ: יחד עם זאת ההערכה היא שבמידה ויש פרויקט מהסוג הזה, אפשר להניע גיוס תרומות ביהדות התפוצות שיכול באמת לסייע בעניין, אבל זה חייב להיות מותנה.

יהודה כץ: אין לנו כיום מרכזי קליטה זמינים---

דני דנון: למרות שמבחינתכם מגיעים עולים לארץ, מכל העולם, ואתם קולטים אותם.

דני דנון: אם יהיה היום גל עלייה מצרפת, לצורך העניין---

יהודה כץ: מי שקולט אותם זה משרד הקליטה.

דני דנון: והוא מפעיל אתכם לצורך העניין.

יהודה כץ: אנחנו עושים את התהליך של הזכאות בנקודות קצה, ובמובן הזה אנחנו לא עושים את המשאבים של העלייה עצמה, את זה עושים ידידינו ממשרד הקליטה והם בטח ירחיבו על זה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: בבקשה, ממשרד הקליטה, מר חנניה מרמור, מנהל לשכת שפלה.

חנניה מרמור: וסגן מנהל המחוז, מכח זה אני פה.

חנניה מרמור: במאמר מוסגר, אם אנחנו מדברים על עולי אתיופיה, הפלשמורה שמגיעים לארץ, הם גם לא עוברים גיור והם מקבלים סל קליטה מכח חוק הכניסה.

חנניה מרמור: כלומר פרצה ופתרון אפשר למצוא גם לבני שבט המנשה.

חנניה מרמור: מבחינת הקליטה בארץ, סוד גלוי הוא שהכל עניין תקציבי ושמענו את הדיבורים עכשיו על הנגלה של ה-7,000 ומשהו שמחכים בגונדר ושמענו את שרת הקליטה ואת המנהל הכללי איך הם יתייחסו לעניין מבחינת התקציב שעומד למשרד הקליטה.

חנניה מרמור: שוב, גם פה, זאת אוכלוסייה שבהחלט מגיעים לה אמצעי קליטה כמו לבני העדה האתיופית וכולנו היינו רוצים שזה מה שיקרה, אבל אני חושב שצריכים בחלונות היותר גבוהים להפעיל את האצבע ואת הכיוון ואת המאמצים להפניית תקציבים לטובת הסיפור הזה.

דני דנון: אני מבקש ממר מלאכי לוינגר, ראש המועצה, לתת לנו מצגת קצרה ולהתייחס גם לסוגיות של הקליטה בארץ.

מלאכי לוינגר: יש לנו רכז קליטת בני מנשה.

מלאכי לוינגר: בעזרת משרד הקליטה, זכינו לקבל רכז שמטפל.

מלאכי לוינגר: זה מקרה ראשון, לדעתי, ברשות מקומית, ועוד מעט אני אפרט גם למה, שבו רכז ברשות מטפל בנושא של בני מנשה.

מלאכי לוינגר: קודם כל אני רוצה לברך עוד פעם את כולם בברכת ברוכים הבאים.

מלאכי לוינגר: אני מניח שלחלק מכם זו הזדמנות טובה לבוא לבקר פה בעיר האבות.

מלאכי לוינגר: אני חושב שזו גם זכות גדולה שנפלה בחלקנו, עירו של אברהם אבינו, לבוא ולקבל פה את קהילת בני מנשה, כמו שאמרתם, 670 נפש.

מלאכי לוינגר: אנחנו שמחים מאוד, מדובר על קהילה נפלאה, מדובר באנשים נפלאים שמשתדלים בקהילה, תורמים לה, נותנים לנו דוגמה טובה, כישראלים ותיקים, כמה מסירות, גם ברמה הקהילתית, גם ברמת המסירות לעם ישראל ולארץ ישראל.

מלאכי לוינגר: אדוני יושב ראש הוועדה, אני באמת מודה לכם על שלקחתם, אתה וחבר הכנסת אפללו, את הנושא הזה לתשומת לבכם.

מלאכי לוינגר: אפשר לומר שהנושא של קליטת בני מנשה מחולק לשניים; יש את העלייה ויש את הקליטה.

מלאכי לוינגר: דיברנו הרבה על עלייה, מר מיכאל פרוינד והרב חנוך אביצדק דיברו על עלייה.

מלאכי לוינגר: הנושא של קליטה, למרות מאמציהם הבלתי נלאים, שעוד מעט נפרט, של משרדי הקליטה, הרווחה והחינוך, הם עדיין לא מספיקים, כי אין היום גוף שלוקח את הנושא הזה תחת ידיו.

מלאכי לוינגר: כשאני יושב, אני, ומכנס צוות בין משרדי במשרד החינוך ואומר 'רבותיי, אנשי הרווחה והחינוך והקליטה, בואו נשב ביחד לראות איך מטפלים בקהילה הנפלאה הזאת', אז אומרים לי אנשי המשרד, 'למה אתה מגייס את הצוות?'

מלאכי לוינגר: הרי מישהו אחר מהגורמים הממשלתיים היה צריך לגייס את הצוות ולהוביל את זה, אבל את הטיפול בנושא של הקהילה היום, אנחנו מובילים.

מלאכי לוינגר: אני לא רוצה להקדים את המצגת.

מלאכי לוינגר: מר יוני נחום הוא רכז קהילת בני מנשה, אבי שושן אמון על כל הנושאים החינוכיים והחברתיים במועצה, הוא מנהל אגף חינוך וחברה במועצה.

מלאכי לוינגר: מי מכם יריץ את המצגת, יסביר אותה, ואחרי זה אני אבקש להתייחס לנקודות המסיימות.

יוני נחום: ברשות היושב ראש, חבר הכנסת, ראש המועצה, את המצגת הכנו מתוך נתונים של סקר שנערך פה בקרית ארבע, מטעם משרד הרווחה.

יוני נחום: כמה נתונים מעשיים שקורים כרגע בשטח בקרית ארבע: אנחנו מדברים על 163 משפחות, 720 נפש, וזה קצת יותר ממה שמר פרוינד אמר.

יוני נחום: כיום זה עומד במצב ש-10% מתושבי הקריה הם קהילת בני מנשה.

יוני נחום: זה נתון יפה מאוד לקרית ארבע, אבל זה מאלץ אותנו להרבה התמודדויות בתור רשות מקומית.

יוני נחום: אם נדבר על נתוני דיור, אנחנו עומדים על מעל 50% מבני הקהילה, שרוכשים דירה בקרית ארבע, חלקם בהשכרה פרטית, חלקם הקטן בהשכרה ציבורית.

יוני נחום: רמת העברית בקרב הקהילה; בגלל שהרבה עלו כתיירים, הם דילגו על השלב של האולפן ונכנסו ישר לתחומי עבודה.

יוני נחום: הרבה דילגו על השלב הזה או שעשו את זה יותר מאוחר, או שלא עשו.

יוני נחום: היום בהגדרה עצמית אנחנו נראה ש-37% מגדירים את עצמם כדוברי עברית לא טובה.

יוני נחום: בין ילדי הקהילה שמשולבים פה במוסדות החינוך, אנחנו מדברים על 32 ילדים בתיכון, 19 בחטיבה, 82 ביסודי, 63 בגנים ו-55 ילדים במעונות, שצריך לזכור שבכל שנה זה הולך ונע קדימה לכיוון חטיבה ולכיוון תיכון, שאומר שבעוד שש שנים אנחנו עם 80 ומשהו בתיכון.

קריאה: כולם בממלכתי דתי, אני מניח.

יוני נחום: כן, רק ממלכתי דתי.

יוני נחום: נתוני תעסוקה; רובם הגדול עובד כשכירים, בעבודות כמו חינוך, מטפלות, שמירה, ניקיון, נכנסים לעבודות היותר נמוכות כשלאט לאט הרצון הוא לעלות על הרמה הזאת.

יוני נחום: יש פה גם את העניין של מקומות התעסוקה, 30% עובדים בקרית ארבע, השאר עובדים בחוץ, בגלל שקרית ארבע לא יכולה להקצות את כל המשאבים לנושא.

יוני נחום: שביעות רצון מהקליטה בקרית ארבע.

יוני נחום: 46% עומדים על מצוין, 23% טוב, טוב פלוס.

יוני נחום: אלה הנתונים כרגע.

יוני נחום: מה שמר מלאכי לוינגר התחיל לומר, בעקבות לחץ של ראש המועצה, נוצר שיתוף פעולה בין משרדי, של משרד החינוך, משרד הקליטה, משרד הרווחה, שיתוף פעולה שיצר דברים מאוד טובים, אבל, עוד פעם, צריך הרבה יותר וצריך לקדם את זה.

יוני נחום: אם אנחנו מדברים על המשרדים השונים, משרד החינוך נותן פה תכניות, בנות שירות, תכניות שמשולבות גם בחטיבה, גם בגנים וגם ביסודי, ובנוסף יש את תכנית פל"א, שזו תכנית העשרה אחר הצהריים, שמפעילה אותה החברה למתנ"סים, עם תקציב מאוד מכובד של 300 פלוס בשנה.

יוני נחום: יש את משרד הקליטה, שמפעיל אותי, את הפרויקטור.

יוני נחום: בנוסף יש את ההעברה לבית מרים, שזו מועדונית שנבנתה בשיתוף עם 'שבי ישראל', המועצה מממנת את המורים, יש סיוע למשפחות, סדנאות בנושא קליטה, אלכוהול, זהות יהודית, יחד עם תיאטרון תאיר, שאנחנו עושים, גם השקעה גדולה של 300 פלוס.

יוני נחום: יש את משרד הרווחה שמשקיע גם בסקרים, גם בנושא התמכרויות, בנושא מועדון קשישים, סיוע לסטודנטים וכדומה.

יוני נחום: התקציב לא מבוטל, של 130 פלוס.

יוני נחום: יש את השותפים לעשייה שלנו, שזו עמותת 'שבי ישראל' שגם משקיעה פה.

יוני נחום: יש את הרכזת של בית מרים, היא פרויקטורית, יש רבנים של הקהילה שעובדים פה בשטח, את הציוד לבית מרים, מדריך נוער, עם סכום לא מבוטל של 100 פלוס.

יוני נחום: אם כיום אנחנו עומדים על בקשות מהרשות המחוקקת, שזה אתם, למעשה בני הקהילה היום, אמרנו, 22 מהם, בקרב מי שנמצא כאן, זכאים.

יוני נחום: זאת אומרת כל השאר בזבזו או סיימו את הזכאות, זאת אומרת שהרבה אין להם או שקיבלו את זה מאוחר.

יוני נחום: צריך לחשוב איך אנחנו מגדירים את זה כדי לתת להם את הזכאות.

יוני נחום: בנוסף יש את הבקשה של להגדיר אותם ממש כעולים, כמו יהודי אתיופיה.

יוני נחום: אפשר להגיד שמבחינה תרבותית הם כמעט אותו דבר ואין סיבה שלא.

יוני נחום: יש לנו בקשה לדאוג, כמו שאמרנו, להעלאת שאר בני המנשה לארץ ישראל, ויחד עם זה להאט את קצב הגעתם של בני מנשה לקרית ארבע, על מנת שנוכל להתמודד עם הקהילה הקיימת כיום בקרית ארבע בצורה הראויה.

יוני נחום: אנחנו מדברים על כמות של 10% בקרית ארבע, שזה דורש מהרשות---

דני דנון: אני רוצה להקשות בסוגיה הזאת.

דני דנון: אם נצליח, ואני מאמין שנצליח, להעלות עוד בני מנשה, מן הסתם הם ירצו לבוא לפה, כי שליש מהאוכלוסייה נמצאת פה.

דני דנון: השאלה אם אתם מבקשים, כמו שנעשה בקרב עליית יוצאי אתיופיה, שם יש כלים לממשלה, הם נותנים מענק דיור, אז ייתנו את מענק הדיור, פה אין מענק דיור ואי אפשר יהיה להתנות, השאלה אם אתם נמצאים בשלב הזה, או שאתם אומרים שברמה של העידוד או הכוונה למקומות אחרים.

דני דנון: אני רוצה לחדד את הסוגיה הזאת.

אלי אפללו: הייתי רוצה, ברשותך, להמשיך את השאלה, אבל גם לחדד את הבעיה.

אלי אפללו: בכל מועצה כשמגיעים לפה עולים חדשים במצב סוציו אקונומי נמוך, זה מביא קושי על המועצה.

דני דנון: גם בעפולה היינו לפני שבועיים וראש המועצה אמר לנו דברים דומים.

אלי אפללו: אותו דבר.

מלאכי לוינגר: לא באותו יחס.

אלי אפללו: לא באותו יחס, פה היחס הוא מאוד גבוה.

אלי אפללו: עם כל הכבוד לראש העיר של עפולה.

אלי אפללו: אני רק אומר, בשביל לקלוט אותם ובשביל להכניס אותם, צריך מקומות עבודה, צריך המון דברים.

אלי אפללו: המחלקה שמטפלת, משרד הרווחה, כל המוסדות, כל המנגנון פה הוא הרבה יותר כבד בגלל זה.

אלי אפללו: מה שבעצם אומר הרכז פה, לפי מה שאני מבין, שאם זה יילך ויגדל תהיה בעיה.

אלי אפללו: זאת אומרת פיזור אוכלוסין צריך להיות.

אלי אפללו: אני חושב שזה נכון.

אלי אפללו: לא לשים רק בקרית ארבע, צריך לשים אותם בכל מיני מקומות בארץ, ואני חושב שצריכה להיות אינטגרציה באופן ברור.

אלי אפללו: לשים את כולם בקרית ארבע, בלי לפגוע חלילה בקרית ארבע, אני חושב שלמועצה יהיה קושי.

אלי אפללו: אני חושב שצריך לעשות פיזור אוכלוסין, צריך לתת להם עידוד במקומות שיש לנו תעסוקה, שהם יכולים להתקיים בכבוד.

אלי אפללו: כי להביא אותם ולהביא אותם למצב סוציו אקונומי נמוך ביותר, בלי שיהיו להם פתרונות...

אלי אפללו: כמה אנשים עובדים פה ביישוב?

אלי אפללו: כמה אחוזים?

יוני נחום: בתוך היישוב 30%.

אלי אפללו: זאת אומרת 70% צריכים להתפרנס במקומות אחרים, ואני חושב שהפתרון הוא לנסות לעשות פיזור אוכלוסין.

אלי אפללו: זו דעתי.

מלאכי לוינגר: אני רוצה להתייחס.

מלאכי לוינגר: היו לי שיחות ארוכות עם מר נחום איצקוביץ, המנהל הכללי של משרד הרווחה, המנהל הכללי של משרד החינוך והמנהל הכללי של משרד הקליטה, דמיטרי.

מלאכי לוינגר: כולם מודעים לנקודה של בני מנשה, כולם גם יודעים ברקע שיש רצון להעלות אותם.

מלאכי לוינגר: אני רוצה קודם כל לפנות אליך, יושב ראש הוועדה, כמו שפניתי לשרה ולמנהל הכללי ולגב' אורה מורל, שמלווה אותנו לאורך השנים האחרונות בצורה צמודה, קודם כל בואו נראה איך אנחנו מכינים את הקרקע, איך אנחנו יוצרים אינטגרציה.

מלאכי לוינגר: חיכינו, בואו נחכה עוד טיפה.

מלאכי לוינגר: בואו נחשוב, כדי שהם ירגישו, שלא תהיה תחושה לעזרא ולאחרים...

מלאכי לוינגר: אני זכיתי לקלוט את עולי מבצע שלמה שהגיעו במטוסים בשבת, למדתי בישיבה בקרית שמונה וליוויתי את הקהילה הזאת לאורך כמה שנים, ראיתי שבמקום שהסוכנות דאגה לאינטגרציה, היתה קליטה מעולה, איפה שדאגו שכולם יילכו כגוש אחד, התפוצץ, התפרק ונפגע.

מלאכי לוינגר: היום יש שני גופים, 'שבי ישראל', כמו שראיתם מהנתונים שהציג יוני, מלווים את נושא העלייה לארץ.

מלאכי לוינגר: בואו נחכה עוד טיפה, עוד חודש, בואו נחשוב מה היא התשתית הקליטתית שאנחנו מסוגלים לתת להם.

מלאכי לוינגר: אנחנו מסוגלים לתת להם מעמד של עולי אתיופיה?

מלאכי לוינגר: אני אתן דוגמה למשל.

מלאכי לוינגר: אבי, מנהל האגף שלי, מציג לי בקשה שבה אנחנו נותנים סיוע בהזנה לילדים.

מלאכי לוינגר: ילד מבני המנשה, שאין לו כסף להזנה, ילד מעולי ברית המועצות או אתיופיה, מקבל סיוע בנושא של ההזנה, השתתפות של המדינה.

מלאכי לוינגר: ילד מבני המנשה לא.

מלאכי לוינגר: כי הוא לא מוגדר כעולה במסגרת.

מלאכי לוינגר: לכן השאלה, עוד פעם, איך אנחנו מגדירים.

מלאכי לוינגר: אנחנו רוצים את טובת בני הקהילה, אנחנו, וגם 'שבי ישראל' רוצים את טובת בני הקהילה.

מלאכי לוינגר: ארגון 'שבי ישראל' לוחץ ופועל.

מלאכי לוינגר: צריך לקבל החלטה מי מטפל בשני הדברים, מי מטפל בהבאה, וזו שאלה שאני כרגע לא רוצה להתמודד איתה, אבל לפני הכל, מי מתמודד בטיפול.

מלאכי לוינגר: זה שהיום בקרית ארבע יש מקרים ששתיים-שלוש משפחות גרות יחד באותו מבנה, זה דבר שהוא מבחינתי חמור מאוד, אבל אני לא יכול להתמודד עם זה, אני רק מתמודד עם התוצאות של זה.

מלאכי לוינגר: אני לא חלילה מתלונן, אני רק מברך על זה שיש לי את ההזדמנות, כי אני גם מטפל בדברים כאלה במקומות אחרים.

מלאכי לוינגר: אבל בהליך שקהילה לא מקבלת הכוונה ולא מקבלת תשתית ולא ניתנת פה התייחסות בין משרדית לנושא הזה, אני בעד להוסיף, אני מוכן לנסוע ולעזור, כמו שעשיתי עם עולי אתיופיה וכמו שהייתי שנים רבות בברית המועצות בהבאה של נעל"ה, אני מוכן לסייע בנושא הזה, אבל שיהיה ברור לנו מה התשתית.

מלאכי לוינגר: היום התשתית שקולטת שליש או 40% מהקהילה, הגוף הממשלתי שקולט זו מועצה מקומית קרית ארבע-חברון.

מלאכי לוינגר: זה טוב לנו, אבל זה לא צריך להיות כך, כי אנחנו לא מסוגלים להוביל.

מלאכי לוינגר: כשמדובר על 10% מהאוכלוסייה, כשמדובר פה על אוכלוסייה מאשכול סוציו אקונומי 3, זה קשה.

מלאכי לוינגר: זה אפשרי אבל זה קשה.

מלאכי לוינגר: לכן פתחתי בנאום ואמרתי תודה שהחלטתם להרים את הכפפה.

מלאכי לוינגר: מאז שנכנסתי ביקשתי להרים את הכפפה, זכינו באמת לסיוע רב מאוד מצד משרד הרווחה, כשהיה נחום איצקוביץ, בכל דבר שנדרש בנושא של הקהילה, משרד הקליטה שליווה אותנו ומשרד החינוך, אבל כולם כרגע נותנים לנו פתרונות נקודתיים.

מלאכי לוינגר: זה לא יעבוד עם פתרונות נקודתיים.

מלאכי לוינגר: אם 1,700 עם פתרונות נקודתיים אנחנו בקושי עומדים בצורה שאנחנו רואים אותה אופטימלית, אני מניח שאם נרצה לקלוט עוד 1,000 או 1,500 בשנה, אנחנו נצטרך לעשות פה עבודה מערכתית.

מלאכי לוינגר: אני הודעתי גם לשרה וגם למנהל הכללי של הקליטה שאני,ברשותם, רוצה לכנס צוות בין משרדי ואני מציע שגם אתם תהיו שותפים לנושא הזה, לחשוב ביחד, הרשות המחוקקת עם הרשות המבצעת, איתנו, עם השלטון המקומי, ואנחנו, היות וקיבלנו את הקהילה, קיבלנו אותה בברכה, רואים שאנשים פה משתקעים ואכפת להם, בואו נעשה את הדברים בחשיבה משותפת, יחד עם הסוכנות היהודית, ונקבל החלטה שלנו, המלצה שלנו, לרשות המבצעת, מה היא הדרך שאיתה נוכל להתמודד בצורה הטובה ביותר עם קהילת בני המנשה.

דני דנון: תודה, מר לוינגר.

אבי שושן: משפט אחד.

אבי שושן: גני הילדים, בתי הספר, כל מוסדות החינוך שעומדים פה מתוחים עד הקצה.

אבי שושן: עד הקצה, זה אומר שילדים נוחתים פה בגן בלי לדעת מלה בעברית ויושבים בגן, ואנחנו צריכים למצוא מן הגורן ומן היקב, ובאמת בעזרת משרדי הממשלה שנרתמו בשיתוף פעולה מדהים, בדקה ה-90, לגייס פה את כל הכוחות, להכניס את היד לכיס ולתת לנו, אבל עד עכשיו המערכת מתוחה, אדוני היושב ראש, עד הקצה.

דני דנון: מבחינת דיור, בהנחה שמגיעים לפה עשרות משפחות, יש היום דירות?

מלאכי לוינגר: אין.

מלאכי לוינגר: יש לנו בנייה, יש ביקוש רב לדיור בקרית ארבע, אבל עקב המגבלות, שאני מניח שכולכם מכירים, אין כרגע עתודות בנייה ולכן גם נוצר מצב שדיברנו עליו, שהיות ואין פתרונות דיור, שיש שתיים-שלוש משפחות בדירה והתוצאות ברורות.

מלאכי לוינגר: בוא לא נמשיך בנושא.

דני דנון: ברור.

דני דנון: בקצרה, מר אביצדק.

חנוך אביצדק: ברשות היושב ראש, נאמר כאן, גם על ידי חבר הכנסת אפללו, אף אחד לא שם את בני מנשה בקרית ארבע.

חנוך אביצדק: בני מנשה הגיעו לכאן מרצונם החופשי, לא היתה יד מכוונת, לא לכאן ולא לכאן, באותן עליות ותיקות.

חנוך אביצדק: ובאמת קרית ארבע מתמודדת עם בעיות מיוחדות, בגלל היקף הקהילה.

חנוך אביצדק: אני רוצה להוסיף נקודה שאנחנו, כן מטפלים, עם צוות מקצועי לא קטן, בכל תהליכי הקליטה ככל שאפשר בהיבטים שונים של השכלה, של הכשרה מקצועית והשמה.

חנוך אביצדק: אני מצטרף לכל מה שאמר מלאכי, אנחנו שותפים באותה סירה לחלוטין, אבל אנחנו גם חושבים שזה לא נכון לבני מנשה להגיע לקרית ארבע ונעשה ועושים כל מה שאפשר כדי לבלום את המגמה הזאת.

דני דנון: בזרם האחרון, בוא נאמר כך, מה ההתפלגות?

חנוך אביצדק: בזרם האחרון, בעליות האחרונות, אנחנו ייסדנו שתי קהילות לפי מודל, אחת במעלות, אחת בכרמיאל.

חנוך אביצדק: מעלות זאת הצלחה מעל ומעבר לציפיות.

חנוך אביצדק: חלק מזה זה תוצר של קהילה קולטת שהוכנה מראש, של הכשרה מקצועית במקצועות מתקדמים, ב-CNC ובאלקטרוניקה והם נקלטו במפעלים של חבל תפן ומעלות, כל הילדים השתלבו במוסדות חינוך באינטגרציה, בגלל שהקהילה קטנה ומפוזרת, היא נקלטה היטב בקהילה המאמצת.

חנוך אביצדק: אין שם את הבעיות שקרית ארבע מתמודדת, ויש התחלה צנועה של הגירה, צנועה מאוד, מקרית ארבע לצפון.

חנוך אביצדק: כרמיאל קצת נכשל, אבל נוצרה קהילה בעפולה, לא על ידינו, לא בהכוונתנו, אבל זאת המגמה.

חנוך אביצדק: לבנות קהילות שהתשתית שלהן תהיה מוכנה בראש, בהיבט של דיור, של תעסוקה, של קליטה של קהילה מאמצת וזה פשוט מצליח.

חנוך אביצדק: אם יהיו מודלים כאלה, ואת המשאבים המתאימים כדי לטפח את זה עוד לפני שהעלייה תהיה או בתהליך הקליטה, אין לי ספק שזה יקרה לבד, כפי שזה הצליח בצפון ובמקומות אחרים.

חנוך אביצדק: תהליך ההגירה, אולי לא במאה אחוז, בגלל שבכל זאת יש משפחות, זה יצליח, ואנשים ייקלטו שם מתוך מוטיבציה אישית.

חנוך אביצדק: אף אחד לא מושיב אותם ולא שם אותם, הם אנשים חופשיים.

חנוך אביצדק: אני רוצה לומר דבר נוסף, ברשותך, אבי.

חנוך אביצדק: אני לא מומחה לעולי אתיופיה, אבל אני לא חושב שזו השוואה נכונה לומר שבני מנשה הם בדיוק כמו עולי אתיופיה.

חנוך אביצדק: אולי יש סממנים, פרמטרים מסוימים שכן, אבל בעליות הוותיקות יש הרבה אנשים עם רקע אקדמי שהם עובדי ניקיון שלא זכו ולא הצליחו ללמוד עברית ולהמשיך ולהתקדם במקצוע, כולל חבר'ה עם אמ.איי.

חנוך אביצדק: לעומת זאת, בעליות המסודרות השיטתיות, יש ביניהם לא מעטים, לא יכול להגיד את האחוזים, עם השכלה גבוהה או השכלה אקדמאית שבאמת מצליחים להתקדם, וזה גם נתון.

חנוך אביצדק: השוואת התנאים בהשכלה גבוהה אקדמאית באוניברסיטאות מול עולי אתיופיה, תקל מאוד מאוד, בגלל שיש בהם רבים שרוצים להגיע לאקדמיה, אבל לא מצליחים בגלל הנושא הכספי.

חנוך אביצדק: אין לי ספק בכך שיש לנו את היכולת, לנו, קרי לכולנו יחד, ליצור את המודל הנכון, לבנות  קהילות הרחק מקרית ארבע, בנגב ובגליל, ואין לי ספק שרוב בני מנשה בעליות העתידיות, כולל ותיקים, ישמחו מאוד להגיע למקומות האלה.

מלאכי לוינגר: אני רק רוצה לומר לגבי מה שאמר הרב חנוך, מה שאבי אמר זה רק להוסיף ולחזק.

מלאכי לוינגר: ההשוואה לעולי אתיופיה היא מתוך מטרה כדי להעצים ולתת לקהילה.

מלאכי לוינגר: אף אחד לא השווה פה, אלא המטרה של כולנו בסוף זה להוסיף חוזק.

חנוך אביצדק: ברור, גם האתיופים הם אחינו האהובים.

דני דנון: ברשותכם, אני רוצה לסכם את השלב הזה.

דני דנון: אנחנו רוצים גם לראות את המועדונית בשלב ב'.

עזרא צ'קצ'פואק: לגבי עפולה, סידרנו עם משרד הקליטה ביחד, הם גרים עכשיו בעמידר, כמו שהם זכאים.

עזרא צ'קצ'פואק: לפני שנה-שנתיים אנחנו ישבנו עם ראש העיר, אני ביקשתי לתת כמו עולים חדשים, הוא אומר, אתם באתם מפוזרים.

עזרא צ'קצ'פואק: היום תקבלו אותנו כמו קבוצה.

עזרא צ'קצ'פואק: הוא אומר שהוא מקבל אותנו כמו עולים חדשים, כמו שהוא יכול.

עזרא צ'קצ'פואק: בדוח, שבט מנשה, שנמצאים שם, מסודרים.

עזרא צ'קצ'פואק: אם אני לא טועה 98% עובדים, מי שיכול לעבוד.

עזרא צ'קצ'פואק: אנחנו סידרנו במקום, למי שאין עבודה, אנחנו חיפשנו, למי שאין דירה---

דני דנון: יפה מאוד.

דני דנון: אני מקריא את הסיכום, ברשותכם.

דני דנון: הוועדה רואה חשיבות רבה בהעלאתם של כל יהודי לארץ ישראל, ובכללם את בני המנשה.

דני דנון: עקב קשיי הגיור בהודו, קוראת הוועדה לראש הממשלה לקבל החלטה אמיצה וציונית ולהעלות את כלל בני המנשה, כ-7,200 במספר, לארץ ישראל, ולערוך את הליך הגיור בישראל.

דני דנון: הוועדה קוראת לממשלת ישראל להקים ללא דיחוי ועדה בין משרדית שתמצא את הדרכים להיערך ולהעלות את היהודים במהרה.

דני דנון: הממשלה הוכיחה בעבר, בנושא הפלשמורה, שניתן להביא כמות כזו לישראל והכל שאלה של רצון, ולכן הגיע הזמן להשלים את המלאכה ולאמץ את אותם עקרונות שנקבעו בעליית יהודי הפלשמורה.

דני דנון: הוועדה פונה לסוכנות היהודית להציג את עמדתה בנושא ומה הן הדרכים להיערך להעלאתם של בני המנשה.

דני דנון: הוועדה תקיים ישיבת מעקב בנושא בעוד חודש ימים ובמהלך זמן זה, אני מתכוון לפנות לראש הממשלה באופן אישי לקבל החלטה בנושא זה.

דני דנון: הוועדה מודה לכל המשרדים והגופים העוסקים בדבר חשוב זה, וקוראת להגדלת התקציבים לאותן רשויות העוסקות בקליטת העלייה של בני המנשה.

דני דנון: אני רוצה להוסיף ברמה האישית, אנחנו מדברים הרבה על איום דמוגרפי ועל בעיות, אז הנה, יש לנו פה יהודים שרוצים לעלות, רוצים לבוא לארץ ישראל, אז אנחנו כמשרדי ממשלה צריכים לראות איך אנחנו מאפשרים להם ובכך פותרים את האיום הדמוגרפי, ולא בכל מיני רעיונות של הקפאות ועניינים כאלה ואחרים.

דני דנון: אני מודה לכולם.

דני דנון: הישיבה נעולה.

דני דנון: למי שרוצה, אנחנו יוצאים לסיור קצר במועדונית שלכם.

דני דנון: תודה רבה.

סיור במועדונית

דני דנון: אנחנו בביקור קצר מאוד של ועדת העלייה והקליטה של הכנסת.

דני דנון: תגידו לנו בקצרה לאן הגענו ומה קורה פה, אם אפשר.

חדוה: המועדונית הזאת נועדה לבנות מנשה מכיתות א' עד ו', היא פועלת כל יום מספר שעות בשעות אחר הצהריים.

חדוה: המטרה של המקום היא להעשיר אותם מבחינה לימודית ומבחינה חברתית, לתת להם בית חם, מקום שהן יכולות ל---

דני דנון: ארוחת צהריים הם אוכלים בבית הספר?

חדוה: ארוחת צהריים הן אוכלות בבית הספר ופה יש השלמות.

דני דנון: כמה ילדות מגיעות לפה?

חדוה: ברוך ה' השנה התרחבנו בכ-45%.

חדוה: יש לנו 20 בנות ועוד 2 בנים.

חדוה: יש גם בנות שהיו בשנה שעברה, שמתקשות מאוד להיפרד, וכאן זה בית חם, אז אנחנו מקבלות אותן.

דני דנון: בבית הספר אין הפרדה, נכון?

דני דנון: הם לומדים כולם ביחד.

קריאה: כן.

דני דנון: מדוע יש מועדונית נפרדות?

חדוה: למה יש מועדונית לבני מנשה?

חדוה: אנחנו מאמינים שהרעיון הזה של לתת להם את הפינה שלהם, להעצים אותם, זה מאוד חשוב, זה נותן להם המון.

חדוה: הן לא מרגישות מיוחדות, זה מקום שקט, נעים, טוב להם פה, הן מקבלות את התגבור, גם הפנימי שלהם, מבחינת האישיות, וגם מבחינה לימודית.

דני דנון: יש הסעות?

חדוה: לא, מי שלומדות פה הן בנות החרסינה.

דובר: אולי הערה אחת.

דובר: אחד המאפיינים של בני מנשה זה ביישנות קיצונית, הם מאוד ביישנים ולכן יש להם קושי להשתלב במסגרות הקיימות.

דני דנון: אני לא רואה ביישנות פה.

דובר: אבל הם ביישנים.

דובר: זה אחד המאפיינים הבולטים, ולכן כשהוקם המועדון, אחת המחשבות היתה באמת ליצור מקום שיעצים אותם ויאפשר להם להשתלב במסגרות הקיימות.

דובר: הניסיון של הרשות לשלב אותם במועדוניות קיימות בקרית ארבע, רואים שבאמת יש להם ביישנות, שהם מתקבצים בצד.

דובר: פה מדובר על בנות שהגיעו עם מבחנים בתורה בציונים 30, כשלפני חודש חדוה הראתה לי פה ציונים של 97 ו-98, בנות שלפני כן הוציאו 30 ו-40.

דובר: כך שיש קידום.

דני דנון: יש בת שיכולה לדבר איתנו?

חדוה: סיפרתי לרב חנוך שאתמול היתה אספת הורים, ואני פשוט הייתי הבן אדם הכי מאושר בעולם.

חדוה: היו שתי בנות שהתעקשו, דווקא התעקשו, להיות במועדונית של בני מנשה והיתה לנו אספת מורים, והמנהלת התנתה את זה בפירוש, 'אם תוך חודש הבנות האלה לא מתקדמות, אני פשוט מחזירה אותן למועדונית הקודמת'.

חדוה: אין לכם מושג כמה שהבנות התקדמו, מ-30 ל-97, כל מבחן 96, 97, לא פחות.

חדוה: האמהות ידעו ופשוט נישקו אותנו וחיבקו אותנו.

דני דנון: עד איזה שעה הבנות פה?

חדוה: עד שש, חמש לפעמים.

אלי אפללו: כמה בנות יש?

חדוה: 22 בערך, ויש לנו עוד כמה נספחות, שעברו.

חדוה: הן מתגעגעות.

דני דנון: חוץ משיעורי בית, יש חוגים, מה עוד יש?

חדוה: יש לנו סדנת בישול, יש לנו יצירה, יש לנו שירים וריקודי עם.

חדוה: אני מעבירה להם מדי פעם ריקודי עם.

חדוה: רוב הזמן הן צוחקות עליי, אבל לא נורא.

דובר: חשוב להגיד שחדוה התחילה פה במבנה לעשות סדנה להורים להתמודדות עם גיל ההתבגרות, אז הגיעו 18 אמהות.

חדוה: ו-30 בהמתנה.

דובר: ובגלל ההצלחה אתה רוצה לפתוח בית מרים לבנים.

דובר: בית מרים לבנים ובית מרים בקרית ארבע.

דני דנון: מה קורה בקרית ארבע עם הילדים?

דני דנון: הם הולכים למועדוניות רגילות?

דובר: הם הולכים למועדוניות רגילות ואמרתי, הניסיון מראה שהשילוב לא בריא כל כך ויש רצון לעשות משהו, לא יודע אם כל השבוע, כמו המסגרת הזאת, אבל משהו בסגנון הזה.

חדוה: יש לנו מסיבות, יש לנו ערבי אמהות, ואנחנו גם לא מזמן ערכנו ערב אמהות והיתה ארוחת ערב קלה, רקדנו, שרנו.

חדוה: האמהות מאוד נהנו, דיברנו על מה אפשר לשפר.

חדוה: אני חושבת שזה היה ערב מאוד מאוד מוצלח.

דני דנון: אנחנו נכיר את הילדות.

דני דנון: מי הכי גדולה פה?

דני דנון: קוראים לך שירה?

דני דנון: בת כמה את?

דני דנון: שמונה?

דני דנון: תשע?

דני דנון: כיתה ד'?

דני דנון: איזה כיתה?

דובר: ג'.

דני דנון: מה את הכי אוהבת ללמוד, שירה?

שירה: חשבון.

דני דנון: ומה את הכי לא אוהבת?

דני דנון: עברית.

דני דנון: אתן עושות יצירה, אני רואה.

דני דנון: יפה.

דני דנון: לא נפריע לכם.

דני דנון: תודה רבה.

חדוה: תודה רבה לך.