ועדת המדע והטכנולוגיה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 77, 2011-01-12 09:30

מאיר שטרית: חברים אני פותח את הישיבה, אני לא אחכה יותר להלמן, מי שהגיע הגיע.

מאיר שטרית: אבל זכור לכם שקיימנו פה ישיבה לפני די הרבה זמן, שבעצם נועדה לנסות לראות אם ניתן להשיג את המטרה להצעת החוק שאושרה בכנסת בקריאה טרומית על ידי הממשלה, ולהביא לכך שכל הפרסומים בעניין הזה, כל הנושא של פרסומים של גנזך המדינה, משרד ההסברה וכך הלאה, כך הפרסומים של המדינה אכן יוכלו להיות מועלים.

מאיר שטרית: החומרים של המדינה, תמונות וכן הלאה, יכולים לעלות באופ חופשי לאינטרנט לשימוש של כל מי שירצה בכך.

מאיר שטרית: כמו שהדבר נהוג בהרבה מדינות בעולם, ואז משרד המשפטים אמר שהוא מוכן לעשות תיקון בתקנות או משהו, כדי לאפשר את הדבר הזה.

מאיר שטרית: עברה כמעט שנה לדעתי  מאז שאנחנו מטפלים בעניין הזה, והשאלה שלי באמת היא איפה אנחנו עומדים?

מאיר שטרית: האם קרה משהו מאז?

מאיר שטרית: זהו.

הווארד פולינר: אוקי, הווארד פולינר ממשרד המשפטים.

הווארד פולינר: מאז שנפגשנו בפעם הקודמת, אז כנראה שיש מגמה, והאחרים יכולים להסביר לך הרבה יותר טוב ממני, כי הם ממש קשורים לעניינים של אתר האינטרנט שלהם ולתמונות שלהם.

הווארד פולינר: אבל ממה שאני הבנתי, שיש מגמה בדיוק לעשות מה שאתה, להשיג את המטרה שהצעת בהצעת החוק שלך.

הווארד פולינר: זאת אומרת שיש נגישות באתרי האינטרנט של הממשלה, ואפשרות להוריד תמונות ולהשתמש בהן.

הווארד פולינר: ואז אחרים יכולים להרחיב על זה.

הווארד פולינר: יש בעיות, ממה שאני הבנתי, בעיות טכניות מכל מיני משרדים, שיש תמונות שאינן באינטרנט, יש תמונות שבמדינה לא ברור מי בעל זכויות היוצרים בתמונות מסוימות, כי ענייני זכויות יוצרים, רק כשאני מחזיק את התמונות, זה לא אומר שיש לי את הזכות לשכפל אותה.

הווארד פולינר: אז כמו שאם אני קונה ציור של פיקאסו, אז זה לא נותן לי את הזכות לעשות פוסטרים או שכפולים אחרים מזה.

הווארד פולינר: צריך להיות גם בעל זכות היוצרים, ולפעמים אף אחד לא יודע מי בעל זכויות היוצרים, ואז זה קשה.

הווארד פולינר: המדינה לא יכולה לתת את הרישיון לזה, ומישהו לוקח סיכון אם הוא לא יכול למצוא את הבעלים.

הווארד פולינר: זאת אומרת זה בעיה, זה נקרא 'יצירות יתומות'.

הווארד פולינר: אבל ביצירות שאת זכות היוצרים,

מאיר שטרית: שייכות למדינה.

מאיר שטרית: כל התמונות של לשכת העיתונות הממשלתית זה שייך למדינה.

הווארד פולינר: כן.

הווארד פולינר: המגמה זה לתת גישה אליהן, אולי גישה לאגרה כדי לכסות את העלויות של מה שעולה,

מאיר שטרית: מי יגבה את האגרה הזאת?

מאיר שטרית: המדינה לא גובה את מה שהיא צריכה לגבות, את המיסים הם לא גובים.

הווארד פולינר: האחרים יכולים להסביר למה יש להם,

מאיר שטרית: בבקשה.

מאיר שטרית: אבל אין, ת'כלס להיום, אין גישה עדיין.

מאיר שטרית: אי אפשר עדיין, גם היום להוריד תמונות ששייכות לממשלה, באופן חופשי לויקיפדיה או לאתרי אינטרנט, אי אפשר להוריד, עד היום, לא השתנה שום דבר.

הווארד פולינר: לא. אני חושב, בוא נשמע מהדוברים של המשרדים.

הווארד פולינר: כל משרד, ממה שגילינו, יש להם את המדיניות שלהם, וגם כיוון שהוא לפעמים מדבר על הנכס של המדינה, אז גם האוצר והחשב הכללי צריך להיות,

מאיר שטרית: בשביל זה עשינו חוק, אני לא שואל אותם, תשמעו.

מאיר שטרית: יש חוק שהכנסת אישרה.

מאיר שטרית: אני מנסה לפתור את זה בדרך של לא חקיקה.

מאיר שטרית: אם זה לא זז, אני אזיז את החוק ונגמר העניין ואז כבר לא תהיה ברירה.

מאיר שטרית: יושב פה מנהל לשכת העיתונות הממשלתית, אורן הלמן, שהוא בעד מה שאני אומר.

מאיר שטרית: הוא תומך בגישה לפתוח את כל התמונות של המדינה באופן חופשי לאנשים לשימוש.

מאיר שטרית: זה הרי מטורף שבשביל לקבל תמונה של שר בממשלה, צריכים להיכנס לאתרים בחוץ לארץ שצילמו כדי להוריד תמונה של שר בממשלה בארץ, כשיש מיליון תמונות של כל השרים בתוך, סתם דוגמא, חברי כנסת, שרים, אירועים שהמדינה עושה.

מאיר שטרית: זה הרי מטופש שאנחנו לא יכולים להביא את החומר הזה לידיעת הציבור, לא יכולים להשתמש בזה, בדברים הנורמאליים.

מאיר שטרית: אני מדבר כרגע רק על מה ששייך למדינה.

מאיר שטרית: עזוב את 'התמונות היתומות', עזוב תמונות שיש להן זכויות יוצרים אחרות, בוא נטפל קודם כל בצד ששייך לנו, ששייך למדינה.

הווארד פולינר: כן, כנראה שזאת המגמה, וכנראה שזה מה שקורה.

הווארד פולינר: אז בוא נשמע ממשרד החוץ למשל.

מאיר שטרית: בבקשה.

דוד סרנגה: שלום, דוד סרנגה ממשרד החוץ.

דוד סרנגה: ראשית, אני מברך על היזמה.

מאיר שטרית: אתם לא שובתים?

דוד סרנגה: אנחנו שובתים.

דוד סרנגה: אנחנו בעיצומים, ולמרות שאנחנו בעיצומים, הנושא מספיק חשוב כדי שנגיע לכאן.

דוד סרנגה: א' אנחנו מברכים על היזמה, זו יזמה ברוכה, חשובה מאד מבחינה הסברתית.

דוד סרנגה: אני מבין את מה שהשר אמר לגבי כל הנושאים של שרים או חברי כנסת וכדומה, התמונות.

מאיר שטרית: לא רק.

דוד סרנגה: אבל,  יש לנו שם מלחמה הרבה יותר גדולה לבוא ולהציג את הנרטיב שלנו.

דוד סרנגה: זה אבסורד שנכון להיום דברים שאנחנו יוצרים,

מאיר שטרית: אתם לא יכולים להעביר החוצה.

דוד סרנגה: מתוך מטרה לבוא ולהציג את ישראל על הפנים האחרות והחיוביות שלה, אנחנו לא יכולים לבוא ולשחרר את הזכויות.

דוד סרנגה: זה הרי אבסורד.

דוד סרנגה: זה אחד.

דוד סרנגה: שתיים, רק כדי להבין – גם עיתונים ובלוגים, שהם מאד חשובים מבחינתנו להפצת המסר, הם לא יכולים להשתמש בתמונות שנועדו כדי להעביר אותן אליהם.

מאיר שטרית: להסביר את המדיניות של ישראל.

דוד סרנגה: בדיוק.

דוד סרנגה: אז לכן, היזמה היא מאד מאד חשובה.

דוד סרנגה: יתרה מכך, הם נעשה היום חיפוש בגוגל על המדינה ישראל, התמונות שנקבל תהיינה מזעזעות.

דוד סרנגה: אז אנחנו כבר נקטנו, מזעזעות,

מאיר שטרית: אם תלמיד רוצה להכין עבודה על שדרות, מה שהוא מקבל באינטרנט זה ששדרות זה שטח כבוש, לקחו את זה מהערבים, והערבים הישראלים לא צודקים, כי האתרים הפלסטינאים נותנים את כל החומרים האלה באופן חופשי, אז אם ילד מכין עבודה על שדרות, זה מה שהוא יקבל באינטרנט.

דוד סרנגה: אני זוכר לפני שנתיים הבאנו לכאן קבוצה של צלמים, שהם מהווים מובילי דעה ברשתות החברתיות.

דוד סרנגה: הטריגר להבאת הקבוצה היה שעשינו חיפוש בגוגל על המילה ישראל, ומה שקיבלנו זה מחנות פליטים פלסטינאיים, אחד.

דוד סרנגה: או אתרים הרוסים שנחשבים הרוסים בגין המעשים שלנו.

דוד סרנגה: אז לכן מאד מאד חשוב, ולא רק זה, אז אנחנו מתכוננים לשחרר את התמונות שלנו במיידי.

מאיר שטרית: מה אתם צריכים לעשות בשביל לשחרר?

מאיר שטרית: מה צריך לקרות בשביל שאתם תשחררו?

דוד סרנגה: לא, אנחנו החלטנו שאנחנו משחררים והיום זה משוחרר.

דוד סרנגה: זאת אומרת אנחנו מעבירים את התמונות שלנו לשימוש ויקימדיה ישראל, או לויקיפדיה.

דוד סרנגה: אנחנו מעלים אותם, כבר היום הם יועלו התמונות שיש לנו, אחד.

דוד סרנגה: שתיים,

מאיר שטרית: כמה תמונות יש לכם?

דוד סרנגה: יש לנו מאות תמונות.

דוד סרנגה: עכשיו, לא רק זה,

מאיר שטרית: מאות?

מאיר שטרית: זה הכל?

דוד סרנגה: אני  מדבר על התמונות שהן רלבנטיות, אבל כן.

דוד סרנגה: גם אלפים זה עדיין כמאות, אחד.

דוד סרנגה: שניים, דבר נוסף, אנחנו מתכוננים גם לקחת כמה יזמות בכיוון הזה, נוסף לכך שגם שכרנו צלם שאנחנו ננחה אותו מה הדברים שאנחנו רוצים שהוא יצלם מתוך מטרה להעלות את החומרים האלה, אחד.

דוד סרנגה: ושנתיים, אנחנו עתידים גם לפנות לציבור ולבקש מהם לשלוח לנו תמונות בקטגוריות מסוימות ובנושאים מסוימים, ואנחנו נעלה אותן לפלטפורמות שלנו, והכל יהיה מתוך מטרה שהדברים יהיו פתוחים לציבור, וניתן יהיה לעשות בהם שימוש.

דוד סרנגה: כמה שיותר נראה את הנרטיב בארץ,

מאיר שטרית: אז משרד החוץ, למרות ההנחיות הקיימות היום, רשאי לפתוח את התמונות האלה החוצה?

דוד סרנגה: בהחלט, זו החלטה שלנו.

מאיר שטרית: אז למה לשכת העיתונות הממשלתית לא רשאית?

מאיר שטרית: אורן הלמן, בבקשה.

אורן הלמן: אני מדבר עכשיו?

מאיר שטרית: כן.

אורן הלמן: אז אני אגיד, קודם כל הרי ישבנו ודיברנו,  ואני חושב שהרעיון שלך הוא רעיון טוב.

אורן הלמן: יש לי הסתייגות אחת שאני חושב שגם תהיה מקובלת עליך, והיא שיש לנו 150,000 תמונות אצלנו בארכיון התמונות הלאומי, באוצר התמונות הלאומי או מה שלא יהיה.

אורן הלמן: בעיני זה משהו שמאד מאד, אני מאד מאד מתחבר למה שאתה אומר לגבי המורשת, ההיסטוריה, הערכים, הרבה מאד דברים.

אורן הלמן: אני בתוכנית שלי, בתפיסה שלי, הייתי מאד מאד רוצה לחלק את זה לשלוש קטגוריות.

אורן הלמן: קטגוריה אחת היא הקטגוריה שאתה מדבר עליה, והיא כל השימוש של תלמידים, סטודנטים, צרכים פרטיים בתמונות האלה – לדעתי אנחנו לא צריכים לגבות כסף.

אורן הלמן: אני אתחיל, סליחה, לא אמרתי, אנחנו גובים כ-20 ₪ לתמונה, עבור כל שימוש בתמונה, כל מי שמשתמש בתמונה – בין אם זה תנובה ובין אם זה,

מאיר שטרית: כמה כסף נכנס ללשכת העיתונות ממכירת התמונות האלה?

אורן הלמן: אני אגיד.

אורן הלמן: יש לנו בתקציב לשכת העיתונות הממשלתית הוצאה שמותנית בהוצאה של בערך 400,000 ₪ בשנה, שהתחזית היא בערך 400,000 ₪,

מאיר שטרית: במציאות?

אורן הלמן: במציאות זה בערך 300.

אורן הלמן: אבל שנייה, במציאות שקיימת כיום, שבמציאות שאני חוזה אותה או הייתי רוצה להגיע אליה, אני יכול גם לשרת את המטרה שלך, וגם לגרום לזה שאני לא אצטרך להיות תלוי בהעברות תקציביות של האוצר, שמן הסתם יתבטלו בעוד שנה שנתיים, כשיהיה תקציב חדש, ואני אוכל לייצר בעצמי את ההכנסות האלה, ואני אסביר גם איך, אם תרשה לי.

מאיר שטרית: בטח, בבקשה.

אורן הלמן: קודם כל לגבי תלמידים, סטודנטים, שימוש פרטי בתמונות האלה – זה חלק ממערך ההסברה של ישראל, ולדעתי זה חובה שלנו לתת לתלמידים ולעודד אותם גם, ביחד עם משרד החינוך, וללכת לשיעורי חברה או איך שקוראים לזה, ולהראות להם איך להשתמש בארכיון הזה וכו' וכו'.

אורן הלמן: מעבר לכך יש עוד קטגוריה אחת, והיא קטגוריה שהיא בעיני שימוש חדשותי.

אורן הלמן: יש הרבה מאד תמונות שאנחנו מצלמים.

אורן הלמן: בשבועיים שלושה הראשונים, או הם מונופול שלנו, כל עיתון או אתר אינטרנט, גם קטן וגם גדול שרוצה להשתמש בהם צריך לשלם לי כסף.

אורן הלמן: אני חושב שזה אינטרס גדול של המדינה לא לגבות תשלום עבור התמונות האלה, ולשחרר אותן לכל אחד שרוצה, כי זה תמונות טובות למדינה בסופו של דבר.

אורן הלמן: זה דרך אגב דבר שתרם, הוסיף, השר אדלשטיין,

מאיר שטרית: ראה ה'מרמרה'.

אורן הלמן: ראה ה-מרמרה' וראה גם אירועים אחרים.

אורן הלמן: אתה ותיק במערכת ואתה מכיר.

אורן הלמן: זה דבר שהעלה השר אדלשטיין.

אורן הלמן: הוא חושב שזה נכון.

אורן הלמן: קטגוריה שלישית היא קטגוריה של שימוש עסקי או מסחרי בתמונות האלה.

אורן הלמן: כלומר, חברות כמו תנובה, שטראוס, אגד ואחרות, שרוצות לעשות קמפיין תדמיתי ומעלות קמפיינים במאות או מיליוני שקלים, ומשתמשות בתמונות שלי, לדעתי אני לא רוצה לשחרר להן.

אורן הלמן: אני חושב שזה לא נכון לשחרר להן את התמונות האלה בחינם, ומצד שני זה גם לא הגיוני שהם ישלמו 20 ₪ בשביל תמונה.

אורן הלמן: ולכן הקטגוריה הזאת שלי, בעיני, היא קטגוריה שצריכה להיות לשימוש מסחרי – שישלמו מחיר שוק.

אורן הלמן: שימוש שהוא לצרכים של מורשת, ערכים, ללא תשלום בכלל וגם לעודד.

אורן הלמן: וכך בעצם מה שאני אוכל, אני אוכל לעשות טרייד אוף בתשלומים, ולדעתי גם להעלות בצורה דרמטית את ההכנסות שלנו, של העם, כתוצאה מהמכירה של התמונות לגורמים מסחריים, ואני לא חושב שבעניין הזה יש לנו איזה שהם חילוקי דעות, כי אתה הרי הכוונה שלך היא לא לדבר על אגד או עמידר שעכשיו רוצים לעשות איתנו תערוכות וכאלה דברים, אלא על חינוך בעיקר, נכון?

מאיר שטרית: לא חינוך, הכל.

מאיר שטרית: ההסברה של ישראל.

אורן הלמן: מאה אחוז, אין בעיה.

אורן הלמן: אבל הסברה של ישראל זה לא,

מאיר שטרית: תראה, בארצות הברית, כל החומר האמריקאי ששייך לארצות הברית, כל החומר הממשלתי, משוחרר חינם, חופשי, לכל שימוש, לכל מי שרוצה.

מאיר שטרית: זו עובדה.

מאיר שטרית: גם הבית הלבן משחרר את כל החומרים שלו.

מאיר שטרית: אגב, הוא מעוניין לשחרר, כי זה האינטרס שלו.

מאיר שטרית: הנשיא, יש אתר, תיכנס לאייפון או לאחד האתרים, לאתר של בית הנשיא,

אורן הלמן: הראית לי את זה, נכון.

מאיר שטרית: שהנשיא עצמו כל יום מוציא הודעות לעיתונות, תמונות, צילומים, הוא חותם, הוא זז, הוא נושם, הוא הולך, הוא אומר שלום, הוא עושה.

מאיר שטרית: זה אינטרס שלו.

מאיר שטרית: אנחנו, אני אומר לך, ותדע לך שאני אומר בצער, אנחנו פשוט בעיני זה מדיניות מטופשת – לא לפתוח את מה שיש לנו לציבור.

מאיר שטרית: הרי התמונות שאתם, שהמדינה משחררת, זה  תמונות שבמידה מסוימת יש עליהם איזו שהיא צנזורה.

מאיר שטרית: אז אני לא אומר צנזורה להרע, כלומר המדינה לא תשחרר,

אורן הלמן: חסם אתה אומר, יש בקרה.

מאיר שטרית: יש בקרה על מה התמונות שנמצאות ברשת.

מאיר שטרית: המדינה מעוניינת שהתמונות האלה יגיעו לידיעת האנשים.

מאיר שטרית: אני אביא את הדוגמא של תקופת האינתיפאדה של שנת 2000, שפה התפוצצו לנו מחבלים כל שני וחמישי, נהרגו מאות אנשים ואלפי אנשים, מאות אנשים, ונפצעו כמה אלפי אנשים.

מאיר שטרית: העולם היה מוצף מבחינתנו תמיד בפעולות של ישראל נגד הפלסטינאים.

מאיר שטרית: התמונות האלה שלנו לא מגיעות לשום מקום, לא הגיעו לשום מקום, העולם לא רואה את זה כי לא משחררים את התמונות.

מאיר שטרית: עכשיו, בכל אירוע טרור שהיה, היו צלמים שלנו שם, היו, כל הזמן.

מאיר שטרית: של משטרה,  של הממשלה, היו צילומים של דברים מזוויעים הרי.

מאיר שטרית: עכשיו, במה השתמשו נגדנו?

מאיר שטרית: אם הייתה מלחמה ב-'עופרת יצוקה', אז ב-'עופרת יצוקה' הפלסטינים העלו רק את מה שהם רצו להראות.

מאיר שטרית: הם הרי הראו איפה פוגעים בפלסטינים המסכנים ואיך הורגים את אלה והורגים את ההוא, ומפוצצים את הבית של זה.

מאיר שטרית: זה מה שהעולם ראה, וברור שהעולם הזה מוסת נגד ישראל.

מאיר שטרית: עכשיו, זה נגד האינטרס של ישראל לא לפתוח את החומרים הללו.

מאיר שטרית: עכשיו, אני אומר לך, הכסף שאתה מדבר עליו הוא לא כסף גדול, זה כסף קטן שאפשר להשיג אותו ...

מאיר שטרית: גם אחרי תחילת שנת התקציב.

אורן הלמן: אני מסכים איתך.

מאיר שטרית: עכשיו, למועצה לבד זה 300,000 ₪, שיהיה חצי מיליון ₪ מצדי, מיליון ₪. זה שווה, הכסף הזה הוא לא שווה בנזק המלך.

מאיר שטרית: אני חושב שהשחרור החופשי, התועלת שלו למדינה היא פי מאות מיליונים של הסברה לעומת הנזק הבלעדי של חצי מיליון שקל, זה בדיחה.

מאיר שטרית: זה פשוט קטן ביותר, ואני חושב שהיפה בארצות הברית, זו דוגמא קלאסית שאנחנו מנסים ללמוד ממנה כל מיני דברים.

מאיר שטרית: הם שחרורו הכל, הכל חופשי.

מאיר שטרית: כל אחד יכול להיכנס, להשתמש, ללמוד.

מאיר שטרית: אני רוצה להוציא ספר, סתם, רוצה להוציא ספר נגיד על קליטת יהודי תימן בארץ.

מאיר שטרית: מה עשו להם בחדרה וברחובות ואיך הם עבדו בשעריים ובכל השכונות הללו.

מאיר שטרית: יש תמונות בלשכת העיתונות הממשלתית מהתקופה של המעברות, מלא תמונות.

מאיר שטרית: אף אחד לא רואה אותן.

מאיר שטרית: עכשיו, אם עיתונאי רוצה לכתוב איזו כתבה על זה, הוא צריך להתחיל לשלם, לחפש כל תמונה שהוא רוצה ולשלם עליה כסף.

מאיר שטרית: איזה אינטרס יש לו?

מאיר שטרית: אלא אם הוא תימני, אולי יש לו אינטרס.

אורן הלמן: יש כזה ספר בדיוק.

מאיר שטרית: בסדר, אני אומר, אני לא סתם אומר.

מאיר שטרית: או מרוקאים, לא חשוב.

מאיר שטרית: תקופת המעברות, ואני כאחד שחי במעברה, אז יש לנו דברים מדהימים הרי בתקופת המעברות שבכלל האנשים, הצעירים של היום אין להם מושג ירוק.

מאיר שטרית: אני מספר לילדים שלי, אני מספר להם בעל פה שחיינו במעברה בלי חשמל, בלי מים, בלי זה, הם בכלל אומרים זה עולם אחר, הם בכלל לא מסוגלים להבין את העניין הזה.

מאיר שטרית: עכשיו, אין סיבה, אני לא רואה שום סיבה בעולם, בעיקר שהממשלה אישרה את הצעת החוק.

מאיר שטרית: הצעת החוק שלי אושרה על ידי הממשלה והעברתי אותה לקריאה טרומית.

מאיר שטרית: אני לא הזדרזתי מהר מהר להעביר אותה כדי להגיד הנה אנחנו עושים חוק ונגמר העניין.

מאיר שטרית: אני מנסה להגיע להסדר, או לתקנה, ופה חסר לי משרד המשפטים.

מאיר שטרית: כי אם זה מה שאמרתם בפעם שעברה, שאתם תעשו איזה שהוא תיקון או תקנה או משהו, שתאפשר את העניין הזה.

מאיר שטרית: כי אם מותר למשרד החוץ לשחרר את החומרים שלו, תגיד לי אורן – למה לך אסור להודיע מחר – אני משחרר את כל הארכיב של לשכת העיתונות, קודם כל לשחרר.

מאיר שטרית: לשכת העיתונות הממשלתית משחררת לחופשי, לשימוש כל מי שרוצה.

מאיר שטרית: מה איכפת לך?

מאיר שטרית: שיעשו עם זה מה שהם רוצים.

מאיר שטרית: קודם כל תשחרר.

מאיר שטרית: אחר כך תלך לנסיגות בחזרה, תעשה אחרי תקופה מסוימת של ניסיון, תראה מה קורה.

מאיר שטרית: לא יקרה כלום.

מאיר שטרית: אז נגיד כמה חודשים אתה תפסיד איזה 200 ₪ או 5,000 ₪, תפסיד.

מאיר שטרית: אחר כך בוא נעשה אחר כך נסיגות חזרה.

מאיר שטרית: אבל תעשה, תנסה לשחרר את זה, תראה מה יקרה, תראה את האימפקט של זה כלפי העיתונות, העיתונאים הזרים, העיתונאים בעולם, אתרי אינטרנט.

מאיר שטרית: אני בטוח שתראה שינוי גדול בהתנהלות, שידעו שזה פתוח לציבור.

מאיר שטרית: אז אם מותר לו לשחרר, אני רוצה להבין ממשרד המשפטים, האם מותר גם לאורן לקבל החלטה לשחרר את החומרים שלו, או שיש עדיפות למשרד החוץ והוא אסור לו.

מאיר שטרית: מה הכלל?

מאיר שטרית: יש כללים?

הווארד פולינר: זה יותר עניין של תקציבית, זה לא עניין של החוק.

הווארד פולינר: אם הם רוצים לשחרר, אם הם יכולים לשחרר.

מאיר שטרית: אורן יכול מחר להודיע שהארכיב הממשלתי פתוח?

אורן הלמן: אני לא חושב שאני יכול.

אורן הלמן: הרי, מה?

מאיר שטרית: אז אני שואל את אנשי משרד המשפטים.

הווארד פולינר: זה לא עניין של דיני זכות יוצרים, זה עניין של האם הם רוצים לתת גישה לתמונות שלהם או לא.

מאיר שטרית: כן, זה מה שאני אומר.

הווארד פולינר: אז זכות יוצרים, מרגע שיש גישה אז מישהו אחר יכול לשכפל.

הווארד פולינר: אבל זה מה שנוכל לעשות בתיקון של חוק זכות יוצרים.

הווארד פולינר: אז לגבי גישה לתמונות, זה כבר חוקים אחרים, או את המדיניות שלהם או של התקציבי.

מאיר שטרית: לא, השאלה שלי נורא פשוטה – האם אורן יכול להודיע היום בוועדה, שהוא משחרר את כל התמונות של המאגר הממשלתי, של לשכת העיתונות הממשלתית לציבור.

תומר אשור: במידה וכבר יש לנו גישה אליהם.

מאיר שטרית: בוודאי.

תומר אשור: הווארד מדבר על איך להשיג גישה אליהם.

תומר אשור: אנחנו לא מדברים על זה, אנחנו מדברים על אחרי שכבר יש גישה.

תומר אשור: מה שכבר באינטרנט.

מאיר שטרית: מאה אחוז.

מאיר שטרית: נשיג, הוא יצטרך לעשות אם אין לו תקציב, להשיג תקציב, להכניס את הכל באינטרנט, ולדעתי יש את הארכיב באינטרנט, אני פעם נכנסתי אליו באינטרנט לארכיב של לשכת העיתונות הממשלתית.

מאיר שטרית: רק היום, בשביל להיכנס אתה צריך להיות רשום, לשלם, what ever.

מאיר שטרית: יש את הגישה לאינטרנט.

מאיר שטרית: נגיד שהוא מחליט היום לפתוח את זה – מותר לו לפתוח את זה?

מאיר שטרית: אני  לא רוצה שיעמידו אותו לדין מחר.

הווארד פולינר: במידה שמדובר על נכסי המדינה, אז רק החשב הכללי יכול לתת את ההרשאה.

מאיר שטרית: החשב הכללי?

הווארד פולינר: כן.

הווארד פולינר: כי זה נכסים של מדינה תיאורטית.

מאיר שטרית: אבל בשביל זה עשינו חוק.

מאיר שטרית: השאלה אם יש לכם פתרון אחר שהוא לא חוקי.

מאיר שטרית: מה שאתה אומר לי בעצם כרגע שאין פתרון אחר, אתם לא יכולים לפתור את הבעיה שלו בדרך של חקיקה.

מאיר שטרית: אם זו המסקנה שמתגבשת שאני מבין מכם, אחרי שעברה שנה וכלום לא קרה, אז אני אעשה את החקיקה, אני אגמור את החקיקה עד הסוף ואכתוב בחוק, ולא אשאל את החשב הכללי עם כל הכבוד, שזה אינטרס של המדינה שהכל יהיה פתוח ואני לא שואל את אף אחד.

מאיר שטרית: ויחייב את כל הגופים הממשלתיים לפתוח.

מאיר שטרית: זה כל הרעיון.

מאיר שטרית: חשבתי שיש לכם פתרון אחר שאיננו חקיקתי.

מאיר שטרית: אני לא מת שיהיה חוק, אני לא חייב שיהיה חוק.

מאיר שטרית: מעניין אותי המטרה.

מאיר שטרית: אז אם יש לכם דרך לפתור את זה, אמרתם בפעם שעברה שיש לכם איזו שהיא דרך אולי לפתור את העניין, ואני מבין שאין דרך בעצם.

מאיר שטרית: אם אתה מפנה אותי חזרה לחשב הכללי.

מאיר שטרית: אם היית אומר לי את זה השבוע, אז כבר הייתי מדבר איתו לפני שנה ומסדר את העניין.

מאיר שטרית: אבל אמרתם לי שיש דרך איך שהוא לפתור את העניין.

מר דוד סרנגה: נתון נוסף מאד חשוב שמתקשר גם למה שאורן אמר, וויקימדיה מאד יעזרו לי אם אני צודק או לא.

מר דוד סרנגה: אתרי אינטרנט  ובלוגים, נחשבים כגורמים מסחריים, ואז אם אתה שם את החסם שגורמים מסחריים לא יכולים להשתמש, אז,

מאיר שטרית: הם לא יכולים להשתמש.

אורן הלמן: אני רק רוצה להגיב, כי החסם, הדבר שאני מעלה פה הוא מאד מאד לוגי.

אורן הלמן: זאת אומרת א' אני  חושב, וחשוב שתדע, לדעתי אתה כמי שהיה גם שר אוצר מסכים איתי.

אורן הלמן: מדינה לא צריכה לעשות עסקים.

מאיר שטרית: נכון.

אורן הלמן: אוקי, זה דבר שהוא לא בריא.

אורן הלמן: לכן, התפיסה שלי,

מאיר שטרית: בתור שר אוצר אני מעדיף לך לשלם את הכסף בשביל שתשחרר הכל.

אורן הלמן: נניח.

אורן הלמן: או לחילופין, ללכת לאיזה שהוא תהליך, שבו מול הגורמים המסחריים, ואני לא מדבר על אתרי האינטרנט האלה, כי להם את התמונות החדשניות,

מאיר שטרית: אני מדבר על גורמים שעושים תערוכות.

דוד סרנגה: בסדר, אבל החוק לא מבדיל בין הגורמים, זה לא יעזור.

תומר אשור: בדיוק.

תומר אשור: אנחנו גילינו, אנחנו נפגשנו ובדקנו ובררנו וגילינו שחוקית זה מאד בעייתי לעשות את האבחנה הזאת בין תנובה ל-YNET.

מאיר שטרית: מי זה אנחנו?

מאיר שטרית: תגיד את שמך לפרוטוקול.

תומר אשור: סליחה.

תומר אשור: אני תומר אשור מעמותת ויקימדיה ישראל.

תומר אשור: כשאנחנו הלכנו לבדוק את זה, יש את המנגנונים האלה שמדברים על בלי שימוש עסקי, ויש אי בהירות.

תומר אשור: כשמגיעים ל-money time, זה מאד בעיה להבדיל בין בלוג של מישהו שיש בו  פרסומות והוא מרוויח כ-10 ₪ בחודש מהבלוג הזה, לבין תנובה שלכאורה עושים המון כסף מהתמונות האלה.

תומר אשור: זה ברמה החוקית, אבל ברמה הערכית אני רוצה להגיד, שתנובה הוא מנגנון הפצה.

תומר אשור: אני לא מבין למה אנחנו צריכים לפחד ממנו.

תומר אשור: אם אנחנו רוצים, ובלי לפחד, אבל כמובן שכשאנחנו מדברים על זה שתנובה מרוויחים מזה כסף, הכסף הזה חוזר בעקיפין למדינה.

תומר אשור: לא לשכת העיתונות, אבל דרך המיסוי הוא חוזר למדינה.

מאיר שטרית: יפה.

תומר אשור: אני לא המצאתי את זה.

תומר אשור: יש מחקרים שמראים מה ההכנסות העקיפות מפעולות כאלה.

תומר אשור: אבל מעבר לזה, תנובה יש לו צינור הפצה שלך אין.

תומר אשור: הוא יש לו את הכסף להפיץ את התמונות.

תומר אשור: אני חושב על זה, על כמה הם עושים מאמץ כדי להראות שהקוטג' שלהם זה הבית הישראלי, ושם הם כמובן לא מציגים את ישראל רע, הם מציגים את ישראל טוב.

תומר אשור: אז זה מנגנון הפצה.

תומר אשור: אם אני מבין נכון, וזה גם מתקשר למה שדיברנו – לוותר על זכויות יוצרים והחשב הכללי.

תומר אשור: אנחנו לא מוותרים על זכויות יוצרים.

תומר אשור: המדינה שומרת על הנכס שלה, על זכויות היוצרים.

תומר אשור: היא רק מאפשרת להשתמש ואז, אתה אני מבין המטרה שלך היא להפיץ את התמונות כמה שיותר.

תומר אשור: אתה לשכת העיתונות כאילו.

תומר אשור: אתה זרוע ההפצה של המדינה של מידע.

אורן הלמן: המטרה שלי היא מתחברת מאד.

אורן הלמן: אנחנו ישבנו ואני מאד התחברתי למה שיושב ראש הוועדה אומר בהיבט הערכי - הסברתי.

אורן הלמן: ואני בתפיסה שלי חושב שיש הבדל בין להעמיק את ההסברה הישראלית נניח כלפי פנים או חוץ, לא משנה.

אורן הלמן: אבל כלפי גורמים פרטיים שעושים שימוש בזה בשביל עבודות וסמינרים ועבודות גמר ואני לא יודע מה עוד, כל הדברים האלה.

אורן הלמן: לבין, עוד פעם, גורמים מסחריים שמשתמשים בתמונות האלה, בכדי לבצע קמפיינים שלהם או כל מיני פעולות תדמיתיות.

אורן הלמן: ואני חושב, בתפיסה שלי, שאני יכול, אם אני הולך לאיזה שהוא תהליך שהוא כמובן כרוך במכרזים וכו', בכדי לצאת החוצה ולתת לאיזה שהוא גורם חיצוני בכלל שיתעסק עם התמונות האלה, כלפי הגורמים המסחריים, לא אני אעשה את זה.

אורן הלמן: זה מצד אחד.

אורן הלמן: ומצד שני, כל מה שמדבר עליו יושב ראש הוועדה, שהוא העניין הערכי, בהחלט יהיה בחינם, יהיה ללא תשלום.

אורן הלמן: זה אינטרס של המדינה.

אורן הלמן: זו התפיסה שלי.

מאיר שטרית: האם אתה רשאי לעשות את זה עכשיו?

אורן הלמן: אני לא יודע להגיד לך.

אורן הלמן: הגורם שמטפל בנו מבחינה משפטית, וקודם כל דיברתי עם אנשים בתוך החשב הכללי.

אורן הלמן: יש במידע שאני קיבלתי, כי אני מצטער, אבל אני רק חודשיים בתפקיד, יצא לי לעשות עוד כמה דברים, לא התעמקתי בזה.

אורן הלמן: אבל אחת הפגישות הראשונות שעשיתי הייתה איתך, כי היה חשוב לך לקדם את הנושא.

אורן הלמן: בבדיקות שאני עשיתי, אני חושב שיש פה עניין של חשב כללי והלשכה המשפטית במשרד ראש הממשלה, שהם אלה שנותנים לנו את השירותים המשפטיים.

אורן הלמן: אני קבעתי פגישה שאמורה להיות בשבוע הבא או בעוד שבועיים, אני לא זוכר, בכדי לשבת איתם ולבחון את הנושא הזה, כי זה פרויקט שהוא בעיני אחד מהמשימות המשמעותיות שלי בתפקיד שלי, כמו שאני תופס אותו לפחות.

אורן הלמן: אז כרגע אני לא יודע להגיד לכם איך פרוצדוראלית אפשר.

מאיר שטרית: משרד החוץ – אתם קיבלתם אישור של החשב הכללי?

מאיר שטרית: לא. לא שאלתם.

מאיר שטרית: לפחות לא תעמוד לדין לבד.

מאיר שטרית: אם תעמוד במשרד החוץ זה כבוד גדול.

אורן הלמן: נכון.

דוד סרנגה: אני יכול אפילו להוסיף נקודה, אני מסכים עם מה שאתה אומר בתחום של להפיץ כמה שיותר.

דוד סרנגה: אני אלך אפילו צעד אחד קדימה.

דוד סרנגה: עולם ההסברה כמו שאנחנו תופסים אותו השתנה.

דוד סרנגה: העולם שאנחנו מכירים היום לא דומה לעולם שלפני 5 שנים.

דוד סרנגה: מאז שהעולם נמצא ברשתות החברתיות, מכפילי הכוח, ככל שנפיץ ונעלה חומרים רבים יותר, כך מכפילי ההסברה והקואליציות שאיתם אנחנו עובדים רק יפיצו חומרים שניתן להם.

דוד סרנגה: והרבה מאד פעמים אנחנו שומעים מאותם גורמי הסברה, או מאותם אנשים בקואליציות, שאין להם את החומרים המתאימים להפיץ.

דוד סרנגה: ולכן, לי מאד חשוב, או לנו בתור משרד החוץ, מאד חשוב לתת לאותם אנשים שרוצים לעסוק בהסברה, אותם אנשים שרוצים לסייע לנו בהסברה בארץ ובעיקר בחוץ לארץ, את "הנשק" באמצעותו הם יכולים להשתמש, או את התחמושת שהם יכולים להשתמש בה.

דוד סרנגה: לכן, הפתיחה של מאגר התמונות או העבודה שאנחנו נחלוק אותו עם העולם, רק יסייע גם לאותם גורמים שרוצים להפיץ את המסרים שלנו.

תומר אשור: אני רוצה לספר, רגע לעשות קאט מהעניין הזה, ולספר על תהליך שבכל זאת קרה מאז הפעם האחרונה שנפגשנו, והוא שהממשלה הבריטית, אתה סיפרת על ארצות הברית.

תומר אשור: מאז בממשלה הבריטית היה שינוי, והממשלה הבריטית בדומה לבית הלבן, שחררו גם, הוציאו רישיון שימוש, בדיוק מה שאנחנו מנסים לעשות פה, לכל החומרים שהם נקראים שם 'חומרי הכתר'.

תומר אשור: וכל מה שבעצם מקביל פה לבעלות ממשלתית, היום ניתן בלי לשאול, פשוט להשתמש בו.

תומר אשור: עכשיו, מה העניין פה?

תומר אשור: אנחנו מתבססים על החוק הבריטי הישן.

תומר אשור: הבריטים הבינו שהחוק הבריטי הישן הוא לא מדהים בעניין הזה, כן.

תומר אשור: הבריטים התקדמו לחוק הבריטי החדש, ואנחנו עוד בחוק הבריטי הישן.

מאיר שטרית: נכון מאד.

מאיר שטרית: אנחנו נשמור על המעמד של בריטניה במזרח התיכון.

מאיר שטרית: אוקי.

מאיר שטרית: בבקשה, רק תציגי את עצמך.

דלית קן-דרור: דלית קן-דרור מהאוניברסיטה בחיפה, המרכז למשפט וטכנולוגיה.

דלית קן-דרור: אנחנו מייצגים של קיריאטיב קומנס בארץ.

דלית קן-דרור: זה הרישיונות האלה שמופיעים למטה לפעמים באתרים שנכתבים עם CC.

דלית קן-דרור: רישיון של ויקיפדיה זה CC by share a like 3 .

דלית קן-דרור: 0. אנחנו מבטיחים להתעדכן בקרוב.

דלית קן-דרור: כעיקרון רק רציתי להבהיר דבר קטן לגבי השימוש המסחרי.

דלית קן-דרור: שימוש מסחרי, נעשו מספר מחקרים בעולם, לנסות גם לראות מה הציבור חושב שזה שימוש מסחרי.

דלית קן-דרור: אין הגדרה אחידה למה הוא שימוש מסחרי.

דלית קן-דרור: אבל, רישיונות קריאטיב קומנס למעשה מאפשרים מספר וריאציות וכאן הויקיפדיה, ויקימדיה ישראל יכעסו עלי קצת.

דלית קן-דרור: יש מספר רישיונות שימוש אפשריים.

דלית קן-דרור: אחד מהם זה ללא שימוש מסחרי.

דלית קן-דרור: כלומר, ניתן לעשות שימוש בתמונה, אבל ללא שימוש מסחרי, כאשר אני מציעה רק דבר אחד – אם בוחרים ברישיון כזה, אולי כדאי הבהרה בכמה שפות, מה ייחשב כשימוש מסחרי בעיני משרד מסוים, או בעיני לשכה מסוימת.

אורן הלמן: חוץ לארץ לא כל כך מעניין אותי האמת.

אורן הלמן: אני הרי,

מאיר שטרית: מעניין אותו רק בישראל.

אורן הלמן: נכון, מה אני?

אורן הלמן: מי יעשה שימוש בתמונות שלי לקמפיין?

דלית קן-דרור: אוקי, הבהרה בשפות רשמיות של-

מאיר שטרית: מי מוציא את הרישיון?

דלית קן-דרור: הרישיון, כל אחד יכול לבחור איזה רישיון הוא רוצה להצמיד ליצירה שלו.

דלית קן-דרור: יש שישה רישיונות מרכזיים, יש עוד מספר רישיונות שאפשר גם לוותר על כל הזכויות למשל ולתת שימוש ללא קרדיט.

הווארד פולינר: זה שטנץ.

דלית קן-דרור: זה שטנץ.

דלית קן-דרור: זה למעשה פלטפורמה.

מאיר שטרית: זה מה שאני שואל.

הווארד פולינר: מישהו שרוצה להשתמש בשטנץ שלהם יכול.

הווארד פולינר: מי שרוצה להשתמש בזה עם תיקונים כמו שאולי הוא צריך, זה אפשר להגיד ששימושים מסחריים כמו,

מאיר שטרית: לשכת העיתונות הממשלתית יכולה לפרסם דבר כזה ולהגיד אנחנו עכשיו מרשים שימוש בכל התמונות שלנו?

הווארד פולינר: אפשר.

מאיר שטרית: הם יכולים?

הווארד פולינר: בכפוף ל-

מאיר שטרית: בכפוף למה?

הווארד פולינר: לחשב הכללי.

אורן הלמן: לחשב הכללי וגם לשר שלנו.

אורן הלמן: יש לנו שר שאחראי עלינו שקוראים לו יולי אדלשטיין.

אורן הלמן: פשוט אנחנו כפופים למשרד להסברה.

מאיר שטרית: יש לו סיבה להתנגד לזה?

אורן הלמן: לא, אני לא אומר.

מאיר שטרית: הפוך לדעתי.

שי אטיאס: שי אטיאס, ראש תחום הסברה.

שי אטיאס: בתור נציג של השר, אנחנו יותר מתומכים, ואורן הוא אחד שאתה יודע,

מאיר שטרית: אוקי.

מאיר שטרית: הנה, יש לך כבר אישור של השר, בסדר.

מאיר שטרית: אתה רואה?

אורן הלמן: לא אמרתי שאין, אבל הכבוד מגיע למי שמגיע.

אורן הלמן: בעניין הספציפי של השימוש הפרטי אני מדבר.

דלית קן-דרור: אפשר פשוט מאד, מה שהארגון מציע זה פלטפורמה מוכנה כבר של רישיונות, ואז אפשר לבחור את הרישיון המתאים.

אורן הלמן: רק דבר אחד שאני רוצה לומר, מכיוון שממילא תקציבנו, תקציב לשכת העיתונות הממשלתית, שבטח חשוב גם לוועדת המדע שיהיה גדול, כי אנחנו עוסקים בהסברה של מדינת ישראל, יתדלדל עוד יותר במידה ורק צד אחד של המשוואה שאני הצגתי ימולא, ואנחנו נפתור נניח את השימוש הפרטי מתשלום.

אורן הלמן: כאן אנחנו נרצה עד שיעשו את השלב השני, שזה אומר עבודה מול הגורמים המסחריים, שכן ישלימו לנו את הסכום זה מאוצר המדינה.

אורן הלמן: זה דבר שאנחנו,

מאיר שטרית: הנה, יושבת פה לשכת הפרסום הממשלתית, יושב איתנו מר נתן, ששופע תקציבים ומזרימים לו הרבה מאד מיליונים, כך שהוא יכול להשתמש בכל החומרים בלשכת העיתונות הממשלתית, אז אולי אתה תעביר להם.

מאיר שטרית: מה זה 300, 500,000 ₪ בשבילך?

מאיר שטרית: כסף קטן בלשכת הפרסום הממשלתית.

מאיר שטרית: כי כשנותנים לכל המפרסמים להשתמש בחומרים שלכם, מה, זה לא טוב?

מאיר שטרית: זה כסף קטן.

אורן הלמן: זה צריך לבוא מאוצר המדינה לדעתי.

מאיר שטרית: זה אוצר המדינה.

אורן הלמן: לא, זה לא.

מאיר שטרית: בטח הוא אוצר המדינה.

מאיר שטרית: מי אתה חשוב עושה את הפרסומים?

מאיר שטרית: אני שילמתי לו לא פעם אחת מיליונים בשביל לעשות פרסומים.

נתן מאיר: לא, באמת יש כאן שאלה נוספת.

נתן מאיר: נתן מאיר מלשכת הפרסום הממשלתית.

נתן מאיר: אני חושב שאנחנו יצרני החומרים הכי גדולים היום בממשלה, בכסף לפחות.

מאיר שטרית: נכון.

נתן מאיר: ואני לא מדבר כל כך על סטילס, תמונות, אלא על סרטים.

נתן מאיר: המשרדים היום בשנים האחרונות נחשפים יותר ויותר להכנת סרטים.

נתן מאיר: יש סרטי תדמית של המשרדים, יש סרטי הדרכה,

מאיר שטרית: שאף אחד לא רואה אותם.

נתן מאיר: לא. יש מצגות וכדומה.

נתן מאיר: נניח רוצים להביא כינוס בין לאומי בתחום ניירות הערך, הוא רוצה להראות את מדינית ישראל.

מאיר שטרית: בכינוסים וזה מת.

נתן מאיר: כל אחד לצרכיו, למה?

מאיר שטרית: מה שאני אומר הוא – אנשים מחוץ לארץ לא יכולים להשתמש, לא יכולים להיכנס לאינטרנט, להוריד את הסרט הזה, לראות אותו במקום אחר.

נתן מאיר: נכנסים הרבה מאד לאינטרנט.

נתן מאיר: יש היום הרבה מאד סרטים ישראליים בפייסבוק, בweb2-.

תומר אשור: אבל בצורה לא חוקית, הרי זה מה שאנחנו מדברים עליו.

נתן מאיר: רק דקה, אני אתאר את המצב.

נתן מאיר: אני לא מומחה לחוק כל כך.

נתן מאיר: אני אתאר רגע את המצב.

נתן מאיר: המדינה מייצרת היום באמצעות לפ"ם, אני מעריך בשנה 7 מיליון, 8 מיליון שקל מוצרים חדשים, סרטים.

נתן מאיר: חלק גדול מהם זה סרטי פרסום.

נתן מאיר: ערב ערב אתם רואים את הסרטים – זה לחיסכון במים, למניעת תאונות דרכים וכן הלאה וכן הלאה, הכל נעשה.

נתן מאיר: אני יודע, היום צריכים לקבל זריקות, אז יש סרט לזריקות שיעודד אותנו לקבל חיסונים וכן הלאה וכן הלאה מתקציבי משרדי הממשלה, וגם מתקציבי מוסדות ציבור אחרים.

נתן מאיר: החומרים האלה, אני אגיד יותר מזה, יש גם חומרים שנאספים גם כתשתית.

נתן מאיר: למשל, צילמו לפני שנה בעזרת לשכת העיתונות הממשלתית ולשכת הפרסום הממשלתית, צילמו צילומים יפים של מדינת ישראל מלמעלה.

נתן מאיר: יש צילומים מאד יפים בעזרת הליקופטר, 60 שעות של חומרים שנמצאים ברשות משרדי הממשלה.

נתן מאיר: אני חושב שגם צריכים להעמיד אותם.

מאיר שטרית: איפה הם נמצאים ברשות משרדי הממשלה?

נתן מאיר: נמצאים.

נתן מאיר: כשמשרד צריך הוא יודע בדיוק לאן לפנות ולקבל את זה.

נתן מאיר: זה באמצעותנו, או לשכת העיתונות הממשלתית או לשכת הפרסום.

אורן הלמן: יש לנו שני סוגים של חומרים, יש לנו סטילס ויש לנו,

מאיר שטרית: ואזרחי העולם לא יכולים לראות את זה.

נתן מאיר: אז המשרדים, אם הם רוצים להכניס את זה לתוך ה-, משרד התיירות עושה בזה שימוש רב.

נתן מאיר: המון, לקידום התיירות לישראל.

מאיר שטרית: ומשרד ההסברה?

נתן מאיר: משרד ההסברה עשה בזה שימוש.

נתן מאיר: אני אציג את העניין ואחרי זה אני אתייחס.

אורן הלמן: רק אל תגיד שזה חומרי גלם, הרי צריך לערוך אותם,

נתן מאיר: בטח.

אורן הלמן: זה הרבה מאד עבודה, זה הרבה מאד כסף, זה הרבה מאד שעות עבודה.

מאיר שטרית: בסדר, מי שרוצה עורך, מי שלא רוצה לא עורך.

מאיר שטרית: יכולים להסתכל גם בלי עריכה.

נתן מאיר: היושב ראש צודק.

מאיר שטרית: המשתמשים יערכו.

נתן מאיר: היושב ראש צודק.

מאיר שטרית: הרי נגיד שיש לי סרט כזה על ישראל, אני רוצה, אני אזרח ישראל, אוהב את ישראל ואני גר בקטמנדו.

מאיר שטרית: אני רוצה להיכנס לשם, לראות את ישראל, אני רואה וואלה, איזה יופי.

מאיר שטרית: אני לוקח קטע מזה מפרסם את זה לכל הפייסבוקים שלי, תראו איזה יופי ישראל, מדהימה.

מאיר שטרית: אני שולח את זה בטוויטר, שולח את זה בפייסבוק, שולח לכל העולם ואשתו, לכולם.

מאיר שטרית: מה רע בזה?

נתן מאיר: אין רע.

נתן מאיר: היושב ראש צודק לגמרי.

נתן מאיר: יחד עם זאת, אבל אני עוד לפני המסקנות מתאר את המצב, ואז אפשר להגיע למסקנות.

נתן מאיר: הסיכון העיקרי, ואולי זה פה יעלה על ידי כל האנשים, כל המדברים קודם, אני לא הייתי בישיבה הקודמת וכדומה – בשימוש המסחרי.

נתן מאיר: אין שום סיבה שהממשלה תצלם, תשקיע הרבה כסף, תכין סרטים, וזה יעמוד אחרי זה לתנובה שהיא חברה טובה.

נתן מאיר: אלא אם היא תשלם משהו.

נתן מאיר: לפחות תשתתף בהוצאה הזאת.

נתן מאיר: לרשות הציבור צריכים להעמיד את החומרים, אבל יש להימנע, אני חושב כך, זו עמדתי.

נתן מאיר: כבר אני נוגע לא בתיאור המצב אלא עמדתי, להימנע מלעשות בזה שימוש מסחרי מיותר.

נתן מאיר: נניח חברה, למשרד התיירות יש הרבה מאד חומרים יפים על מדינת ישראל, הוא עושה בהם שימוש לשיווק מדינת ישראל.

נתן מאיר: אבל אתה רוצה להעמיד את זה לרשות מלונות דן או לרשות באופן מסחרי להעמיד לו, בלי שהוא ישלם וישתתף בהוצאה?

נתן מאיר: אני לא בטוח שזאת הכוונה שלכם.

מאיר שטרית: אם מלונות דן יביאו יותר תיירים וירוויחו יותר כסף, ויתנו יותר מס הכנסה למדינה.

מאיר שטרית: מה רע?

נתן מאיר: אבל הייתה הוצאה גדולה.

נתן מאיר: למה שדן יקבל ואחר לא?

מאיר שטרית: למה האמריקאים נותנים את זה חופשי?

מאיר שטרית: למה הבריטים נותנים את זה חופשי?

מאיר שטרית: למה הפלסטינאים נותנים את זה חופשי?

מאיר שטרית: כי יש להם האינטרסים הסופיים הם כסף קטן מה שאתה אומר.

מאיר שטרית: כמה כסף?

מאיר שטרית: אמר לי אורן הלמן היום, שסך הכל הכנסות של לשכת העיתונות הממשלתית לשנה מכל מכירת התמונות  - 300,000 ₪.

אורן הלמן: ולמה?

אורן הלמן: אבל למה?

אורן הלמן: כי המדינה לא יודעת לעשות עסקים והיא לא צריכה לעשות גם עסקים.

מאיר שטרית: היא לא צריכה לעשות עסקים.

אורן הלמן: אם גורם פרטי היה משתמש בארכיון הזה, אני מבטיח לך שזה היה לפחות 2-3 מיליון שקלים.

מאיר שטרית: יכול להיות.

נתן מאיר: לעומת זה, אם אתה הולך לרשות השידור לבקש קטע, אתה רוצה לקנות קטע שאתה צריך אותו, אתה משלם הון תועפות.

דוד סרנגה: אני חושב שצריך להכניס גם את החומר של רשות השידור לקטגוריה הזאת.

מאיר שטרית: רגע, אתה חושב שזה מוצדק?

נתן מאיר: אני לא יודע.

מאיר שטרית: בעיני לא.

דוד סרנגה: ברור שלא.

נתן מאיר: היום רשות השידור, חלק חשוב בהכנסות שלה זה ממכירת חומרים מתוך המערכת.

מאיר שטרית: החלק החשוב בהכנסות שלה זה אגרה.

נתן מאיר: וגם זה.

נתן מאיר: השאלה אם זה יחול גם כן על זכייניות של הערוץ השני, יש לה מלא חומרים.

נתן מאיר: אתה צריך לשקול את העניין, האם אתה רוצה גם על זכייניות של המדינה.

מאיר שטרית: אני לא נכנס לאנשים פרטיים.

מאיר שטרית: אני אומר מה ששיך למדינה.

מאיר שטרית: החוק שלי הציע בעצם שמה ששייך למדינה יהיה חופשי ברשת, כי זה אינטרס של המדינה שיהיה חופשי.

מאיר שטרית: מאיר, אני צריך לספר לך מה זה הסברה?

מר נתן מאיר: לא, אני מסכים איתך.

מר נתן מאיר: שיבואו לקחת, אתה צודק.

מאיר שטרית: אבל הם לא יכולים לקחת, אסור להם.

נתן מאיר: יכולים לקחת.

מאיר שטרית: איך?

נתן מאיר: כל מי ששואל, היום מגיעים מכתבים, שואלים.

נתן מאיר: יש פנייה, רוצה לקנות חומר שנעשה,

מאיר שטרית: הוא לא רוצה לקנות.

נתן מאיר: לקבל חומר, נותנים לו את זה בחינם.

נתן מאיר: הוא לוקח 15 ₪ דמי הוצאה, אני לא צריך את ה-15 ₪.

מאיר שטרית: אז החומרים שלך פתוחים?

מאיר שטרית: זה פתוח?

נתן מאיר: זה פתוח.

מאיר שטרית: איך אני נכנס לאתר שלך.

מתניה מוזס: אני יכול מהבית שלי להיכנס לאיזה שהוא אתר ולהוריד?

נתן מאיר: זה לא אצלי לא עומד, אני לא יכול להוריד.

נתן מאיר: זה דורש עבודה.

מתניה מוזס: נו, אז זה בדיוק מה שנאמר.

נתן מאיר: זה דורש עבודה, זה דורש היערכות.

נתן מאיר: אתם רוצים גם להפיל את ההוצאה.

מאיר שטרית: איזה הוצאה?

נתן מאיר: יש סרט שאם הוא נמצא, סרט גולמי נמצא על סרטים או על דיסקטים, זה דורש עבודה להכין אותו.

מאיר שטרית: זאת אומרת היום אתם לא מחוברים לרשת, זה מה שאתה אומר?

נתן מאיר: החומר נמצא, אבל חומר הוא לא בנוי כך שהוא בנוי כמסחרי, כנגיש.

נתן מאיר: זה דורש עבודה של איש, טכנאי שיושב, להעלות אותו במעבדות, זה דורש עבודה.

נתן מאיר: זה חומר גולמי.

נתן מאיר: איך אתם קוראים לזה במונחים מקצועיים?

נתן מאיר: חומרים שלא ערוכים.

מאיר שטרית: הם לא בצורה דיגיטאלית.

נתן מאיר: כן דיגיטאלית, היום הכל כבר דיגיטאלי.

תומר אשור: אם נעבור רגע למונחי הסברה, ההסברה השתנה.

תומר אשור: כאילו מי שבא, שואל ומבקש – אני מאמין שמקבל.

תומר אשור: אף אחד לא בא, שואל ומבקש.

תומר אשור: יש מספיק חומר זמין, ויש שתי דרכים להשתמש בו.

דוד סרנגה: שהוא לא בהכרח עם הנרטיב שלנו.

נתן מאיר: לא, ניגשים, ניגשים.

אורן הלמן: איך תחשוף אותו?

מתניה מוזס: אבל חלק מהחומרים חשופים.

אורן הלמן: מה, תשים אותו פאסיבי ברשת?

מתניה מוזס: כן.

מתניה מוזס: אתה בעצמך מחזיק דבר כזה תחת הידיים שלך.

מתניה מוזס: יש ללשכת העיתונות המרכזית אתר אינטרנט,

אורן הלמן: ממשלתית, כן.

מתניה מוזס: סליחה, ממשלתית.

מתניה מוזס: שמי מתניה מוזס מעמותת ויקימדיה ישראל.

מתניה מוזס: כל החומרים שצולמו עד 1958, אתר של אוסף התמונות הממשלתית זה נמצא ברשת.

אורן הלמן: מרבית התמונות שלו, נו.

מאיר שטרית: התמונות האלה של משרד החוץ.

מתניה מוזס: היום כבר זה קיים.

מתניה מוזס: עכשיו, כל מה שמעבר לשנת 1958 אי אפשר להוריד בגלל זכויות יוצרים.

מתניה מוזס: אתה בעצמך יש לך את התשתית הזאת כבר לעשות את זה.

מתניה מוזס: אתה לא צריך לעשות מעבר לזה עוד הכנות נוספות.

אורן הלמן: הסברתי לך, לכם יותר נכון,

מאיר שטרית: אגב משרד החוץ, לאן נכנס משרד החוץ בשביל למצוא את החומרים שאתה אומר?

דוד סרנגה: יש לנו פלטפורמה של פליקר שלשם העלינו את הכל.

מאיר שטרית: איך נכנסים?

דוד סרגנה: אין לי את הסיסמא, תיכף אני אברר.

מאיר שטרית: צריך סיסמא בשביל להיכנס?

מתניה מוזס: לא צריך סיסמא, תראה מה רואים.

מאיר שטרית: אני רוצה הקליינט שיהיה לו סיסמא מה הוא יכול לראות?

מאיר שטרית: בואו נראה פשוט אם אפשר להיכנס.

נתן מאיר: אצלנו אפשר להיכנס לחומרים המוכנים, הארוזים, כל אחד יכול לראות.

מתניה מוזס: איפה זה, מה הכתובת?

נתן מאיר: אתר הפרסומים של הממשלה.

מתניה מוזס: יש שם תוכן שאני יכול להוריד?

נתן מאיר: מלא.

נתן מאיר: מלא, מלא.

נתן מאיר: רוצים שתוריד.

מאיר שטרית: תודיע על שחרור.

מאיר שטרית: אתה יכול להודיע שאתה משחרר.

נתן מאיר: תיגש, תקיש ותיקח.

נתן מאיר: אני לא חושב שצריך הצעות חוק בשביל זה, תסלח לי מאד.

נתן מאיר: החומר המבושל, המוכן,

מאיר שטרית: כן, המבושל, המוכן.

נתן מאיר: המוכן קיים היום.

מאיר שטרית: ניתן להוריד אותו בחינם?

נתן מאיר: פבליק, אפשר להוריד אותו ברמת רזולוציה סבירה, לא ברמת ייצור חדשה.

נתן מאיר: אם כן אז צריכים להכין את זה, אבל היום תכנסו לאתר הפרסומים של הממשלה, תיכנסו, כל מה שמתפרסם היום ניתן לראות אותו, זה של משרדי הממשלה.

נתן מאיר: האמת, שאנשים לא מתעניינים בחומרים היסטוריים.

נתן מאיר: הם מעוניינים לדעת מה שיהיה מחר לא מה שהיה אתמול.

נתן מאיר: זה בעיה.

אורן הלמן: אבל זה דרך אגב נתן כי לא מעודדים אותם להשתמש בזה.

אורן הלמן: זאת אומרת אם נניח ייצא חוזר מנכ"ל של משרד החינוך לתלמידים, ויסביר להם ו-

נתן מאיר: לא, תלמידים באים, מבקשים חומרים.

מאיר שטרית: אורן, הנה, תראה, נכנסו לאתר של משרד החוץ, יש פה כל מיני אלבומים שהוא אומר לי שמהיום הם חופשיים.

מאיר שטרית: תיכנס לאחד מהם.

דוד סרנגה: רד למטה מצד שמאל למטה, אתה רואה את ה'סיוע הומניטארי' לדוגמא.

מאיר שטרית: אם יכולים להראות את כל מה שישראל עושה בהאיטי, בעולם, חופשי, פתוח – זה רק היה מועיל לישראל.

דלית קן –דרור: רישיון השימוש, הלייסנס, אתם רואים?

דלית קן –דרור: זה משהו שמובן גם בכל העולם, הסמלים האלה.

מאיר שטרית: איפה הלייסנס?

דלית קן-דרור: תמרורים.

מאיר שטרית: מה כתוב?

נתן מאיר: לפעמים יש חברה מאחורה, זה צולם בתוך חברה, היא לא רוצה להוציא את החומר שלה, אני לא יודע.

מאיר שטרית: למה לא כתוב שזה חופשי?

דוד סרנגה: מהיום זה free.

מאיר שטרית: אז אתם תשנו את ההגדרה – מהיום זה free?

דוד סרנגה: חד משמעית.

מאיר שטרית: אורן, אם הוא יכול לעשות את זה, למה אתה לא  יכול לעשות את זה?

אורן הלמן: א' אני לא יודע, אני צריך לבדוק.

דוד סרנגה: אורן, לפעמים צריך לקחת סיכונים.

אורן הלמן: שנייה רגע, אבל זה לא עניין של סיכונים.

אורן הלמן: בוא נגיד לחיי ההבדל הקטן בין ה-150,000 תמונות שנמצאות אצלנו שלא כולן הן תמונות של שרים, ראשי ממשלה וכו' וכו'.

מאיר שטרית: כן, כל מיני.

אורן הלמן: שהם הרי לא מעניינות בסופו של דבר את השוק הפרטי, בגדול.

אורן הלמן: מעניין אותם אלה שנמצאים עכשיו לא אלה ש-, ואני אומר שהדברים האלה מצריכים עבודת הכנה שאני בהחלט מוכן להיכנס, או עבודה יסודית שאני בהחלט מוכן ורוצה גם להיכנס אליה, רוצה.

אורן הלמן: ואם אנחנו נצליח לעודד את התלמידים, כי הרי סתם להעלות את זה לרשת, אדוני היושב ראש, זה נחמד.

אורן הלמן: אבל זה לא מה שיגרום לזה שאנשים ייכנסו.

מאיר שטרית: זה  יגרום, כי זה לא תלוי בך.

מאיר שטרית: קח את כל החברה האלה שעובדים בויקיפדיה בארץ, בעולם, בכל מקום.

מאיר שטרית: הם נכנסים.

מאיר שטרית: אתה טועה, אתה תתפלא איך החומרים האלה יפוצו.

מאיר שטרית: חוקרים, תלמידים, אנשים, סתם אזרחים בעולם שרוצים להיכנס לישראל ולראות.

מאיר שטרית: למה שלא ייכנסו?

מאיר שטרית: שיראו מה שהם רוצים, מה איכפת לכם?

מאיר שטרית: למי ייגרם נזק אם מישהו ייכנס לתקופת המעברות והוא יוציא את כל הסט שלכם ויעשה מזה ספר על המעברות בארץ.

מאיר שטרית: למה לא?

מאיר שטרית: שיעשו.

מאיר שטרית: הרי האינטרס של המדינה צריך להיות הפצת המידע שיש בידי הממשלה – לעולם.

מאיר שטרית: אני מאמין ששום ממשלה לא אוספת מידע נגדה.

אורן הלמן: אי אפשר לדעת.

יוסי אפשטיין: יוסי אפשטיין, נציג הלשכה המשפטית של משרד החינוך, יואלה טרם, ראש אגף ספרי לימוד.

יוסי אפשטיין: אנחנו לא רוצים להידרש להצעה עצמה,

מאיר שטרית: גם על ספרי הלימוד אני מנהל מלחמה.

יוסי אפשטיין: או.

יוסי אפשטיין: אז זו בדיוק הבעיה שלנו.

יוסי אפשטיין: אנחנו לא רוצים להידרש להצעה גופה, כי יש לה בהחלט יתרונות, ראיתי מהפרוטוקול, וגם אני שומע את נציגי משרד החוץ ונציג ההסברה הממשלתית, או לשכת העיתונות הממשלתית, ואני בהחלט מתרשם שיש לה בסיס נרחב, כשאני שומע ורואה את הדברים.

יוסי אפשטיין: יחד עם זאת, אנחנו רוצים להחריג את ספרי הלימוד מכל הנושא הזה, או לחילופין מה שלא נקבל, הסכמה בכתב שככל שספרי הלימוד לא יוחרגו מהדבר הזה, מישהו יתחייב שספרי הלימוד לא יתייקרו.

יוסי אפשטיין: עכשיו אני אסביר למה הם אמורים כביכול,

מאיר שטרית: על ספרי לימוד אגב היה לי חוק נפרד.

יוסי אפשטיין: לא, אתה מדבר על הספר, על המלל עצמו.

יוסי אפשטיין: אני ראיתי את החוק שהוגש באותו יום, ב-15.3.2010.

מאיר שטרית: שבסוף העברנו אותו להצעה לסדר, וזה יבוא לדיון פה עם משרד החינוך, יהיה פה דיון.

יוסי אפשטיין: זה עניין נפרד, כי אנחנו כרגע מדברים באמת רק על התמונות, כי המלל הוא חוצה מייסה בפני עצמו.

יוסי אפשטיין: אבל בנושא,

מאיר שטרית: אתה מדבר על תמונות בספרי לימוד?

יוסי אפשטיין: תמונות בספרי לימוד.

יוסי אפשטיין: עכשיו, איפה הבעייתיות?

יוסי אפשטיין: הבעייתיות שלנו היא קודם כל לזהות בכלל ברמת הפרקטיקה, מה שייך למדינה.

יוסי אפשטיין: כי ספרי לימוד הרבה פעמים,

מאיר שטרית: אנשים פרטיים.

יוסי אפשטיין: פעם הם נכתבו על ידי משרד החינוך כידוע לך.

יוסי אפשטיין: היום יש יותר הפרדה בנושא הזה, וספרי הלימוד נכתבים על ידי מו"לים חיצוניים, בהזמנה או שלא בהזמנה, שקיבלו אישור של מנהלת האגף.

יוסי אפשטיין: עכשיו, מה שקורה, התמונות האלה נרכשות על ידי המו"לים הפרטיים מצדי ג' פרטיים לחלוטין.

יוסי אפשטיין: אלו גובים כסף עבור התמונות שלהם, והם מגבילים את השימוש בהם למספר כזה או אחר של שימושים.

יוסי אפשטיין: ספרי הלימוד בדרך כלל ניתנים לחמש שנים, אבל זה יכול להיות פחות, יכול להיות יותר, ויש להם בדרך כלל גם מהדורות חדשות שמתחדשות כל הזמן, והספרים יש גם ספרים של עשרות שנים שהם טובים.

מאיר שטרית: נכון.

יוסי אפשטיין: כשיש הגבלה של שימוש בתמונות האלה, בהכרח, ברגע שאתה עושה את זה בצעת חוק ממשלתית,

מאיר שטרית: לא, אין לי בעיה עם מה שאתה אומר.

יוסי אפשטיין: לא, לא משנה, או ברישיונות שימוש, מה שלא יהיה, בהכרח זה סותר,

מאיר שטרית: אתה צודק.

מאיר שטרית: אין לי בעיה עם מה שאתה אומר, אגב.

מאיר שטרית: אם אכן נעשה חקיקה ונגמור את החקיקה אנחנו נחריג את ספרי הלימוד.

מאיר שטרית: לספרי הלימוד יש טיפול נפרד.

מאיר שטרית: ספרי לימוד זה חתונה אחרת, גישה אחרת בכלל בעיני.

מאיר שטרית: זאת אומרת שבעיני צריך להעלות שמשרד החינוך צריך לרכוש את כל הזכויות של ספרי הלימוד, לתת אותם חינם באינטרנט, שכל ישראלי, כל יהודי, כל ילד יוכל להוריד בבית את דפי הלימוד לאותו יום שהוא צריך, להדפיס אותם, והוא לא צריך ללכת עם התיק על הגב.

מאיר שטרית: בכלל, הדבר הכי אידיאלי, ואתמול עשינו על זה גם דיון ארוך, זה שלילד יהיה לפ-טופ שעליו הוא מוריד את כל הספרים בכלל, והם יהיו בבית, והוא לא צריך לסחוב איתו כלום בתיק שלו.

מאיר שטרית: הוא יבוא לכיתה, יש לו לפ-טופס וכל הספרים שם.

מאיר שטרית: הוא יכול לעבוד עליהם, להכין את התשובות על הלפ-טופ, לשלוח את זה למורה שלו באינטרנט, ולמורה יש תמונה של כל הכיתה איך, מה התלמידים עשו, מה לא עשו, מי הכין שיעורי בית ומי לא הכין כמו שצריך.

מאיר שטרית: זה המצב האידיאלי.

מאיר שטרית: ואגב, זה לא דברים בחלל, הדברים האלה קיימים בעולם וגם בארץ.

מאיר שטרית: מפעל כת"ום עושה את זה, אחרים.

מאיר שטרית: יש כיתות שלמות שיושבות עם מחשבים עם המורים והם עובדים בשיטה הזאת.

מאיר שטרית: מט"ח מאפשר לעשות את זה בחלק מהמקומות בפריפריה.

מאיר שטרית: מט"ח אגב, ותבדוק את האתר של מט"ח, הוא העלה את כל ספרי העיון, שתמורת כסף קטן מבית ספר, 200 ₪ לשנה נדמה לי או משהו כזה, הוא מקבל את כל ספרי העיון חינם לכל התלמידים, כל השנה, ויש לו ספרי לימוד של מט"ח שהוא מפרסם אותם.

מאיר שטרית: מט"ח אגב לאט לאט מכניס ומכניס יותר ויותר ספרים, ומט"ח אמר לי שהוא מוכן, הרי היום קונים את הרישיון בשביל להשתמש בנתונים של מט"ח.

מאיר שטרית: יש שם ספרי עיון, ספרי לימוד, יש את הכותרים, יש ספרי לימוד לגילאים צעירים, יש את פרויקט אופ"ק.

מאיר שטרית: מט"ח אומר – בשביל 5 ₪ לילד, אנחנו מוכנים לפתוח את הכל חינם לכל הארץ.

מאיר שטרית: אני אומר לך, זה כסף קטן.

מאיר שטרית: יש מיליון תלמידים בארץ אז זה 5 מיליון שקל, 7 מיליון ₪, 10 מיליון שקל.

מאיר שטרית: התועלת של זה לתלמידי ישראל היא פי 100 מיליון לעומת הנזק שנגרם בזה שלילדים אין להם ספרים.

מאיר שטרית: הרי עד היום 15% מהילדים בכיתות, אני אומר לכם בעצר, 15% מהילדים בכיתות היסודי, יושבים בכיתות בלי ספרים, כי להורים שלהם אין כסף לקנות ספרים.

מאיר שטרית: 15%.

מאיר שטרית: וזה לא החדש, לא מהיום, זה הרבה שנים אחורה.

יואלה נבון-טרם: בשביל זה השר מאד מאד עודד את פרויקט השאלה, וזה פותר את רוב הבעיה.

מאיר שטרית: זה לא פותר כלום.

מאיר שטרית: השאלה איפה שיש השאלה עושים השאלה.

מאיר שטרית: במקומות שאין השאלה – אין ספרים.

מאיר שטרית: אני מכיר את זה באופן אישי כראש עיר.

מאיר שטרית: כראש מועצה הייתי קונה לתלמידים כל שנה הייתי מקבל רשימה בסוף ספטמבר מי הילדים שאין להם ספרים, אני הייתי נותן להם ואוצ'ר על חשבון המועצה, שיקנו ספרים בחנויות ספרים ביבנה, כל הספרים שרוצים.

יואלה נבון-טרם: אני עבדתי בגינצבורג.

מאיר שטרית: יפה.

מאיר שטרית: עשינו את זה כל שנה.

מאיר שטרית: ואחר כך בכלל עשינו את כל חומר הלימודים ביסודי חינם.

מאיר שטרית: כל ההוראה היחידנית, הכל היה חינם.

מאיר שטרית: זה שינה את המצב בחינוך ביבנה, שינה דרסטית – מקצה לקצה.

מאיר שטרית: ואני חושב שזה יכול לשנות בעולם.

מאיר שטרית: אין סיבה שלא נשתמש בטכנולוגיה שקיימת היום, לפתוח את הכל לאנשים.

מאיר שטרית: אגב, אני לא יודע לגבי הכנסת, כל הפרוטוקולים של הכנסת מופיעים באינטרנט.

מאיר שטרית: אני לא יודע אם אפשר להוריד אותם.

מאיר שטרית: בכנסת אין מגבלה, נכון?

דלית קן-דרור: אין זכויות יוצרים על פרוטוקולים.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: אז תגידו לי ממשרד המשפטים, אם הכנסת יכולה למה הוא לא יכול –אורן הלמן?

יואלה נבון-טרם: זה קבוע בחוק, אין לך ברירה רק דרך חוק.

מאיר שטרית: בחוק של מי?

תומר אשור: בחוק זכויות יוצרים, אין זכויות יוצרים על פרוטוקולים של הכנסת ועל,

מאיר שטרית: מי קבע את זה?

תומר אשור: כשהעבירו את החוק בשנת 2007.

מאיר שטרית: אז צריך לתקן את החוק.

מאיר שטרית: זה מה שאמרתם שתתקנו את החוק.

מאיר שטרית: שינוי זכויות יוצרים למדינה.

הווארד פולינר: בעניינים של חקיקה ובעניינים של דברי כנסת וכדומה, אבל לא כל פרסום של המדינה זה בחינם לכולם.

מאיר שטרית: למה לא?

מאיר שטרית: למה באמריקה כן, בבריטניה כן ואצלנו לא, למה?

מאיר שטרית: זה מה שאני שואל.

מאיר שטרית: למה לא?

מאיר שטרית: ניקח את העיקרון הבסיסי – למה לא לשחרר הכל מכל וכל?

מאיר שטרית: על מה אנחנו מגנים?

מאיר שטרית: על מה אנחנו שומרים?

מאיר שטרית: זה לא אוצרות כאלה שאפשר לחשוב שמישהו מחר משתמש בהם.

מאיר שטרית: בסדר, הם קבורים איפה שהם נמצאים, אף אחד לא מסתכל בהם בכלל.

מאיר שטרית: אז אני שואל למה לא הפוך, למה לא לשחרר את הכל?

יואלה נבון-טרם: הם מתיישנים ואז הם לא שווים.

מאיר שטרית: וודאי, הם לא שווים כלום.

מאיר שטרית: למה לא לשחרר את הכל?

מאיר שטרית: למה לא לתת לאנשים אפשרות לגישה?

מאיר שטרית: אני אומר לכם כאנשי החקיקה במשרד המשפטים, תראו, הייתי שר משפטים בעבר, אז הרבה פעמים היו לי ויכוחים כאלה כשר משפטים, כשהכנתי חוקים שונים, שמשפטנים לא מקבלים את התיזה.

מאיר שטרית: בסדר, אמרתי בשביל זה אני שר, ואני כן קובע את המדיניות.

מאיר שטרית: משפטים צריכים לתת לזה את הלבוש הנכון המשפטי.

מאיר שטרית: אני מתווכח על התיזה המרכזית – למה לא לשחרר הכל, הכל.

מאיר שטרית: ואני חושב, אתם צריכים לשנות את התפיסה בראש כי העולם התחלף, השתנה.

מאיר שטרית: הכל היום פתוח, הרשת פתוחה לכולם, קשה לשמור על זה.

מאיר שטרית: וגם כשאתם שומרים, גם כששומרים את כל הניסוחים האלה הם מתיישנים, אף אחד, משקיעים הון עתק לשמור אותם.

מאיר שטרית: תלך פעם לגנזך הממשלתי תהיה בהלם.

מאיר שטרית: אתה רואה שם קילומטרים של מדפים עמוסים בארגזי קרטון של כל החומרים.

מאיר שטרית: מי מסתכל בהם?

מאיר שטרית: במקרה הטוב אחרי 100 שנה בא איזה חוקר שמתחיל לחפש, ואחר כך כותב ומבקש רשות מוועדת הפרסומים הממשלתית לפרסם ספר, ויש שם אזכורים, ואנחנו צריכים לקרוא את הספרים ולהחליט אם מפרסמים או לא מפרסמים.

מאיר שטרית: בתור איש גנזך המדינה, אני חייב להגיב כאן, שדווקא באים הרבה חוקרים ומסתכלים על הדברים.

מאיר שטרית: זה מה שאני אומר.

מאיר שטרית: כמה חוקרים באים?

אפרים ז'יטלני: בשנה מאות.

מאיר שטרית: מישהו חקר את כל ה-, אני שר בממשלה הייתי 10 שנים, אני חבר 30 שנה.

מאיר שטרית: אני שלחתי לגנזך המדינה המון חומרים, מישהו חקר את מה שאני עשיתי?

מאיר שטרית: מעולם לא.

מאיר שטרית: למיטב ידיעתי.

אפרים ז'יטלני: טוב, אי אפשר לדעת את הדברים האלה.

מאיר שטרית: בדיוק.

נתן מאיר: צריך לעשות דוקטורט.

דוד סרנגה: אבל אנשים יכולים גם מכל העולם עכשיו להיכנס באמצעות, חשוב לפתוח את זה כי גם בעולם חשוב שאנשים יחקרו ויראו.

מאיר שטרית: אתה מספר לי?

אפרים ז'יטלני: החומר של גנזך המדינה פתוח לציבור, אנשים באים, מסתכלים, רואים.

אפרים ז'יטלני: מחוקרים, דוקטורנטים ותלמידים.

מאיר שטרית: נכון, נכון.

מאיר שטרית: הם צריכים לבוא למקום.

אפרים ז'יטלני: באים לחדר העיון.

מאיר שטרית: הם צריכים לבוא לחדר העיון להסתכל, למה לבוא לחדרי העיון?

מאיר שטרית: אני ניסיתי להוביל בזמנו באוצר פרויקט שלצערי שוב, תפקידים מתחלפים מהר, שכל גנזך המדינה בכלל להעביר אותו לנגב, למחשב את הכל, הכל לעשות דיגיטציה של הכל.

מאיר שטרית: לשרוף את הכל.

אפרים ז'יטלני: חלק מהדברים האלה מתנהלים, יש סריקה ושהחומר הזה באתר שלנו הוא פתוח לכלל הציבור.

מאיר שטרית: לכולם?

אפרים ז'יטלני: כן.

מאיר שטרית: באמת?

אפרים ז'יטלני: יש, וודאי.

מאיר שטרית: זאת אומרת החומר שנמצא בגנזך,

אפרים ז'יטלני: לא כל החומר, יש לגנזך המדינה 45 קילומטר של חומר.

אפרים ז'יטלני: לסרוק את זה, אפילו מדינות כמו ארצות הברית לא הולכות וסורקות אחורה את כל החומר שלהם.

אפרים ז'יטלני: אבל אנחנו מדי שנה, בהתאם לתקציבים שיש לנו, סורקים חומר ופותחים אותו.

מאיר שטרית: איך קוראים לך ומה התפקיד שלך?

אפרים ז'יטלני: אפי, מגנזך המדינה.

אפרים ז'יטלני: אני עובד ביחידה שנקראת פיקוח והדרכה.

מאיר שטרית: יפה.

מאיר שטרית: אני עשיתי חשבון אז לממשלה, שאם המדינה תעשה את מה שאני אומר, תקים אתר של גנזך המדינה בנגב ותשים בו את כל החומרים הפיזיים שרוצים לשמור, ותפעיל באתר שם איזה 500 אנשים, גברים, אלה שאין להם עבודה, שיעבדו בסריקה ויסרקו את כל החומר, אפשר לחסוך בשנה 100 מיליון שקל לפחות בהשוואה להוצאה היום על גניזה.

אפרים ז'יטלני: אז קודם כל אני שמח שתמכת בזה, כי במרס,

מאיר שטרית: מה זה תמכתי, אני הובלתי את זה, ולצערי,

אפרים ז'יטלני: לא, לא במרס השנה בעוד חודשיים אתה תראה את המכרז לקראת הקמת אתר גניזה בערד, ששם אמור להיות גם הגנזך המרכזי וגם כל החומר שמוחזק על ידי משרדי הממשלה.

מאיר שטרית: ויעבירו את הכל דיגיטציה?

אפרים ז'יטלני: זה אני לא אומר.

מאיר שטרית: אבל זה הכי טוב.

מאיר שטרית: ככה אתה לא צריך לשלם ארנונה על כל המדפים ואתה יכול לסרוק את רוב החומר.

אפרים ז'יטלני: אני מאמין שהאינטרס של גנזך המדינה זה לסרוק כמה שיותר חומר.

מאיר שטרית: וודאי.

אפרים ז'יטלני: הממשלה תצטרך לתת את כל הכסף בשביל זה.

מאיר שטרית: אבל זה כסף קטן לעומת התוצאה.

מאיר שטרית: אתה אז לא צריך שהחוקרים יבואו אליך למכון, לא יבלבלו לכם את המוח, יכולים להיכנס לחפש לבד.

מאיר שטרית: אל כל החומר אפשר לגשת אליו מכל משרד.

מאיר שטרית: אני אספר לכם, הרי זה מזעזע לחשוב איך הממשלה עובדת.

מאיר שטרית: כל משרד ממשלתי היום, ואני רוצה שתדעו, זו אמת, אני אומר למשרד המשפטים – כל משרד ממשלתי, מעבר לגנזך, החוק קובע שכל החומרים של משרד ממשלתי צריכים לעבור לגנזך המדינה.

אפרים ז'יטלני: רק מה שנשמר לצמיתות.

מאיר שטרית: בסדר, עושים עיון.

אפרים ז'יטלני: לא, רק שתדע ש-90% מהחומר משרדי הממשלה מבערים.

אפרים ז'יטלני: רק 10% מועבר לשמירה לצמיתות, אבל גם ה-10% אתה רואה שזה היום 45 קילומטר של חומר.

מאיר שטרית: אבל חכה, יש דבר שאתה לא יודע ואני אספר לך.

מאיר שטרית: החוק קובע שאת החומר לגניזה מעבירים לגנזך המדינה.

מאיר שטרית: ככה החוק קובע, נכון?

אפרים ז'יטלני: כן.

מאיר שטרית: תבער מה שאתה רוצה, אל תבער, מה שאתה מחליט להעביר צריך לעבור לגנזך המדינה.

מאיר שטרית: בפועל זה לא מה שקורה.

מאיר שטרית: בכל משרד, תאמין לי, כל משרד יש בו גניזה משלו.

מאיר שטרית: יש קודם כל גניזה שוטפת במרתף של המשרד או באחד המחסנים,

אפרים ז'יטלני: או במגנזות פרטיות.

מאיר שטרית: חכה.

מאיר שטרית: אני מגיע לשם.

מאיר שטרית: אחרי שהתייאשו מלהקים עוד בניינים ועוד בניינים ועוד מחסנים ועוד מדפים, עכשיו מפעילים חברות פרטיות.

מאיר שטרית: החברות הפרטיות פועלות פר קרטון.

מאיר שטרית: עכשיו, לחברות יש אינטרס כמובן לגנוז כמה שיותר כי משלמים להם פר קרטון.

מאיר שטרית: עכשיו המדינה אוסף חומר, מביאים את זה לחברה שיש לה חוזה עם המשרד, היא לוקחת את כל הקרטונים האלה, שומרת אותם אצלה, משלמים להם כל שנה על כל קרטון שהם מחזיקים שם כסף.

מאיר שטרית: זה עולה די הרבה כסף.

מאיר שטרית: במקום לכאורה להעביר את הכל לגנזך המדינה, במקום להביא חברות פרטיות.

מאיר שטרית: מתגלגלים שם עשרות רבות של מיליונים, אתם לא תאמינו כמה.

מאיר שטרית: ומכל משרדי הממשלה, אם לא אולי מאות מיליונים, שמעבירים לחברות פרטיות שייקחו תסלחו לי – את כל הזבל של המשרד, יש המון זבל כמו שאתה אומר שצריך לבער אותו.

מאיר שטרית: שומרים אותו בקרטונים, משלמים על כל קרטון כזה, במקום שכל יום ייקחו את החומר הזה יגידו שמע, את זה לא צריכים לשרוף, זרוק לזבל, שרוף אותו כמו שאתה אומר, תבער.

מאיר שטרית: את זה אני שומר, עושה דיגיטציה, שולח את זה.

מאיר שטרית: הרי זה מקל את החיים של כולם.

מאיר שטרית: תיאורטית, מה שבראש שיהיה גנזך בנגב, עם כל החומרים עם דיגיטציה של כל החומר, עם הרשאות גישה לכל משרד לתחום שלו, שכל פקיד במשרד שרוצה להיכנס לבדוק מה קורה בתחום שלו יכול להיכנס באינטרנט לתוך האתר של גנזך המדינה, להוציא את החומרים שהוא צריך ולהראות אותם.

מאיר שטרית: וזה חל אגב לכל האורך, כי שר הפנים, ושוב, ביקרתי כשר הפנים במגרש הרוסים, יש שם משרד של משרד הפנים,

נתן מאיר: ג'נרלי.

מאיר שטרית: ג'נרלי, לא יודע.

מאיר שטרית: העברתי אותם לבית מבטחים.

נתן מאיר: ואנחנו מציעים קופירייטרים לאשר, המכרז יצא, ואנחנו הצענו שזה יקרא 'אתר שטרית', שתדע לך.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: ג'נרלי, אני באתי לבקר שם יום אחד במקום של מינהל האוכלוסין.

מאיר שטרית: הייתי בהלם, בהלם.

מאיר שטרית: קומה שלמה וחצי, 3,000 מטר מרובע, מלא מלא מדפים, על כל המדפים מלא תיקים.

מאיר שטרית: יש תיק עליך כתוב מי האבא שלך, סבתא שלך, אחים, אחיות, מתי עלית,  יצאת מהארץ, תמונות, הכל, תאמין לי הכל יש.

אפרים ז'יטלני: כל ארכיון ההורדות שאתה מדבר עליו, על תיק שיש לכל אדם, הולך לעבור סריקה.

מאיר שטרית: אתה מספר לי?

מאיר שטרית: אני ראיתי את הדבר הזה בהלם, ואני רואה את הפקידים יושבים בחדרים, 4 בחדר, באים אליהם אנשים, קהל עומד שם בלחץ אטומי, יושבים מול פקיד, שומעים כל מה ששואלים אותם ואחרים על ידו שומעים.

מאיר שטרית: אמרתי – ריבונו של עולם, יש לכם פה בניין ריק, בואו ניקח, נעשה דיגיטציה של הכל, כל התיקים האלה של משרד הפנים ותשרפו אותם.

מאיר שטרית: תעשו דיגיטציה של הכל.

מאיר שטרית: אפשר לפנות את כל הקומה וחצי הזאת, לתת משרדים, יותר חדרים, ואתה אומר זה קורה, אני לא מאמין.

נתן מאיר: השופט לא מאמין, הוא רוצה לראות מסמך המקור.

מאיר שטרית: אז תסלח לי, יש היום אפילו חתימה אלקטרונית, לתת לזה אישור שזה מסמך המקור ושלא יבלבל את המוח השופט.

מאיר שטרית: ואם השופט אומר דבר כזה, הייתי משנה את החוק.

מאיר שטרית: תשמע, מה זה מסמך מקור?

מאיר שטרית: ברגע שעושים דיגיטציה, עכשיו תחשבו רגע מה זה משפר לאזרחים.

מאיר שטרית: אזרח בא היום נגיד לבדוק אפשרות להביא את הדודה שלו מחוץ לארץ, שבאה לביקור, מקבל אישור כן או לא.

מאיר שטרית: הפקיד אומר חכה רגע, עכשיו הוא קם, הולך מעביר פתק לפקיד שאחראי, לפקידים שעובדים בתיקיות, תביא לי תיק פלוני אלמוני.

מאיר שטרית: ההוא מתחיל לרוץ במסדרונות, ואני לא מגזים, זה המצב.

מאיר שטרית: הוא רץ במסדרונות האלה, מחפש את המקום שנמצא הקרטון הזה, יש מספרים שם, הכל מסודר, מתויק.

מאיר שטרית: הוא רץ וזה, מחפש, מביא תיק לפעמים כזה.

מאיר שטרית: עכשיו, הוא מביא את התיק לפקידה או הפקיד, והפקיד יושב עם התיק הגדול הזה, מתחיל לחפש את המסמך שלו.

מאיר שטרית: עכשיו יש שם נגיד 200 דפים או 100 דפים נגיד, המון  חומרים נאספים בתיקים האלה.

מאיר שטרית: הוא עובר דף, דף, דף.

מאיר שטרית: ההיא בינתיים מחכה איזה חצי שעה עד שמוצאים את הנייר.

מאיר שטרית: מוצא את הנייר אומר תשמע, לא, זה לא התיק הנכון, צריך תיק אחר.

מאיר שטרית: זה פשוט לא יאומן.

מאיר שטרית: עכשיו תחשבו שזה משתנה, שהכל בדיגיטציה, הפקיד יושב, איך קוראים לך אדוני, תעודת זהות, צ'יק, הכל עולה על התיק.

מאיר שטרית: אתה רואה את כל החומר, הכל קומפלט.

מאיר שטרית: למה צריך לעשות להחזיק בניינים, תיקים, אנשים, עובדים מיותרים, בשביל מה?

מאיר שטרית: הרי אני בכוונה, ותסלחו לי שאני פותח את הדבר הזה, כדי להסביר שהעולם השתנה.

מאיר שטרית: העולם השתנה.

מאיר שטרית: העולם עובד היום דיגיטאלית, והעולם השתנה בתפיסת העולם, ביכולת ובנגישות, בקצב, ביכולת העבודה, ולכן אנחנו, אני אומר על עצמנו – אנחנו צריכים לשנות ראש.

מאיר שטרית: לשנות ראש ולחשוב, החקיקה שקיימת היום היא לא עונה יותר לצרכים של היום, צריך לשנות אותה.

מאיר שטרית: אני פה ניסיתי לשנות פינה אחת, אבל אם אני הייתי משרד המשפטים, אני אומר לכם אנשי משרד המשפטים, אני הייתי משנה את זה בגדול.

מאיר שטרית: עושה חוק שיטפל בכל העניין הזה בצורה היקפית, מטעם הממשלה, לא מטעם חברי כנסת פרטיים.

מאיר שטרית: חוק, שייקח את העניין הזה ויטפל בו בצורה היקפית.

מאיר שטרית: קחו משפטן לייעוץ וחקיקה שיחשוב על זה, יבדוק, ידבר, יכין חקיקה כוללת שתטפל בכל העניין הזה ותפתחו את כל הצינורות, אל תתנו, לא צריך אישור של החשב הכללי ולא ההוא ולא ההוא ולא ההוא.

מאיר שטרית: צריך לעשות מה נכון מבחינת המדינה לעשות.

מאיר שטרית: ואני אומר בצער, כיוון שהמדינה, אנחנו שומעים מדינה מפגרת, מעצמת אינטרנט, אנחנו מעצמה של הייטק?

מאיר שטרית: אנחנו מפגרים אחרי העולם, אני אומר בעצר.

מאיר שטרית: אנחנו מפגרים אחרי העולם כמעט בכל היבט, בכל היבט.

מאיר שטרית: במהירות הגלישה, במחירים שאנחנו משלמים, ביכולת הנגישות שלנו, זה הרי בלתי הגיוני.

מאיר שטרית: בלתי הגיוני.

מאיר שטרית: ולכן אני אומר חברים, בואו נשנה ראש, בואו תשנו גישה.

מאיר שטרית: בואו נשנה את הראש ונגיד – בואו נפתח את כל הסתימות.

מאיר שטרית: אפשר לעשות את זה, ובואו נתחיל עם הדבר הקטן הזה.

מאיר שטרית: אורן, יש לך 300,000 ₪, אני מבטיח להשיג לך לא 300,000 ₪, חצי מיליון ₪ מהאוצר.

מאיר שטרית: תפתח היום, תודיע שאתה פותח את כל המתקנים, הכל פתוח לכולם, אני אשיג לך את הכסף.

מאיר שטרית: איך זה?

אורן הלמן: קודם כל זה בסדר.

אורן הלמן: אני אמרתי לך שבתפיסה שלי במסגרת הקטגוריות שאמרתי לך, אני נמצא בלשכה המשפטית, אצל היועצים המשפטיים שלנו במשרד ראש הממשלה, ואני מבטיח לך שאני אעדכן אותך גם אחרי.

מאיר שטרית: שלומית ברנע עוד שם?

אורן הלמן: שלומית, בטח.

מאיר שטרית: היא אחראית?

אורן הלמן: היא אחראית.

מאיר שטרית: שאני אדבר איתה?

אורן הלמן: תן לי קודם.

אורן הלמן: אני רואה את הדברים עין בעין איתך, כמוך, וגם השר שלנו רואה את הדברים ככה.

אורן הלמן: כך שאני לא חושב ש-

מאיר שטרית: אז תפתח את זה.

מאיר שטרית: מה יעשו לך?

אורן הלמן: בסדר, צריך לבדוק משפטית.

מאיר שטרית: אם יעמידו אותך לדין, אני אבוא איתך לדין.

מאיר שטרית: אני אגיד אני אשם,

אורן הלמן: אבל אתה רק תהיה עד אופי.

מאיר שטרית: לא, אני מוכן לעמוד כאשם.

מאיר שטרית: להגיד אני המרדתי אותך ואני נתתי לך הנחיה לפתוח את זה, ושיעמידו אותי לדין על זה.

מאיר שטרית: אני מוכן לעמוד לדין על זה.

מאיר שטרית: הנה, הוא אומר שמהיום הוא יפתח את זה.

דוד סרנגה: לפעמים אני מאד מעריך את עורכי הדין, אבל לפעמים אתה מחליט גם בלעדיהם.

מתניה מוזס: דוגמא אחת חיובית עדכנית יחסית, הייתה לצערנו השריפה בכרמל שידידנו פה תומר פנה למשטרת ישראל והשיג מהם 30 או 35 תמונות מהאוויר של השריפה שהועלו לויקיפדיה, לדרישה של אנשים שביקשו תמונות מהשריפה, ופנינו ולא היה עם מי לדבר פה.

תומר אשור: רגע, ועכשיו הן מופיעות בויקפידיות בכל השפות.

מאיר שטרית: וזה אותם 35 תמונות?

מתניה מוזס: כן, חלקן, לא כולם.

מתניה מוזס: בכל ערך יש כמה תמונות, וגם זה הופץ עכשיו, ראיתי את זה בכמה בלוגים וזה יצא הלאה.

אורן הלמן: אבל עכשיו אנשי ה-, אני לא בדיוק מזהה, אבל נניח שעכשיו אני פותח לך את הארכיון שלי, ואתה לוקח את התמונות האלה ומוכר אותן,

מאיר שטרית: הוא לא מוכר.

אורן הלמן: לא הוא, הוא מה פתאום, הוא לא ימכור, ברור שלא, אבל מישהו אחר, נניח לצורך העניין.

מאיר שטרית: למה שיקנה אם מישהו יכול לקבל אותן בחינם?

מתניה מוזס: למה שמישהו ישלם על מה שאחר קיבל בחינם?

מאיר שטרית: אף אחד לא ישלם גרוש אם הוא יכול לקבל אותן בחינם.

אורן הלמן: משום שבסופו של, תשמעו, אוקי, אני בכל אופן  חושב שלשימושים מסחריים אני לא רוצה לפתוח את התמונות האלה בצורה חופשית, אבל לצרכים שאתם מדברים עליהם – כן.

אורן הלמן: אבל למה אתה כל כך מתעקש על זה?

מאיר שטרית: הבעיה שהוא אומר שאין הגדרה ברורה מה זה שימוש,

מתניה מוזס: בדיוק, כי אני יודע איך האינטרנט עובד.

אורן הלמן: אבל בשביל זה יש פה וועדה ובשביל זה יש גם משרד משפטים, בשביל זה יש גם לשכה משפטית ...

אורן הלמן: הרי את העניין הזה אנחנו לא נפתור פה משום שזו סוגיה משפטית, כולנו מסכימים.

אורן הלמן: גם אם אנחנו מסכימים על זה, עדיין יש לנו מעבר לחשב הכללי, גם את ה-, ואני אפעל, אני מודיע לכם פה עכשיו, אדוני היושב ראש, אמרתי לך ואני אומר לך את זה גם עכשיו – אני אפעל כך שהעניין הזה באמת בצורה משפטית יוסדר, שאנחנו נוכל לגורמים פרטיים לתת את התמונות לגורמים פרטיים.

מתניה מוזס: אני אתן לך הסבר למה זה לא יעזור.

מתניה מוזס: יש עמותה שנקראת 'ישראל שלי' שמפיצה את ישראל בעולם, דוד בטוח מכיר אותה.

אורן הלמן: יש כמה עמותות כאלה.

מתניה מוזס: כן, יש כמה עמותות.

מתניה מוזס: יש להם אתר אינטרנט שיש בו פרסומות.

מתניה מוזס: הם מרוויחים כסף על האתר, הם לא יכולים לשים את תמונות ממשלתיות באתר שלהם להפיץ את מדינת ישראל, יש להם גם קבוצות בפייסבוק וקבוצות בטויטר, הם יכולים להשתמש רק בקבוצה של חברי הקבוצה שמצלמים בהפגנות ובדברים כאלה.

מתניה מוזס: הם לא יכולים לקחת פרסומים של הממשלה, למה?

מתניה מוזס: כי הם מרוויחים כסף.

מתניה מוזס: כל שנה הם מסיימים את השנה בתקציב בפלוס, אז הם לא יכולים לקחת את התמונות.

מתניה מוזס: האינטרס היחיד שלהם זה להפיץ את מדינת ישראל.

אורן הלמן: לא הבנתי, הם גובים כסף?

מתניה מוזס: הם מרוויחים, יש להם כסף.

תומר אשור: יש פרסומות בצד, זה הופך את האתר למסחרי.

מתניה מוזס: הבנארים שיש להם באתר הופכים את זה למסחרי.

תומר אשור: שלא לדבר על ידיעות אחרונות.

מאיר שטרית: פתח את הכל תראה מה יקרה.

מאיר שטרית: אם תראה השתוללות, אנשים עושים מזה כספים, תפעל ואנחנו נדבר על זה.

אורן הלמן: השתוללות בטח שלא תהיה.

מאיר שטרית: אז אני אומר, אז תפתח את זה.

אורן הלמן: גם אם נפתח וגם אם לא.

מאיר שטרית: זה לא שווה בנזק המלך.

מאיר שטרית: פתח את הכל, תגיד אני פתוח, אין זכויות יוצרים, מותר להשתמש, במה שאתם רוצים תשתמשו ותראה מה יקרה.

מאיר שטרית: הרי אפשר לבחון את זה באמצעות, עוד לא קבענו חוק, אנחנו עוד לא עשינו חוק.

מאיר שטרית: אני מנסה לפתור את הבעיה גם בלי חקיקה אם אפשר.

מאיר שטרית: בואו נפתח את זה ונראה מה יקרה.

מאיר שטרית: מה יקרה?

מאיר שטרית: ונגיד שטעינו, בסדר?

מאיר שטרית: ומחר יסתבר לך שעושים מזה מסחר ענקי בכל העולם וזה, בוא נחזור לדבר.

מאיר שטרית: אז גם תוכל להראות תוצאות.

מאיר שטרית: אולי לא יקרה כלום, ומה שאני אומר הוא יהיה נכון?

מאיר שטרית: אולי מה שאני אומר יהיה נכון שברגע שאתה פותח תראה פתאום שישראל עולה על כל האתרים בעולם, החומרים שלכם עולים.

מאיר שטרית: אני חושב שהדבר היחידי שצריך לכתוב באתר הוא שצריכים לציין את המקור.

מתניה מוזס: בוודאי, זה חובה, זה חובה.

מאיר שטרית: זה הכל.

מאיר שטרית: זאת אומרת לקחו, כתוב תמונה מלשכת העיתונות הממשלתית.

מאיר שטרית: אני מציע לכתוב באדיבות אורן הלמן.

אורן הלמן: לא, לא, לא.

אורן הלמן: אני לא לואי ה-14.

מאיר שטרית: תשנה את ההיסטוריה, מה?

מתניה מוזס: אני אתן לך יותר מזה אפילו, יש מספר אנשים שאני מכיר פנסיונרים שכותבים בויקיפדיה.

מתניה מוזס: הם פנו אלי באופן אישי כי הם ידעו שאני עוסק בזה.

מתניה מוזס: הם מוכנים להגיע פיזית לארכיון ולהתחיל לשבת ולסרוק מסמכים, הם מוכנים לעשות את זה.

אורן הלמן: טוב, זו כבר סוגיה אחרת.

אורן הלמן: דרך אגב, אתה יודע מה זה מתנדבים בשירות המדינה?

אורן הלמן: יש הרבה אנשים,

מאיר שטרית: שלח אותם לגנזך הממשלתי.

מתניה מוזס: בבקשה.

מתניה מוזס: יש כאלה שעושים את זה, הבעיה שהם לא יכולים להעלות את זה כי הרישיון לא מתיר להם, אז הם סורקים את זה ומשתמשים בעצמם, אבל הם לא יכולים להשתמש בזה אצלנו.

מאיר שטרית: אבל הגנזך הממשלתי אומר שזה פתוח.

מתניה מוזס: לא. זאת הבעיה החוקתית הבעייתית.

מתניה מוזס: אפשר להגיע לגשת להשתמש, אני בעצמי – סבבה.

מתניה מוזס: אני לא יכול להעלות את זה לאתר אינטרנט כי אני מפר את זכויות היוצרים.

מתניה מוזס: זאת הבעיה המרכזית, פה קבור הכלב.

מאיר שטרית: נו, אז אולי גם הגנזך הממשלתי יעשה פעולה בעניין וישחרר את זה.

מתניה מוזס: בבקשה, אדרבא, אנחנו בעד.

מאיר שטרית: בשביל זה אנחנו יושבים פה.

מאיר שטרית: אתם מוכנים לעשות את זה?

אפרים ז'יטלני: רוב התמונות שנמצאות אצלנו,

מאיר שטרית: לא רק תמונות, גם חומרים.

מאיר שטרית: ומותר להשתמש בהם?

אפרים ז'טלני: החומרים פתוחים, אבל זה רק תחת ..., אם אין עניין של ביטחון המדינה,

מאיר שטרית: לא, מה שביטחון המדינה אתה לא משחרר.

אפרים ז'יטלני: אם זה פתוח לציבור מותר להשתמש בזה.

מתניה מוזס: לא, לא, זה ההבדל.

תומר אשור: אני יכול להסביר, יש את עניין קודם כל של מי הזכויות.

תומר אשור: אנחנו מראש מדברים רק על מי שהדברים הם ברשות המדינה.

תומר אשור: אחר כך יש את עניין ההפצה, וכל הדברים שנאמרו שהם מעלים לאינטרנט, ושלשכת הפרסום מעלה לאינטרנט, זה ההפצה.

תומר אשור: ואחרי שכבר יש הפצה, אז מותר לצפות.

תומר אשור: אבל אנחנו מדברים על השימוש והשימוש,

מאיר שטרית: קופי פייסט.

תומר אשור: אסור קופי פייסט, אסור לעשות שום שינוי, זה אסור.

תומר אשור: כל עוד לא נאמר, ברירת המחדל בחוק הישראלי שכל עוד לא נאמר אחרת, אסור לעשות שימוש,

מאיר שטרית: אלא אם כתוב אחרת.

תומר אשור: אלא אם כתוב אחרת.

תומר אשור: ועכשיו אנחנו דנים בכתיבה האחרת.

מאיר שטרית: והשאלה שלי לגבי הגנזך האם אפשר לכתוב את זה אחרת.

מאיר שטרית: לכתוב שהרישיון שיש לעניין השימוש הזה הוא ללא מגבלה, שאנשים יכולים להוריד ולהשתמש בזה.

תומר אשור: כמובן שאפשר לכתוב, צריך לרצות.

תומר אשור: אבל זה לא מספיק שזה עלה לאינטרנט, צריך גם לכתוב שמותר להשתמש.

מאיר שטרית: בדיוק.

מאיר שטרית: לכתוב ב-CC לכתוב.

תומר אשור: בדיוק.

יוסי אפשטיין: לי יש בעיה פרקטית עם הסיפור הזה.

יוסי אפשטיין: אני לא מביע עמדה עוד פעם, לא של המשרד שלי ובוודאי לא אישית.

יוסי אפשטיין: אבל העמדה הפרקטית שלי היא, שבא אלי מישהו וביקש איזה שהוא צילום של דגל מלפני 50 שנה.

יוסי אפשטיין: עכשיו, כדי לתת לו את האישור לפי התקשיר,  ולמיטב ידיעתי זה רק התקשי"ר, אני לא מכיר חשכ"ל, צריך אישור של מנכ"ל.

מאיר שטרית: לתת לול צילום של דגל?

יוסי אפשטיין: לתת לו את השימוש בזכויות יוצרים של המדינה, כי אני לא יכול להחליט, אוקי?

יוסי אפשטיין: עכשיו זה גם בסדר, עדיין, למרות שזה בירוקרטיה.

יוסי אפשטיין: ואם יש חשכ"ל, אז בוודאי שזה בירוקרטיה יותר מוגברת וצריך לשקול האם היא ראויה, בפרט כש-

מאיר שטרית: צריך לבקש אישור כללי של מנכ"ל על הכל פעם אחת, ולגמור את העניין.

יוסי אפשטיין: ואין פה גם עניין כלכלי יותר מדי.

יוסי אפשטיין: אבל איפה הבעיה היותר רצינית?

יוסי אפשטיין: הבעיה היא לזהות בכלל האם התמונה היא של המדינה.

יוסי אפשטיין: עכשיו, אני אומר לאדוני, שאני לא מצליח בתמונות שאני מתעסק בהן במשרד, וזה לא עיקר תפקידי – לזהות האם זה של המדינה.

מאיר שטרית: נניח שזה לא של המדינה, שיתבע את מי שהוא רוצה.

יוסי אפשטיין: לא, רגע, עכשיו אם זה לא של המדינה, ואנחנו מחזיקים את זה אצלנו ומשחררים את זה לציבור, ואני מדבר פחות על גופים יותר מסודרים אולי, כמו הגנזך ולשכת הפרסום הממשלתית או משהו כזה, אלא יותר משרדים ממשלתיים, שאני לא בטוח שהם יודעים לזהות כל תמונה האם היא באמת של המדינה – כן או לא.

יוסי אפשטיין: במצב כזה המדינה גם חשופה לתביעה של מי שהשתמש בתמונה הזאת.

יוסי אפשטיין: זאת אומרת היא נותנת את זה, מישהו השתמש בה, אז היא יכולה להיתבע גם באופן ישיר על זה שהיא שחררה זכויות שהן בכלל לא שלה, וגם באופן עקיף כתביעת צד ג'.

יוסי אפשטיין: תוסיף לזה שהיום יש חברות שמתמחות בסריקת אתרים ברשת לגילוי תמונות, שולחות את זה אחרי שהן גילו לעומת רישיונות האם קיימים או לא, ברגע שלא גילו רישיונות קיימים אצלם, בפרט לגבי תמונות, הן שולחות את זה למשרדי עורכי דין שבגדול לא לפרוטוקול, עושות 'העתק הדבק' ושולחות למשרד ממשלתי, גם אם כאילו זה עירייה או כל דבר אחר.

יוסי אפשטיין: זאת אומרת ומנסים להוציא כספים רק על זה שהזכויות לכאורה הן לא של המשרד הממשלתי.

יוסי אפשטיין: ואנחנו נתקלים בזה השכם והערב.

יוסי אפשטיין: עכשיו, אורן אמר פה לגבי שמשרד החינוך יוציא חוזר מנכ"ל בנוגע לעידוד תלמידים להפיץ את כל התמונות שישוחררו.

יוסי אפשטיין: אני מודיע פה קבל עם ועדה, מהבת שלי שהיא בת 11, היא לא צריכה לא את יושב ראש הוועדה ולא אף אחד.

יוסי אפשטיין: הם עושים 'העתק הדבק' חופשי עם שימוש, עם רישיון,

מאיר שטרית: מאיפה שהם יכולים.

יוסי אפשטיין: הם יכולים היום כמעט בכל דבר.

יוסי אפשטיין: הם רשומים בפייסבוק, רשומים בכל מקום, גם אם הם בני פחות מ-13.

מאיר שטרית: אז ממילא מה שאתה אומר כל התביעות האלה לא מרתיעות אותם בכל מקרה.

יוסי אפשטיין: את התלמידים אולי לא, אבל זה מרתיע את משרד החינוך כמשרד, כי אנחנו עדיין באש נמוכה נתבעים על זה שיש הפרת זכויות של תלמידים או של מורים, באתרים של בתי ספר שונים שלא בהכרח באופן ישיר יש לנו קשר אליהם.

יוסי אפשטיין: ובסופו של דבר אנחנו צריכים להתמודד למה לקחנו שורה משיר זה, למה לקחנו מתכון מספר כזה, והכל לרווחת תלמידי ישראל.

יוסי אפשטיין: אז צריך לקחת בחשבון את הפרקטיקה הזאת האם היא גם ישימה, לא רק מבחינת הרציונל אולי המבורך שלה,

מאיר שטרית: איך זה עובד בעולם?

מאיר שטרית: אותו דבר.

מאיר שטרית: למה באמריקה גם, שם יודעים כל תמונה מי המקור שלה?

מאיר שטרית: תשמע, בסדר, יכולים להיות תביעות, SO?

מאיר שטרית: אז יהיו תביעות.

מאיר שטרית: אנשים ילכו לבתי משפט, יחכו שנתיים עד שיהיה פסק דין, כן השתמשו, לא השתמשו, תוכיח שהשתמשנו.

מאיר שטרית: תשמע, אין לזה סוף.

מאיר שטרית: אם הגישה היא פרופר רק משפטית ואומרים אנחנו,

יוסי אפשטיין: לא, זה לא גישה משפטית.

מאיר שטרית: אלא מה?

יוסי אפשטיין: אני רק אומר שהמדינה אם היא רוצה להעלות את זה, אני חושב, סבור, שהיא צריכה לדעת שהזכויות באמת על התמונות שהיא מעלה – הן שלה.

מאיר שטרית: מאה אחוז.

מאיר שטרית: קודם כל אני מדבר על דברים ששייכים למדינה.

מאיר שטרית: החומרים הכתובים של משרדי הממשלה זה של המדינה.

מאיר שטרית: מה זה גנזך ממשלתי, זה הכל מדינה.

מאיר שטרית: לשכת העיתונות הממשלתית זה מדינה.

מאיר שטרית: לשכת הפרסום הממשלתית זו מדינה.

יוסי אפשטיין: כן, אבל אם למשל פרילנסר עשה חוזה צילום עם המדינה ובדרך כלל פרילנסר הזכויות הן שלו, להבדיל מאם היא עובד מדינה.

יוסי אפשטיין: ואם הוא לא הסכים אחרת שהזכויות הן של המדינה, בוודאי כשהוא הסכים שהזכויות תשארנה שלו, אז למרות שהוא צילם את זה לטובת המדינה, יכול להיות שהמדינה יש לה יכולת שימוש בתמונות, אבל לא בהכרח זכויות.

מאיר שטרית: כן, אבל אין לזה סוף.

דלית קן-דרור: אם אני יכולה רק לדייק בדברים שאמרת, עד ששונה החוק, עד שנכנס לתוקף החוק החדש במאי 2008, ברירת המחדל הייתה, זה שאם לא נכתב אחרת בהסכם, התמונות הן של מי שהזמין אותן, לא של מי שצילם אותן.

דלית קן-דרור: החוק החדש הפך את ברירת המחדל ובאמת בחוק החדש זה לפי ברירת המחדל החדשה.

דלית קן-דרור: מה שאנחנו מציעים זה שברגע שאתם יודעים שיש זכויות יוצרים של המדינה על התמונות, רק אז להנגיש אותן תחת רישיונות שימוש.

דלית קן-דרור: על תמונות שיש ספק, אז אנחנו לא מדברים בכלל.

דלית קן-דרור: אותן אנחנו לא מבקשים, אם יש ספק.

דלית קן-דרור: אבל היום ברישיונות החדשים שנעשים עם פרילנסרים, רצוי להוסיף סעיף שהתמונות שייכות ל-

יוסי אפשטיין: אני מסכים.

יוסי אפשטיין: אבל זו תהיה החלטה של מדיניות עקרונית שההצעה מתקבלת, אז אין בעיה להוסיף את הסעיף הזה.

דלית קן-דרור: לא, לא, לא.

יוסי אפשטיין: אני לא רואה סיבה שלא להוסיף אם זה החלטה של מדיניות.

יוסי אפשטיין: אנחנו כמשרד רוצים רק להחריג את ספרי הלימוד, ששם יש בעיה ספציפית.

מאיר שטרית: לי אין בעיה עם ספרי לימוד, זה לא.

מאיר שטרית: הבעיה היא לא ספרי לימוד, ספרי לימוד אמרתי זה טיפול אחר לגמרי.

יוסי אפשטיין: אני יודע.

יוסי אפשטיין: אני  מסכים.

מאיר שטרית: אני מדבר כרגע רק על החומרים האחרים שלמדינה לדעתי יש לה אינטרס שהם יפורסמו, שיעלו, הרי אין בזה איסור.

מאיר שטרית: חברים תראו, אני מציע לעשות עוד פעם אחת, ואני אומר גם לגנזך הממשלתי.

מאיר שטרית: תבדקו באמת את האפשרות לפתוח את זה.

מאיר שטרית: להגיד – אין זכויות יוצרים, תשמשו בזה למה שאתם רוצים, והחומרים פתוחים וגלויים לציבור, תשתמשו חופשי.

מאיר שטרית: אין סיבה לא לשנות את הרישיון שם.

אפרים ז'יטלני: אנחנו בעד זה וחלק גדול מהתמונות שבאתרים שלנו אפשר להוריד אותן.

מאיר שטרית: אבל זה לא כתוב.

תומר אשור: ואי אפשר להוריד.

אפרים ז'יטלני: את זה אני לא יודע.

מאיר שטרית: זה מה שהם אומרים.

אפרים ז'יטלני: הרזולוציה לא טובה.

מאיר שטרית: לא, לא הרזולוציה.

תומר אשור: לא, לא.

תומר אשור: אתם לא אומרים במפורש שמותר להוריד, אז למרות שהצגתם – אסור להוריד.

תומר אשור: זה לא הופך להיות הפקר.

אפרים ז'יטלני: בכל אופן אני יודע גם ממה ששוחחתי עם גנז המדינה, שהאינטרס שלנו הוא כן להעלות ולפרסם את החומר, אלא אם זה חומר ...

תומר אשור: אז אני אשמח מחר להגיע לגנזך המדינה להסביר להם מה צריך לעשות.

מאיר שטרית: אפי, אולי באמת תיפגש עם החברה האלה שמתחמים בתחום הזה, והם יגידו לכם מה לעשות כדי באמת לפתוח את זה, תעשו את זה וזה ייפתח.

אפרים ז'יטלני: בסדר.

אפרים ז'יטלני: יש לנו יועצים משפטיים, אפשר לעבוד.

מאיר שטרית: תחליפו טלפונים, הוא מוכן לבוא.

מאיר שטרית: תחליפו טלפונים, תבואו אליהם, תעשו את השינוי, תראה אם זה יעבוד ובואו נעקוב אחרי זה.

מאיר שטרית: אני מבקש להודיע לי מה התוצאות, האם אפשר היה או אי אפשר היה.

מאיר שטרית: ואותו דבר אני מציע לעשות עם אורן הלמן, לראות אם אפשר לעשות אותו דבר.

מאיר שטרית: אני מוכן לדבר עם שלומית ברנע.

אורן הלמן: אם אתה כל כך רוצה אתה יכול לדבר איתה, זה גם הולך.

מאיר שטרית: אם יש לך בעיה אני אפתח לך את הדלת.

אורן הלמן: חבל לי על זמנך פשוט.

אורן הלמן: דבר איתה, זה בסדר.

מאיר שטרית: אין סיבה שלא יתנו אישור.

מאיר שטרית: הממשלה אישרה את החוק, תבין.

מאיר שטרית: יש פה החלטת ממשלה, וועדת שרים לחקיקה לתמוך בחקיקה הבסיסית שלי.

מאיר שטרית: אני מנסה לעשות את זה ללא חקיקה.

מאיר שטרית: אם לא יזוז, אני אחזור חזרה לחקיקה, לא תהיה ברירה, אז החקיקה תקבע בצורה דווקאית מבחינתי נגד כולם.

מאיר שטרית: אז אני אכתוב בחוק שמי שהתמונה עברה 10 שנים, לא יכול לתבוע זכויות יוצרים, נגמר העניין.

מאיר שטרית: בחוק אפשר לכתוב הכל, הנייר סובל הכל.

מאיר שטרית: הרי אי אפשר לנהל את העניינים בצורה כזאת שהדברים נסחבים לאין סוף בלי תוצאה.

מאיר שטרית: מישהו מהחברים רוצה להוסיף  משהו?

מאיר שטרית: אז קודם כל אני מודה לכם שבאתם לדיון.

מאיר שטרית: אני מקווה באמת שנראה שינוי, לפחות בכמה פרמטרים, כי אני מבין שאם יהיו כמה חלוצים, אורן, אם אתה תהיה חלוץ וגנזך המדינה יהיה חלוץ, ומשרד החוץ אומר שהוא כבר חלוץ מהיום, אני אבדוק מחר בבוקר אם זה מופיע, שאתם חלוצים.

מאיר שטרית: אני מאמין שאחרים ילכו בעקבותיכם.

מאיר שטרית: כולם יבינו שאין פה שום נזק, אפשר לפתוח את הכל, ולפתוח את כל החומר שיש למדינה לציבור וזהו, ואין סיבה להסתיר את זה.

מאיר שטרית: תודה רבה.

אורן הלמן: תודה לך.