ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 122, 2011-01-04 12:00

זבולון אורלב: צהריים טובים.

זבולון אורלב: אני מתכבד לפתוח את הישיבה המסורתית השנתית שמאחדת ארבע מוועדות הכנסת, את הוועדה לזכויות הילד בראשותי, את ועדת החינוך, התרבות והספורט, בראשותו של חבר הכנסת אלכס מילר, את ועדת העבודה והרווחה שמייצגת אותה כאן חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס ואת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, בראשותו של חבר הכנסת דני דנון, שהיה יושב-ראש ועדה לזכויות הילד.

זבולון אורלב: נמצאים אתנו כמובן עוד חברי כנסת נוספים, שהגישו גם הצעה בנושא.

זבולון אורלב: סדר הדיון יהיה כך שחברי הכנסת יפתחו, גם יושבי-ראש הוועדות וגם חברי הכנסת שהגישו הצעה לדיון מהיר וגם הצעות לסדר, אני רואה כאן, דיון מהיר הגישה חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, והצעות לסדר הגיש חבר הכנסת עפו אגבאריה וחבר הכנסת יצחק וקנין וחבר הכנסת ד"ר ג'מאל זחאלקה, וחבר הכנסת סעיד נפאע.

זבולון אורלב: ונמצא אתנו גם חבר הכנסת גנאים, שהוא חבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט.

זבולון אורלב: אנחנו היום התכנסנו לרגל הפרסום השנתי של השנתון הסטטיסטי של המועצה הלאומית לשלום הילד לשנת 2010.

זבולון אורלב: אני חושב שלאחר שעיינתי עיון ראשוני בדו"ח, כל אחד מבין שדו"ח שהופך להיות עבה משנה לשנה, הוא דו"ח מאוד מאוד מורכב וקשה מאוד לקליטה מייד בקריאה הראשונה אבל כמובן כל אחד מחפש את הנתונים שקרובים יותר לתחום עיסוקו וקרובים יותר ללבו ואמרתי לד"ר קדמן, למנכ"ל המועצה, שאני מתלבט איך להגדיר את היום הזה ואני חושב שכדאי להגדיר אותו כיום של יום הכיפורים.

זבולון אורלב: יום כיפור של הילד.

זבולון אורלב: כיוון שהשנתון מציב ראי מאוד מאוד קשה, מול החברה הישראלית, מול הכנסת ומול הממשלה.

זבולון אורלב: בצד הקונצנזוס הרחב מאוד שיש לדאוג לילד, לחייו, לשלמותו ולבריאותו, לחינוכו, להתפתחותו התקינה, בצד הקונצנזוס הרחב, אני לא מכיר מישהו שיגיד – אני מוכן להפקיר את הילדים לגורלם.

זבולון אורלב: בצד זה, יש פער גדול מאוד בין ההצהרות לבין מה שקורה בפועל ותמונת המצב של השנתון היא תמונה מאוד מאוד קשה ועד כדי כך שאני גם אומר שזה יום כיפור במובן הזה שיש בתחומים לא מעטים שאנחנו לא רק שלא מצליחים לצעוד קדימה ולתקן ולשפר, אלא אף לצערי, נסוגים מאוד.

זבולון אורלב: כמובן, גם הפער הגדול בין ההצהרות לבין האכיפה של מערכת חוקים, נהלים וכדומה, שהיא בעיה מאוד מאוד קשה.

זבולון אורלב: ציינו גם בדיונים קודמים את הבעיה הקשה שנושא הילדים מפוזר בכמה וכמה משרדי ממשלה.

זבולון אורלב: רק אתמול עסקנו גם כן בוועדה משותפת עם אלכס מילר, בוועדת החינוך, על הוועדה הבין-משרדית שאיחדה שישה משרדי ממשלה, שקשורה בתיאום כדי למנוע רציחות של ילדים בתוך המשפחות שלהם וראינו, חבר הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שדיברה בתקיפות רבה בצדק, על הפערים הגדולים מאוד ועל כך שהמערכת השלטונית די כושלת.

זבולון אורלב: ואחד הדיונים שקיימנו ביחס לפער שבין האמנה לזכויות הילד, האמנה הבינלאומית וישראל הצטרפה לאמנה הזאת בראשית שנות ה- 90, לפני כעשרים שנה, הצענו שם שכנראה, כדי להשיג איזה שהיא זרוע ממשלתית אחת שתהיה מתאמת ומפקחת בתוך הממשלה, לחוקק חוק שייקרא נציבות זכויות הילד, במשרד הממשלה, משרד ראש הממשלה, במשרד הרווחה, אפשר לקיים על זה דיון היכן למקם ואנחנו מעבדים את ההצעה הזאת שחברי כנסת רבים כמובן יהיו יוזמים שלה ותומכים של הצעת החוק הזאת.

זבולון אורלב: אבל עד שנשיג את הטוב ביותר, בינתיים אנחנו צריכים לעסוק בדברים השגרתיים והם נתוני הדו"ח.

זבולון אורלב: כאמור, זאת ועדה משותפת לארבע ועדות וניתן קודם כל לראשי הוועדות, למי שמייצג את הוועדות האלה, לומר דברי פתיחה וגם לחברי הכנסת המציעים, שהעלו את הנושא לסדר היום.

זבולון אורלב: ונתחיל עם יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת אלכס מילר, בבקשה.

אלכס מילר: תודה, אדוני היושב-ראש.

אלכס מילר: ראשית, אני רוצה להודות, לברך את המועצה לשלום הילד על פעילותם ועל כך שהנתונים שאנחנו מקבלים אותם היום הביאו אותנו כמובן לקיים כאן ישיבה ואני בטוח שיהיו עוד הרבה ישיבות כאשר יתעסקו בכל מה שקשור לדו"ח ולממצאים שאנחנו צריכים להפיק מהדו"ח הזה.

אלכס מילר: אני בדיוק עכשיו סיימתי, יצחק, את הספר שקראתי, אז יהיה לי עכשיו עם מה להתחיל.

אלכס מילר: תודה גם על כך.

אלכס מילר: כמו שציין חבר הכנסת אורלב, אנחנו קיימנו ישיבה אתמול בנושא של האלימות במשפחות ואני מתכוון גם בשבוע הבא לקיים ישיבה בכל מה שקשור לאלימות בקרב הנוער, שלדעתי גם כן העניין הזה חשוב מאוד, כאשר אנחנו מצביעים ואנחנו מסתכלים על מערכת החינוך שצריכה לדעת איך לטפל בכל מה שקשור לחינוך כנגד אלימות.

אלכס מילר: היתה לנו כאן ישיבה באולם הזה, ביום הזכויות של תנו לחיות לחיות, וגם שם ראינו נתונים מאוד גבוהים של אלימות של נוער כנגד בעלי החיים ואני חושב שאין בכלל ספק על כך שהגורם החשוב ביותר בכל מה שקשור בעניין של האלימות זה מערכת החינוך שגם שם צריך להיות שינוי מהותי בכל מה שקשור למניעת אלימות.

אלכס מילר: בכך אני חושב שאנחנו גם נקיים ישיבות בכל שאר הממצאים שעולים מהדו"ח.

אלכס מילר: ראיתי גם שיש פה התייחסות רבה מאוד לכל מה שקשור לנושא של העלייה ולכל מה שקשור לנוער העולה.

אלכס מילר: ראיתי את הנתונים על הילודה וזה הדברים שבאמת צריכים לדון עליהם ואם אנחנו רוצים שיהיו החלטות שיביאו משמעות לטיפול בכל הנושאים שעולים מהדו"ח, צריך באמת להעלות את אותם הנושאים על סדר היום ולקבל החלטות ולפקח על כך שההחלטות האלו יצאו לפועל.

אלכס מילר: כמו שעשינו אתמול, אדוני היושב-ראש, כאשר קיבלנו תשובה מהשר שתוך פרק זמן קצר מאוד, הממצאים של הוועדה לזכויות הילד יעלו כחוק ממשלתי, גם שמענו שזה לא נותן את הפיתרון המושלם שאנחנו מצפים לו בכל התחום הזה, אבל עדיין זה איזה שהוא צעד וצריך להתקדם.

אלכס מילר: אנחנו נבקר על כך שהדבר יבוצע.

אלכס מילר: אני גם רוצה להודות ולברך גם את יושב-ראש הוועדה לזכויות הילד, גם הקודם וגם הנוכחי, וכל החברים בוועדה של זכויות הילד, ועדת החינוך וכל שאר הוועדות שקשורים לדו"ח הזה, על פעילותם למען זכויותיהם של ילדי ישראל ותרומתה, כמו שציינתי קודם, של המועצה לשלום הילד, לנושא החשוב הזה.

אלכס מילר: אתם עושים עבודת קודש ותודה רבה לכם.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שכאמור גם היתה ממציעות ההצעה לסדר בדיון מהיר וגם מייצגת את ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

זבולון אורלב: וגם חברה בוועדה לזכויות הילד.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה ליושבי-הראש שדיברו פה לפניי, לחבריי, חברי הכנסת המציעים, וכמובן למועצה לשלום הילד שעושה עבודת קודש.

אורלי לוי אבקסיס: משנה לשנה אנחנו נתקלים בדו"ח הזה, לפעמים אני רוצה להגיד לכם שכשאני פותחת, אני באמת מקווה שהפעם המצב יהיה טוב יותר וכשאני מגיעה לנתונים, כמו שציין באמת חבר הכנסת אורלב, יושב-ראש הוועדה לזכויות הילד, לא רק שאנחנו לא מצליחים לבלום, המצב הולך והופך להיות גרוע יותר.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להביא לכם פה, כדי לא להעמיס, כי בטח גם תכף ד"ר קדמן יבוא ויפרוש בפנינו את הדברים, אבל אני רוצה להביא סיכום מהישיבה האחרונה שהיתה באמת בעקבות השנתון הקודם של המועצה לשלום הילד ובה הוחלט כמה דברים וזו גם היתה ועדה של כמה ראשי ועדות ובחלק מהמסקנות וההחלטות אני אקריא בפניכם ואני גם אעבור מייד לשנתון החדש, כדי לראות איפה עומד המצב ואני מקווה מאוד שאולי גורמי מקצוע יאירו את עינינו ונגלה להפתעתנו שמאז שנכתב הדו"ח הזה, המצב השתפר.

אורלי לוי אבקסיס: מסופקני.

אורלי לוי אבקסיס: אבל ככה, חלק מההחלטות, שוב, זה מה- 3.2.2010, עולה – הוועדות שמו לב במיוחד לנתון שבו השפעה ישירה בין מצב סוציו אקונומי ומבנה משפחתי חד הורי, הן לפגיעות בילדים והן ליכולתם לרכוש השכלה ולהשתלב כאזרחים נורמטיביים בחברה.

אורלי לוי אבקסיס: זה לפני שנה.

אורלי לוי אבקסיס: הוועדות קובעות כי הממצאים והנתונים המצביעים בעליל על מצוקות חמורות, על בעיות קשות, על קשיים רבים ומפגעים בריאותיים, מהותיים, בילדים, מחייבים את רשויות המדינה להתייחס בכובד ראש לממצאים אלה ולגבש תוכנית לאומית רב שנתית להביא רווחה, שיקום, בריאות וחינוך, הראויים לכלל הילדים בישראל.

אורלי לוי אבקסיס: כך גם הוועדות קוראות למשרדי הממשלה ולרשויות מקומיות ללמוד היטב את נתוני הדו"ח, כל משרד בתחומו, ולהשתמש בדו"ח כמורה דרך, כאבן דרך, כדי לשנות ולשפר את העשייה למען הילדים.

אורלי לוי אבקסיס: הוועדות תקיימנה דיונים ייעודיים, כל ועדה בתחומה, כדי לפקח על משרדי הממשלה, שימלאו את חובתם, להביא לתיקון המצב וכן יפעלו כל ועדה בתחומה לקדם חקיקה שתבטיח זכויותיהם של כל הילדים בישראל.

אורלי לוי אבקסיס: הוועדות קוראות להורים להיות מודעים לסכנות המצויות בסביבתו הקרובה של הילד ובעיקר בביתו ולנקוט בכל האמצעים כדי לשמור על שלומו הבריאותי של הילד.

אורלי לוי אבקסיס: זה היה בנוגע לנתון של שנה שעברה, לנתוני הדו"ח של שנה שעברה.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני מסתכלת עכשיו בנתונים החדשים, אני אקריא חלק קטן מהנתונים, מה שמראה שמה שהיה הוא מה שעכשיו, אני מקווה מאוד שזה לא מה שיהיה בהמשך.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אם אנחנו מסתכלים על זה, בין השנים 98 ל- 2009, חל גידול של כ- 72% במספר התיקים שנפתחו בגין עבירות מין כנגד ילדים במשפחה.

אורלי לוי אבקסיס: לעומת זאת, מספר התיקים שפתחו בגין עבירות מין כנגד ילדים מחוץ למשפחה ירד, בהתאמה.

אורלי לוי אבקסיס: בקרב הילדים עד גיל חמש שנפגעו מינית וידעו לזהות את הפוגע, נמצא כי הפגיעה בידי הורה או קרוב משפחה היא הפגיעה השכיחה ביותר – בידי חבר, מכר או שכן, הקבוצה השנייה בשכיחותה בין הפוגעים.

אורלי לוי אבקסיס: לעומת זאת, רק 13.5% דיווחו כי הפוגע היה זר.

אורלי לוי אבקסיס: שוב פעם, הנושא של המשפחה ודנו על זה גם אתמול בוועדה שבאה לבדוק מה קורה עם מסקנות הדו"ח הבין משרדי, שעל זה בדיוק מדבר.

אורלי לוי אבקסיס: ושוב פעם, מפברואר ועד עכשיו, המסקנות לא יושמו ולא הגיעו לשטח.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לתת פה נתון נוסף שהוא קשה מבחינתי וזה שוב פעם על העניין, בשנת 2009 טופלו בידי פקידי סעד לחוק הנוער 33,751 מקרים חדשים של ילדים שנפגעו מאלימות פיסית ומינית.

אורלי לוי אבקסיס: מהם, 12,580 ילדים הופנו עקב הזנחה, 12,305 ילדים הופנו עקב אלימות פיסית ו- 5,275 ילדים הופנו עקב אלימות מינית.

אורלי לוי אבקסיס: יש פה את העניין, כמובן, של המצב הסוציו אקונומי.

אורלי לוי אבקסיס: 334,474 ילדים הוגדרו על-ידי מחלקות לשירותים חברתיים כילדים בסיכון ישיר או משפחתי.

אורלי לוי אבקסיס: מדובר בבעיות המסכנות את התפתחותו של הילד, את חייו התקינים, ודורשות עזרה.

אורלי לוי אבקסיס: לרוב הילדים יש גם בעיות נוספות, על-פי רוב כלכליות, שאינן מהוות סיכון ישיר, אבל הן מביאות בסופו של דבר להזנחה, הן מביאות לכך שהילד נמצא במצב של סיכון.

אורלי לוי אבקסיס: צריך להבין שאם אנחנו מדברים אז היישובים בהם אחוז הילדים המוכרים למחלקות לשירותים חברתיים מקרב כלל ילדי היישוב הוא 24% ויותר, ושוב פעם, אנחנו מזכירים פה את השכונות, את המצב של הפריפריה החברתית של המדינה.

אורלי לוי אבקסיס: וכמובן יש פה גם דיווח לגבי אשכולות.

אורלי לוי אבקסיס: מי שנמצא ביישוב שהאשכול שלו הוא מהנמוכים, כך עולה מצב הילדים בסיכון, מספר הילדים בסיכון.

אורלי לוי אבקסיס: במקביל, היכולת לרכוש השכלה גבוהה, הולכת ויורדת ככל שאתה נמצא ביישוב שהוא קצת קשה מבחינה כלכלית.

אורלי לוי אבקסיס: שוב פעם, המדינה הזו הופכת למדינה קוטבית.

אורלי לוי אבקסיס: מי שיש לו כסף, מי שלהוריו או אולי אפילו והתמזל מזלו ונולד בשכונה טובה כזו או אחרת, יכולתו לצבור את הכלים על-מנת להצליח במהלך החיים, הולכים וגדלים.

אורלי לוי אבקסיס: אין ספק, גם במשפחות חזקות יש התעללויות כאלו ואחרות, אבל יש באמת קורלציה באמת מדאיגה מאוד בין המצב הסוציו אקונומי למצב החברתי, למצב של הילדים בסיכון.

אורלי לוי אבקסיס: את זה יש ביכולת המדינה לעצור.

אורלי לוי אבקסיס: לתת כלים נוספים, לתת חינוך משלים, לתת חוגים, למצוא איזה שהיא תחלופה גם לזמן הפנוי של אותם ילדים, שבחלק מהמקרים, ההורים בכלל לא בבית מתוך הישרדות כלכלית, לא מתוך איזה שהיא בנייה של קריירה, אלא מתוך הרצון לספק את הדברים המינימאליים.

אורלי לוי אבקסיס: אז הם הולכים, שני ההורים, ועובדים בחוץ, ונתוני הדו"ח של העוני האחרונים מראים גם כאשר שני הורים עובדים, הילדים והמשפחה נמצאת מתחת לקו העוני וזה משפיע באופן ישיר גם על החינוך וגם על הסיכויים של אותו ילד להתפתח כאזרח נורמטיבי ואחד שיכול לתרום לחברה שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו פה, ופה אני לא אכנס עוד לאותם נתונים מדאיגים ביותר, יש עלייה חדה בדברים ובנתונים ואותי זה מדאיג, כי לא רק שגם המסקנות של הוועדה האחרונה לא הניבו מספיק תוצאות, המשרדים בשלהם, אין תוכנית רב משרדית, רבת שנים, ארוכת טווח, שתבוא לפתור את הבעיה כמו שצריך ושוב פעם, אנחנו נאלצים, האמת לא נאלצים, אבל אנחנו שמחים שיש את המועצה לשלום הילד שאוספת את הנתונים בצורה מאוד מקצועית, שיש לה גם את הכלים בשטח לעשות את זה והם מביאים את המראה, כמו שאמר באמת יושב הראש אורלב, של המציאות הלא יפה שבה אנחנו חיים ואני מקווה שמהמסקנות הפעם, נצליח גם להביא לשינויים בשטח.

זבולון אורלב: לו יהי.

אורלי לוי אבקסיס: אמן.

זבולון אורלב: עכשיו מחברי הכנסת המציעים, נמצא גם חבר הכנסת ד"ר ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה, כבוד היושב ראש.

ג'מאל זחאלקה: אני קודם ברצוני להביע הערכה גדולה לפעילותה של המועצה לשלום הילד ולא רק באיסוף נתונים שזה עבודה מקצועית ורצינית ביותר, אלא במעורבות היום-יומית שלה בכל העניינים הקשורים לילדים, בהתוויית מדיניות, בקידום הצעות חוק או אפילו לפעמים בסיכול הצעות חוק שעלולות לפגוע בילדים והארת עינינו.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו, חברי הכנסת, לשים לב, הסעיף הזה יכול לפגוע בילדים, שימו לב.

ג'מאל זחאלקה: וגם הארת עינינו בהשלכות של הצעות חקיקה שונים.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזו עבודה חשובה מאוד ואני חושב שדווקא צריך להגביר אותה, שתהיה מודעות גם בכנסת לעניין של זכויות הילד.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב, כבוד היושב-ראש, אם אנחנו לא רוצים לחזור למצב, למשוואה הטראגית, של בני עניים הם עניים, ובני משפחות שלא למדו, לא ילמדו, ובני אלה שחיים בשוליים יישארו בשוליים ושהמערכת של החינוך והמערכת החברתית והמערכת של התעסוקה וכל המערכות, מייצרות מחדש את הפערים הקיימים בחברה, צריך לטפל דווקא בילדים.

ג'מאל זחאלקה: כי נתון היסוד שאנחנו מדברים עליו, ושהוא מקור כל מה שיש בדו"ח הזה, הוא אותם פערים חברתיים כלכליים שהם גבוהים מאוד.

ג'מאל זחאלקה: החברה הישראלית היתה אחת החברות השוויוניות ביותר בשנות ה- 60 וה- 70, והיום היא חברה מהכי פחות שוויוניות.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה עכשיו להיכנס ללמה זה קרה, זה לא קרה בגלל שלא ירד גשם, כמו שאנחנו זה, אלא בגלל שהיתה מדיניות כלכלית מסוימת, שהביאה לתוצאות האלו.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, יש מדיניות כלכלית שמצמצמת פערים, ויש מדיניות כלכלית שמגדילה ומרחיבה פערים ויש טענה זדונית שיש ניגוד בין צמיחה כלכלית לבין צדק חברתי.

ג'מאל זחאלקה: ואני מסתכל על המדינות בעולם, רואה שהמדינות דווקא הכי מפותחות בעולם, הן, איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: או חלק גדול מהמדינות המפותחות בעולם, לא כולן, יש בהן צדק חברתי ופערים קטנים מאוד.

ג'מאל זחאלקה: אז יש כאן בחירה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אם אתה הולך על-פי המודל הדורסני הניאו ליבראלי, שמביא תוצאות ואף אחד לא ייתמם כאן, אף אחד לא יבוא להגיד – אני בעד ילדים, אני רוצה שיהיו זכויות לילדים, אוי ואבוי שיותר משליש הילדים הם עניים, אוי ואבוי שיש אלימות כל-כך גבוהה אצל ילדים, אוי ואבוי, אוי ואבוי, אבל כאילו אני לא, אני לא, מאשים מישהו שהוא רוצה את התוצאה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: אבל יש כאן קריצת עין ואיך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: התעלמות, שהיא כמו פעולה זדונית, בעיני.

ג'מאל זחאלקה: אני עושה מה שאני רוצה ואת התוצאות רואים כאן.

ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת אורלב, אנחנו דיברנו אלף פעמים, בלי שינוי דראסטי במערכת החינוך, אין, אין, אין כלים, אין כלים רבים.

ג'מאל זחאלקה: מערכת החינוך היא הכלי להוציא כמה שיותר אנשים ממעגלי העוני.

ג'מאל זחאלקה: לא שמערכת החינוך תייצר מחדש, היום מערכת החינוך משעתקת, מייצרת מחדש את העוני, וכל הדו"חות מראים את הדבר הזה.

ג'מאל זחאלקה: כדי שמערכת החינוך לא תייצר את העוני, צריך להשקיע יותר במקומות החלשים ובאופן רציני ולא, איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: לצאת ידי חובה ולעשות מסיבת עיתונאים – עשינו כך או כך.

ג'מאל זחאלקה: ואנחנו רואים גרף קטלני שיש מתאם, תמיד, בין הכנסות ההורה, מצבו החברתי כלכלי ובהישגים בלימודים.

ג'מאל זחאלקה: יש גב, הם שוכבים אחד על השני.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רוצים, איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: לשבור את הקשר הגורדי הזה, ליצור שיהיה מוביליות, שיש יציאה מהמעגלים.

ג'מאל זחאלקה: התוצאות האלה הן, אנחנו נטפל בכל עניין באופן פרטני וצריך לטפל.

ג'מאל זחאלקה: הנה למשל, אחת התוצאות או אחת הסיבות, לדעתי, להתגברות האלימות במשפחה, או לטיפול הלקוי בעניין אלימות בתוך המשפחה, זהו משבר של העבודה הסוציאלית בארץ.

ג'מאל זחאלקה: העובדים הסוציאליים קורסים תחת נטל העבודה.

ג'מאל זחאלקה: יש מחסור בעובדים סוציאליים.

ג'מאל זחאלקה: יש מחסור גדול מאוד.

ג'מאל זחאלקה: יש חלק גדול מהאוכלוסייה לא מטופל, שזקוק לטיפול, לא מטופל בכלל.

ג'מאל זחאלקה: חלק שמקבל טיפול מקבל טיפול לקוי, חלקי.

ג'מאל זחאלקה: למה חלקי?

ג'מאל זחאלקה: כי אין לעובד הסוציאלי שאנחנו, אנשים מקצועיים, אין ספק, ועובדים מסורים, אבל הם לא יכולים לתת את השירות כשהוא צריך לטפל בכל-כך הרבה אנשים.

אורלי לוי אבקסיס: כמה זמן יהיה לו לביקורי בית?

ג'מאל זחאלקה: אז מה שקורה כאן, אז אחת המערכות שצריכה לטפל דווקא במקרי הקצה ולמנוע אסונות, של אלימות במשפחה ושל כל מיני דברים כאלה, גם אוזן קשבת, אנחנו מדברים על אונס בתוך המשפחה, על התעללות מינית בילדים, אז מי יעשה את זה?

ג'מאל זחאלקה: איפה העין החברתית שתפקח על העניין הזה?

ג'מאל זחאלקה: המשטרה לא יכולה להיות העין הזאת.

ג'מאל זחאלקה: המשטרה היא התחנה האחרונה.

ג'מאל זחאלקה: העין הזאת, החברתית הזאת שלנו, שאנחנו שלחנו, החברה ייפתה את כוחה.

ג'מאל זחאלקה: כדי שתפקח על עניין מקרה הקצה, וזה עבודה סוציאלית בארץ.

ג'מאל זחאלקה: אז בלי זה, אני חושב שהמצב התדרדר.

ג'מאל זחאלקה: אז צריך ללכת כאן בתנועת מלקחיים, זה כמובן מאבק פוליטי, מצד אחד לטפל במקרים ובאסונות החברתיים שישנם, ומצד שני, לעשות פעולת מנע אסטרטגית וזה שינוי דראסטי בגישה החברתית כלכלית והחינוך הוא המפתח לכל הבעיות האלה, לפחות בשלב זה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: אני חושב שדבריך משקפים הסכמה רחבה מאוד.

זבולון אורלב: חברת הכנסת ליה שמטוב, בבקשה.

ליה שמטוב: תודה רבה לכל יושבי-הראש ואני רוצה גם לברך את המועצה הלאומית לשלום הילד.

ליה שמטוב: אנחנו כל שנה דנים על השנתון הסטטיסטי וגם כמו שחברי הכנסת אמרו, אני רוצה לברך על העבודה היום יומית שלכם, כי כל פנייה מה שפונים, היא באמת מטופלת.

ליה שמטוב: כאשר כיהנתי כיושבת ראש ועדת העלייה והקליטה, היו הרבה פניות שפנינו ונענינו בתשובה, גם חיובית, גם עניינית.

ליה שמטוב: כאשר אני רואה שאחוז משפחות העולים, החד הוריות, גדול פי שניים מאחוז המשפחות הוותיקות, אז מה כבר אפשר להגיד על הילדים?

ליה שמטוב: אם ילדים כאלה שגרים במשפחה חד הורית, עולה חדשה, שהיא צריכה לבד להתמודד עם הכל ולפרנס את המשפחה, ואם ילד הוא נמצא לא במסגרת הנכונה, זה מה שקורה.

ליה שמטוב: אני פה רואה נתון, עולים חיים מתחת לקו העוני ואני אספר לכם על מקרה שקרה לפני יומיים.

ליה שמטוב: מכרה שלי אמרה – אני רציתי לרשום את הילד שלי עכשיו לגן עירוני, כי הילד היה בגן פרטי.

ליה שמטוב: ואי-אפשר לרשום אותו לגן איפה שההורים רוצים, זה לפי אזור רישום.

ליה שמטוב: היא הגיעה לראות איך בכלל הגן הזה נראה והיא שואלת את המטפלת, היא אומרת – הילד שלי בשעה מסוימת אוכל פרילי.

ליה שמטוב: היא אומרת – לא, אסור להביא פרילי לגן.

ליה שמטוב: אז היא שואלת – למה?

ליה שמטוב: אפשר לחמנייה ואפשר תפוח, איזה שהוא פרי.

ליה שמטוב: לא, הילד שלי אוכל פרילי.

ליה שמטוב: אז היא אומרת – לא, כי לא לכל הילדים יש אפשרות לקנות פרילי.

ליה שמטוב: עכשיו כשאני רואה את הנתונים, אני מבינה שבאמת כנראה זה ככה.

ליה שמטוב: זה לא משנה איך קוראים לזה, משנה שבשנת 2011, יש עוד הורים שלא יכולים לאפשר לילדים לקנות מעדן.

ליה שמטוב: זה דוגמה אחת.

ליה שמטוב: אני מדברת על המסגרת לילדים.

ליה שמטוב: איך הילדים נופלים ככה בין הכיסאות ולא נותנים להם מענה.

ליה שמטוב: אנחנו כוועדה ביקרנו בישיבת נתיב מאיר בבית וגן בירושלים ושמענו את הילדים.

ליה שמטוב: עולים חדשים מארצות-הברית, מקנדה, מברזיל, למה אתם מבאר שבע מגיעים לירושלים?

ליה שמטוב: למה אתם ממעלה אדומים, מגיעים לירושלים?

ליה שמטוב: אתם מה, אתם לא יכולים שם ללמוד במסגרת בתי-הספר איפה שאתם גרים?

ליה שמטוב: מתברר שלא.

ליה שמטוב: כי לא מבינים אותם.

ליה שמטוב: ילדים עדיין לא יודעים עברית, ילדים מתקשים בכל מיני מקצועות והם הגיעו למסגרת שכן מבינה אותם.

ליה שמטוב: הם הגיעו למסגרת שיוצאים ילדים שם וגם, לא רק רוצים לשרת בצבא, הם גם יוצאים ממסגרת הזו ומשרתים בצבא, בכל מיני תפקידים בכירים.

ליה שמטוב: כי אם הם היו במסגרת הרגילה, אני לא אומרת שכל המסגרות החינוך הם גרועים, אבל בכל זאת, אם לילד לא מוצאים את המסגרת הנכונה מה שהוא צריך, אז הילד הזה הולך לאיבוד.

ליה שמטוב: היתה לנו ישיבה ובישיבת העלייה והקליטה, על הבנות מאתיופיה, שהיום הם לומדים באוניברסיטאות מקצועות כלכלה, משפטים, בהישגים טובים ובהצטיינות.

ליה שמטוב: אבל כשהם מדברים על המשפחה שלהם, המשפחה היא לא יכלה לתת להם את זה.

ליה שמטוב: המשפחה מרובת ילדים, הגיעו מאתיופיה, הקשיים במשפחה.

ליה שמטוב: זאת אומרת, הם פשוט, היה להם מזל להיות במסגרת הנכונה ומפה הם יצאו מה שהם יצאו.

ליה שמטוב: תודה.

זבולון אורלב: תודה רבה לך על הדברים ועכשיו חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

מסעוד גנאים: תחילה אני רוצה להצטרף באמת לברך את המועצה לשלום הילד ואת ד"ר קדמן על העבודה, על עבודת הקודש, האמת.

מסעוד גנאים: אני חושב שכולנו היום קראנו בידיעות אחרונות את הסיפור של האב הזה שלקח את העניינים לידיים, כאשר הטריד אותו מישהו באוטובוס, קשיש.

זבולון אורלב: הילד שלו.

מסעוד גנאים: הילד שלו, כן.

מסעוד גנאים: הילד שלו, וכאשר הלך למשטרה והתלונן, שם אמרו לו שאין קצין נוער עוד יומיים, שלושה, ארבעה שבועות, אולי זה מצביע על אחד מהדברים שבאמת מסמלים את הבעיה, את הבעיה של הילדים.

מסעוד גנאים: הוא, בסוף הוא נאלץ לעשות את זה בעצמו ולתפוש את האשם ולהסגיר אותו למשטרה.

מסעוד גנאים: אני חושב שמה שעולה מהדו"ח הזה וגם מדו"חות אחרים, שאנחנו מזמן מאבדים את הילדות.

מסעוד גנאים: מזמן אנחנו מאבדים את הילדות.

מסעוד גנאים: וכולנו, עלינו להגן עליה ולשמור עליה.

מסעוד גנאים: משום שבילדות מתחיל הכל, הכל מתחיל בילדות.

מסעוד גנאים: אז אני חושב, יש אמרה לישו, לנביא ישו, מה ירוויח האדם אם הוא מרוויח את כל העולם, אבל מאבד את עצמו.

מסעוד גנאים: מה אנחנו נרוויח מכל הצמיחה ששומעים עליה, וככל שאנחנו מביאים איזה ביקורת על התקציב, אז ראש הממשלה, כולם, ה- OECD, התקציב, צמיחה והכל, אם אנחנו מאבדים את העיקר.

מסעוד גנאים: מאבדים את הילדות.

מסעוד גנאים: אני חושב שכאשר אנחנו קוראים על העוני בקרב הילדים, כאשר אנחנו קוראים ורואים שילדים נאלצים לעזוב את מערכת החינוך ואת בתי-הספר, כדי להשתתף בפרנסת המשפחות שלהם, אני חושב שהגענו למצב קשה מאוד.

מסעוד גנאים: המציאות והאווירה והאקלים הוא מסוכן לילדים.

מסעוד גנאים: אז עלינו כולנו להירתם.

מסעוד גנאים: אני חושב שבתי-הספר, יש הרבה מרכזי שינוי, מנופי שינוי בחברה לטובה.

מסעוד גנאים: עיקרם – בתי-הספר.

מסעוד גנאים: בתי-הספר צריכים לעבור, לעבור ממקום שמגלים וחושפים את התופעות האלה, למקום שמשנה, שמשנה את פני המציאות לטובה.

מסעוד גנאים: משום שמערכת החינוך נמשכת ככה, לא רק מערכת החינוך.

מסעוד גנאים: אנחנו מקבעים את המציאות, מקבעים את הפערים ואני חושב גם, וזו ההערה האחרונה, שאת החיסרון בכל המשרות ובכל, אם זה עובדים סוציאליים וזה פסיכולוגים, אם זה קב"סים, אם זה קציני נוער, אני חושב שזה מעיד על הכישלון של המדינה ושל הממשלה בהתמודדות עם הבעיות של הילדים.

אורלי לוי אבקסיס: בעיקר שבמערכת החינוך אין היום יועצות בכלל, בחצי מבתי-הספר היסודי.

אורלי לוי אבקסיס: אין אחיות בית-ספר, אין מי שייראה את הילד, פרט לעניין של חומר שנלמד בכיתה.

אורלי לוי אבקסיס: מישהו יסתכל לו בעיניים ואולי ייראה שהוא עובר איזה משהו.

זבולון אורלב: תודה רבה, חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחרון הדוברים מבין חברי הכנסת, יושב-ראש ועדת עלייה, קליטה והתפוצות, שהיה יושב-ראש הוועדה לזכויות הילד, חבר  הכנסת דני דנון.

זבולון אורלב: בבקשה.

דני דנון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דני דנון: חבריי, חברי הכנסת, חבריי הטובים מתפקידי הקודם כיושב-ראש הוועדה לזכויות הילד, ד"ר קדמן והמועצה, וכל הגופים שעוסקים בנושא הילדים, יישר כוח גדול.

דני דנון: קשה, קשה לבוא לפה ולראות את הנתונים.

דני דנון: אני מגיע לפה מוועדת הכלכלה, אנחנו שומעים על מאגרי הגז, על המיליארדים שאנחנו הולכים לקבל, ומצד שני, באים לפה ומסתכלים על הנתונים, על מאות אלפי ילדים שחיים בעוני וזה קשה.

דני דנון: בנושא העולים, ברור לנו שאוכלוסיית העולים היא אוכלוסייה רגישה יותר, רואים את זה במספרים שהיום יש לנו 10% ילדים עולים במדינת ישראל, אבל ילדים עולים שמטופלים על-ידי שירותי רווחה, מגיעים כמעט ל- 18%, כמעט כפול.

דני דנון: אי-אפשר להתווכח עם הנתון הקשה הזה, שילדי עולים חיים במצוקה הרבה יותר גדולה מילדים רגילים וזה כואב לנו.

דני דנון: אני עדיין אומר שהמקום הטוב ביותר לילדים יהודים זה מדינת ישראל, למרות הנתונים הקשים של המועצה לשלום הילד, אני מאמין בזה בלב שלם, שאנחנו צריכים לעודד עלייה לישראל.

זבולון אורלב: תרשה לי לתקן, אני חושב שזה גם המקום הטוב ביותר לילדים מהמגזר הערבי.

דני דנון: בהחלט, וזה יאמר אולי חבריי, חברי הכנסת הערביים יוכלו להתייחס לכך.

מסעוד גנאים: לא שמעתי.

זבולון אורלב: הוא אמר שהמקום הטוב ביותר לילד יהודי לגדול זה במדינת ישראל.

זבולון אורלב: אז תיקנתי אותו ואמרתי שאני חושב שהמקום הטוב ביותר לילד ערבי לגדול, זה גם במדינת ישראל.

זבולון אורלב: יחסית לעולם הערבי.

דני דנון: אני התייחסתי, אדוני היושב-ראש, בהיבט היהודי ציוני.

דני דנון: לצערנו מספר העולים למדינת ישראל בשנים האחרונות היה בירידה.

דני דנון: אנחנו רואים את זה גם במספר הילדים העולים, שהוא יורד מדי שנה בשנה, אבל אני עדיין חושב, אנחנו צריכים לעודד עלייה, לעודד משפחות לישראל ולא להתעלם מהמצב הקשה ואני אומר זאת פה למשרדי הממשלה השונים.

דני דנון: כחבר בקואליציה, אדוני היושב-ראש, אנחנו חייבים לראות איך אנחנו משקיעים בשנה הזאת יותר בצמצום הפערים.

דני דנון: בשנה הבאה, ד"ר קדמן, תגיע גם עם הספר, אנחנו נראה נתונים גם.

דני דנון: אבל בואו נלך, אפשר לצמצם את זה, בייחוד לאור זאת שאנחנו צופים צמיחה של 4.5% במשק הישראלי, שזה נתון מדהים.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה אם זה יגלוש לשכבות החלשות.

דני דנון: התפקיד שלנו, חברת הכנסת לוי, לוודא שאנחנו מוודאים שאנחנו, הצמיחה, הגז, התשתיות, כל הדברים האלו, יגיעו גם לילדים ונצמצם את הפערים.

דני דנון: תודה רבה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: ועכשיו אנחנו ניגש לעיקר המלאכה שלנו ונאפשר לד"ר קדמן ולאנשיו, יפה ציונית, מנהלת מחלקת המחקר והמידע, להציג את הדו"ח, את הממצאים, את עיקר המשמעויות של הדו"ח הזה.

זבולון אורלב: בבקשה, ד"ר קדמן.

יצחק קדמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק קדמן: אני מודה לכל ארבעת הוועדות שהתכנסו יחד, זה לא דבר פשוט, אני יודע כמה אתם עסוקים, להתפנות מכל העיסוקים הרגילים, לתאם ישיבה ביחד זאת הזדמנות גם להודות למנהלות הוועדה, שתמיד נחבאות מאחורי הכלים, אבל אני יודע כמה הן משקיעות כדי שהדברים האלה יצאו אל הפועל.

יצחק קדמן: אני אומר רק כמה משפטים כלליים ואחרי זה אני אבקש מעורכת השנתון, יפה ציונית, היא הכינה לכם מצגת על קצה המזלג, נתונים מתוך השנתון.

יצחק קדמן: אומר רק, זאת השנה ה- 19 ברציפות שאנחנו מוציאים את השנתון הזה, הוא הולך וגדל מבחינת משקלו, כל שנה, לא הולך להיות מעודד יותר, אבל הוא גדל מבחינת היקפו.

יצחק קדמן: יכול להיות שאגב במדינה מתוקנת, הממשלה היתה צריכה להוציא שנתון כזה ולא להשאיר את העבודה לארגונים וולונטאריים, אבל מאחר וממילא משאירים את העבודה במציאות שלנו לארגונים וולונטאריים בהרבה מאוד נושאים, לקחנו את זה על עצמנו, עד שמישהו בממשלה יסכים לקחת את זה על עצמו, לא שזה נראה לי קרוב לקרות, אבל זה רמז דק למה מוטל היום על המגזר השלישי, למלא תפקידים שהמדינה הולכת ונעלמת מהם.

יצחק קדמן: הייתי אומר במשפט אחד, אם נסכם 700 עמודים של השנתון, שהפסקנו להיות מדינת כל ילדיה.

יצחק קדמן: זה הדבר הכי בולט.

יצחק קדמן: אנחנו מדינה קטנה, באזור גיאוגרפי מצומצם.

יצחק קדמן: אני שונא לדבר על ילדים כעל משאב, כי ילדים הם בני-אדם, אבל באמת, הם המשאב העיקרי שיש לנו ואנחנו מפסיקים להשקיע בהם ואחר-כך תמהים כשבחצר האחורית, המוזנחת, גדלים קוצים ודרדרים ואולי אפילו נחשים.

יצחק קדמן: אין פה סודות.

יצחק קדמן: מי שלא משקיע בילדים, מי שזורע רוח, קוצר סופה, זה נכון לגבי כל ילד וילד.

יצחק קדמן: אין ילדים בישראל שהם ילדים רעים, יש ילדים שרע להם.

יצחק קדמן: גם הילדים הנקראים רעים, בהרבה מאוד מקרים, הם ילדים רעים מפני שרע להם.

יצחק קדמן: הקו העובר כחוט השני לאורך השנתון, הוא הפערים העצומים בין קבוצות ילדים שונות בישראל וזה לא רק פער כלכלי.

יצחק קדמן: זה פער בתחום החינוך, זה פער בתחום הבריאות שהיה צריך להיות כביכול שוויוני, כביכול חינם.

יצחק קדמן: אנחנו יודעים שיש ילדים שלא מקבלים את שירותי הבריאות החיוניים ביותר.

יצחק קדמן: יש ילדים שרצה גורלם והם נולדו ביישוב מסוים והסיכוי שלהם לקבל שירותי בריאות בהשוואה לילד אחר שנולד ביישוב "מוצלח"  יותר במירכאות, הם פערים של שמיים וארץ.

יצחק קדמן: אנחנו רואים את ההשפעה של הקיטוב בחברה הישראלית, גם בתחום העבריינות.

יצחק קדמן: יש לנו השנה לראשונה נתונים שמראים שהסיכוי של ילד שהוריו בהכנסה נמוכה, שיפתחו לו תיק במשטרה, גבוה פי שלושה מאשר ילד שההורים שלו בהכנסה גבוהה יותר.

יצחק קדמן: זה לא שעבריינות הנוער קיימת רק בשכבות סוציו אקונומיות נמוכות, אבל הסיכוי שילד כזה ייקלע גם לתחום העבריינות הולך וגדל, ככל שהילד בתנאים התחלתיים קשים יותר.

יצחק קדמן: זה תנאי כלכלה, זה גם דברים אחרים.

יצחק קדמן: אחד הנתונים בנושא הזה שיש בשנתון, הוא שילדים שחיים במשפחות לא שלמות, משפחות גרושות, משפחות שהם חד הוריות, הסיכוי שלהם להסתבך בעבריינות נוער גבוה פי שניים מאשר של ילדים אחרים.

יצחק קדמן: אנחנו בהרבה מאוד מובנים גוזרים על ילד, ברגע שהוא נולד באיזה שהוא מקום למשפחה מסוימת, כמעט חוסר מוצא, כמעט חוסר אפשרות.

יצחק קדמן: אני שומע בשנים האחרונות ובעיקר בשנה האחרונה, שבחים שקברניטי המשק נותנים לעצמם ואומרים – איזה כלכלה נהדרת יש במדינת ישראל.

יצחק קדמן: אני לא מבין על מה הם מדברים.

יצחק קדמן: מבחינתי, לא יכול להיות כלכלה פורחת וחברה דפוקה.

יצחק קדמן: כלכלית זה לא יכול להיות, זה לא נכון.

יצחק קדמן: לא יכול להיות שידברו על איזה שגשוג יש במשק, כשחלקים ניכרים מהילדים בישראל מודרים מהשגשוג הזה.

יצחק קדמן: זה לא יכול להיות.

יצחק קדמן: היינו גאים מאוד, שבשנה האחרונה התקבלנו למועדון הקרוי OECD.

יצחק קדמן: אני לא יודע מה אנשים חושבים שקיבלנו איזה אות הוקרה.

יצחק קדמן: די אם תסתכלו בפרק הבינלאומי בשנתון ותראו, אנחנו לא עומדים בשום סטנדרט שהילדים שחיים במדינות ה- OECD עומדים בהם.

יצחק קדמן: לא בצפיפות בכיתות, לא בהישגים חינוכיים, לא בגובה או גודל הפערים בתוך כל מדינה.

יצחק קדמן: מדינת ישראל מחזיקה בשיא לא מכובד של שיעור העוני בקרב ילדים ושיעור הפערים בין אלה שיש להם לאלה שאין להם הוא הגבוה ביותר בעולם המערבי.

יצחק קדמן: וצודק, אגב, התבטאו פה חברי כנסת, אני פשוט מצדיע לכם, כל חברי הכנסת שדיברו, אני משוכנע שקראתם את כל השנתון, זה הונח לפניכם רק לפני שעה, זה באמת מראה על בקיאות אדירה.

זבולון אורלב: האמת היא שהדליפו לנו קודם.

זבולון אורלב: יצחק, הדליפו לנו קודם.

אורלי לוי אבקסיס: יצחק, זה אומר שמישהו במשרד שלך לא שמר על זה מספיק טוב.

יצחק קדמן: לא לא, אני אומר את זה לא בציניות, אלא באמת בהערכה עמוקה, מפני שהדברים ששמענו פה מעידים באמת שלא רק קראו אלא גם הפנימו את המשמעויות של השנתון.

יצחק קדמן: אני, אפרופו מה שנשמע פה, אני הייתי מציע הצעה קונקרטית, מעבר.

יצחק קדמן: הצעות החלטה, אגב, של שנה שעברה, אני מציע ליושב-הראש להעלות אותם על השולחן פשוט כלשונן פעם נוספת.

זבולון אורלב: כבר עשיתי את זה.

זבולון אורלב: ביקשתי ממנה.

יצחק קדמן: הן עדיין תקפות.

יצחק קדמן: אבל אני הייתי מציע דבר נוסף.

יצחק קדמן: מדינת ישראל, אני מציע לה אתגר, שבעשורים הקרובים, ההכנסות החדשות מגז, לא ילכו לתקציבים השוטפים אלא יוקצו הצידה ויוקדשו להקטנת פערים ולטיפול בדור הבא של מדינת ישראל, בילדים.

זבולון אורלב: יש כבר הצעת חוק שאני גם שותף לה.

זבולון אורלב: מרוב שכיוונו לדעתך, יש כבר הצעת חוק.

יצחק קדמן: אני מאוד שמח.

יצחק קדמן: לפני שאני אתן ליפה לעשות מצגת קצרה, אני רוצה להפנות לארבע הוועדות שהתכנסו פה היום, מתוך נתונים של השנתון וכמובן שאפשר לקחת לכל ועדה עוד עשרות ומאות נתונים אחרים, לקיים דיונים למשל בארבעת הסוגיות הבאות – לוועדת הקליטה או קליטת העלייה, אני מציע לקיים דיון בנתון שמופיע בשנתון, שלפיו למעלה מ- 100,000 ילדים בישראל, רובם ממשפחות עולים, חיים פה בארץ ללא כל מעמד.

יצחק קדמן: ללא כל מעמד, זה אומר לא אזרחות, לא תושבות, לא כלום.

יצחק קדמן: חיים פה בוואקום.

יצחק קדמן: ואל תטעו, רובם הגדול הם לא ילדי עובדים זרים, הם ילדים ממשפחות עולים, אני לא אפתח את זה פה, שחיים פה בארץ ללא מעמד.

יצחק קדמן: ללא מעמד זה אומר ללא ביטוח לאומי, זה ללא ביטוח בריאות, ללא עוד כל מיני דברים.

יצחק קדמן: אז בואו נדון איך זה שבישראל חיים 100,000 ילדים שאין להם שום זכויות.

יצחק קדמן: לוועדת החינוך הייתי מציע להקצות דיון על הנשירה ההולכת וגדלה מתוך מערכת החינוך, למרות שהנתונים הרשמיים הם שהנשירה קטנה, אבל כשבודקים בכמה ילדים מטפלים קציני הביקור הסדיר, קציני הביקור הסדיר לפחות אפשר להגדיר את זה מטפלים בטרום נשירה, בכאלה שהם בסכנת נשירה.

יצחק קדמן: המספרים גדלים והולכים, הגיעו בשנה האחרונה כמעט ל- 90,000.

יצחק קדמן: לוועדת העבודה והרווחה הייתי מציע לקיים דיון בנתון שלא שמים אליו לב ויש לו משמעות עצומה.

יצחק קדמן: בשנה האחרונה, לפי נתוני השנתון, ביקרו בחדרי המיון של בתי-החולים למעלה מ- 563,000 ילדים.

יצחק קדמן: זה שיא חסר תקדים.

יצחק קדמן: מה, אנחנו כל-כך חולים?

יצחק קדמן: מה, הילדים שלנו כל-כך נפגעים?

יצחק קדמן: או שמא הנתון הזה בצירוף, יש לנו בשנתון גם באיזה שעה הם מגיעים לחדר מיון, ורובם, אני אגלה לכם את הסוד, מגיעים לחדר מיון בין שש בערב ל- 12 בלילה.

יצחק קדמן: אולי זה מעיד על זה שמשהו לקוי בשירותי הבריאות בקהילה והזמינות שלהם בשעות יותר מאוחרות.

יצחק קדמן: זה לא מצב טוב שילד מגיע בגלל שיש לו חום לחדר מיון.

יצחק קדמן: חדר מיון זה לא תענוג לבלות שם וזה גם לא מקום בריא להיות שם.

אורלי לוי אבקסיס: אין שירותי רפואה בשעות הללו בפריפריה.

יצחק קדמן: לוועדת זכויות הילד יש פה פרקים שלמים ואני לא צריך לעודד את היושב-ראש של הוועדה לעסוק בהם.

יצחק קדמן: אני רק אומר דברים שהיושב-ראש אמר.

יצחק קדמן: אנחנו צריכים להיות מאוד מודאגים ולקיים על זה דיון יסודי בנושא של העלייה הנמשכת של מספר הילדים שהם קורבנות להתעללות לסוגיה השונים.

יצחק קדמן: המספר הגיע השנה למספרים נוראיים של קרוב ל- 46,000 ילדים שמדווחים שעדיין אנחנו לא מדברים על הילדים שאינם מדווחים.

יצחק קדמן: המדינה, רבים בתוכנו, הזדעזעו בשנה האחרונה לנוכח מספר מקרי הרצח של ילדים.

יצחק קדמן: צריך לזכור, רצח של ילדים הוא אמנם מקרה מאוד קיצוני, אבל הוא עומד על קצה הרצף של התעללות בילדים.

יצחק קדמן: חלק מהילדים שלא נרצחו, רק כי היה להם מזל, הם הושלכו מהחלון החוצה, ובמזל או בנס, כל אחד לפי תפישתו, הם לא מתו.

יצחק קדמן: חלק מהילדים לא מתו, אבל הם שוכבים כצמח בבית-חולים, אחרי שריסקו להם את הגולגולת.

יצחק קדמן: כך שאנחנו צריכים לקיים דיון איך אנחנו.

יצחק קדמן: והיה אתמול, כפי שאמר יושב-ראש ועדת זכויות הילד, גם משותף לוועדת החינוך, היה אתמול התחלה של דיון באחת ההצעות, אחת ההצעות, בנושא של העברת מידע.

יצחק קדמן: זה לא מספיק.

יצחק קדמן: אני רוצה לעצור כאן, לא לפני שאני אומר – השנתון הזה לא נועד להיות לא כתב הגנה, גם לא כתב אישום.

יצחק קדמן: הוא נועד להיות נייר עבודה.

יצחק קדמן: הוא נועד להגיד לכל אנשי המקצוע, שרבים יושבים פה והם שותפים נהדרים שלנו, למשרדי הממשלה, לרשויות המקומיות, לכל מי שיש לו יד ורגל בעניין, אין לכם אליבי להגיד לא ידענו.

יצחק קדמן: זה התפקיד של השנתון.

יצחק קדמן: השנתון מונח לפתחם של כל הגורמים הנוגעים בדבר והם צריכים להשתמש בו כנייר עבודה.

יצחק קדמן: משפט אחרון, לפני שאני אעביר את זה ליפה.

יצחק קדמן: יש בשנתון גם נתונים מעודדים.

יצחק קדמן: יש גם אורות, לא רק צללים, וצריך להגיד את זה.

יצחק קדמן: יש, אני אתן שלוש דוגמאות, אולי ארבע דוגמאות.

יצחק קדמן: יש עלייה דרמטית בשיעורי הלמידה במגזר הערבי וצריך להגיד את זה, זה לא נולד מלבד וזה נתון מאוד מעודד, דווקא בגלל הדברים ששמענו פה והקשר בין השכלה לכלכלה ודברים נוספים.

יצחק קדמן: יש ירידה מוחשית, בחמש השנים האחרונות, במספר הפציעות הקשות ומקרי המוות כתוצאה מתאונות דרכים של ילדים.

יצחק קדמן: ירד בחצי.

יצחק קדמן: ירד בחצי, חסכנו הרבה מאוד חיים של ילדים.

יצחק קדמן: עכשיו, שוב, זה לא במקרה.

יצחק קדמן: כשמשקיעים כסף בהסברה בנושא של כל ילד חגור, כשמשקיעים כסף בזה שילד מתחת לגיל תשע לא חוצה לבד את הכביש, וכשמשקיעים במניעה, יש תוצאות.

יצחק קדמן: אגב, שני דברים נוספים שצריך לראות אותם בחיוב, האחד זה שיעורי ההתנדבות של בני נוער.

יצחק קדמן: יש לנו פה נתונים.

יצחק קדמן: אוהבים מאוד בתקופה האחרונה להשמיץ אצלנו בני נוער ולא צריך לחכות למותו הנוראי של אלעד בשריפה שהיתה בכרמל כדי לגלות שבני הנוער שלנו מתנדבים.

יצחק קדמן: אגב, אני יודע שמאוד פופולארי להשמיץ חרדים, שיעור ההתנדבות בקרב בני הנוער החרדים הוא הגבוה ביותר מכל הסקטורים, אז גם את זה אפשר להגיד.

יצחק קדמן: אפשר להגיד גם מילים טובות.

יצחק קדמן: ואולי עוד נתון אחד שבאמת יש בו שיפור, שוב, בניגוד גמור למה שאנחנו קוראים בעיתונים, יש ירידה הדרגתית בעשור האחרון של עבריינות נוער.

יצחק קדמן: יש ירידה, לא עלייה.

יצחק קדמן: בעבריינות בכלל של בני נוער, ובעבריינות של בני נוער במוסדות חינוך בדקנו, לפי נתוני המשטרה, סעיף-סעיף, בעבירות רכוש, בעבירות אלימות.

יצחק קדמן: יש בעשור האחרון ירידה וצריכים גם את הדברים האלה להגיד כי זה מעודד ואסור לשקוע במרה שחורה.

יצחק קדמן: ונתון חיובי אחרון – יש ירידה בקרב בני הנוער בעישון סיגריות.

יצחק קדמן: גם זה לא מקרי.

יצחק קדמן: משרד הבריאות עשה לא מעט עבודה כדי להמאיס על בני הנוער, בצורה חכמה, את העישון, ויש תוצאות.

יצחק קדמן: כל זה אומר שאם רק נשקיע, אנחנו יכולים, לא בשמיים היא, אלא בידינו, בידינו הדבר לעשותו.

יצחק קדמן: אני אבקש עכשיו את יפה ציונית, שהיא העורכת הראשית של השנתון.

זבולון אורלב: כיוונת שאני אבקש.

יצחק קדמן: בבקשה.

זבולון אורלב: יש לי עוד שאלה אחת אליך.

זבולון אורלב: תראה, כשנכנסנו ל- OECD, ביקשנו ממרכז המידע והמחקר של הכנסת, בעיקר ממחלקת התקצוב, לעשות עבודה, אם אנחנו רוצים להשתוות ל- OECD, מה צריך לעשות.

זבולון אורלב: וקיבלנו מסמך ראשוני, לא שלם, שעשתה את זה נדמה לי מחלקת התקצוב יחד עם יובל, וקיבלנו תמונה ראשונית לא רק להגיד – תשמעו, אלה הפערים, אלא מה צריך לעשות, אם אנחנו רוצים מחר להיות בממוצע של ה- OECD.

זבולון אורלב: תוך כדי דבריך, חשבתי – מי יכול לעשות, לכתוב את התוכנית הלאומית.

זבולון אורלב: אנחנו רוצים להיות בסדר, אנחנו רוצים להיות בסדר.

זבולון אורלב: איפה הפערים, מה צריך לעשות, כמה כסף צריך להשקיע, כמה עובדים חסרים, ומושגים מאוד ברורים של תוכנית לאומית, שנדע.

זבולון אורלב: נדע בתחומים השונים, בכל המגוון שאתה פירטת בשנתון, ואני חושב שצריך לעשות את העבודה הזאת פעם אחת, כדי להבין איפה אנחנו נמצאים.

זבולון אורלב: מה חסר.

זבולון אורלב: חסרים חוקרי נוער?

זבולון אורלב: חסרים עובדים סוציאליים?

זבולון אורלב: חסרים יועצים?

זבולון אורלב: חסרים פסיכולוגים?

זבולון אורלב: כמה כסף חסר?

זבולון אורלב: מה הפער התקציבי?

זבולון אורלב: על מה אנחנו מדברים?

זבולון אורלב: זה מיליארד?

זבולון אורלב: זה עשרה מיליארד?

זבולון אורלב: על מה אנחנו, מה הפערים?

זבולון אורלב: תחשוב על זה.

יצחק קדמן: אני רק אגיד לך, הבוקר הייתי בוועדת חוקה ודנו שם בהיעדר מוחלט של יישום של החוק למניעת העסקת עברייני מין במוסדות שעובדים עם ילדים.

יצחק קדמן: ויושב-ראש הוועדה שאל שם את משרדי הממשלה השונים – תגידו, מה אתם עושים כדי לפרסם שהציבור ידע על החוק הזה.

אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, היה אמור להיות סעיף פרסום נורא גדול בחוק.

יצחק קדמן: אז שאל משרד ממשלתי אחד אחרי השני וכל אחד אמר – זה רעיון מצוין, אבל לא אנחנו.

יצחק קדמן: אז היושב-ראש סיכם, הוא אמר – אם אף אחד ממשרדי הממשלה לא רוצה לעשות את זה, אולי המועצה לשלום הילד תעשה את זה.

יצחק קדמן: אז הרעיון שלך הוא נפלא ואני חושב שמישהו צריך לעשות את זה.

זבולון אורלב: אני חוזר לנציבות לזכויות הילד.

זבולון אורלב: כל הזמן מחזיר אותי שאין, אין רגולאטור, אין מנהיג ממשלתי, אגב גם אין שר אחד אחראי על המגוון השלם, כל אחד אחראי בקטע שלו.

יצחק קדמן: לפני שאתה נותן את רשות הדיבור, אז משפט אחרון בכל-זאת, אני רוצה להודות ליפה ציונית, לציפי ברמן, שהן עורכות השנתון, לעורך האחראי, ד"ר אשר בן אריה שנבצר ממנו להגיע היום, בגלל בעיות בריאות ואני מוכרח לומר זה צוות נפלא שעושה עבודה בתנאים מאוד קשים, הוא מוציא מוצר נפלא, שנה אחרי שנה, וזאת הזדמנות להודות להם.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: גב' יפה ציונית, בבקשה.

יפה ציונית: שלום לכולם.

יפה ציונית: אני גם חייבת לחזור ולומר תודה לחבריי בצוות השנתון, ציפי ברמן, ד"ר אשר בן אריה.

זבולון אורלב: מי זאת ציפי ברמן?

יפה ציונית: היושבת פה מאחוריי ולידה שתי בנות נוספות חברות לעבודה, חניתה כושר ומיכל קמחי שבלעדיהן לא היה איכות כזו.

יפה ציונית: השנתון הוא עב כרס ואני בחרתי מספר נתונים והיות והתבקשתי לקצר מאוד, אז אני אעשה זאת ממש על קצה המזלג ואם יש שאלות, אני אשמח לענות בסוף.

יפה ציונית: אני לא ארחיב בנתון המשמעותי ביותר שעולה מהשנתון הזה, אם אפשר בכלל לסכם כזה שנתון, זה על ההקצאה בפערים והקיטוב החברתי ודובר על זה מספיק, אני אתחיל עם המצגת.

יפה ציונית: ב- 15 השנים האחרונות, מאז 1995, גדל מספר הילודים הנולדים בכל שנה בכ- 40% והמשמעות היא ששנתון הגיל גדל והגידול בשנתון הגיל מחייב למעשה להיות מלווה בהקצאת משאבים מתאימה ובתכנון בהתאם למגמה הזו.

יפה ציונית: בדצמבר 2009 הגיע מספרם של הילדים בישראל ל- 2.5 מיליון.

זבולון אורלב: גידול במספר הילדים זה מפני שמספר הילדים במשפחה גדל או מפני שיש יותר מבוגרים?

יפה ציונית: אני לא יודעת.

יצחק קדמן: לא, יש יותר מבוגרים.

יצחק קדמן: מספר הילדים למשפחה בשנים האחרונות שמדובר עליהן פה ירד ולא גדל.

אורלי לוי אבקסיס: וכשאנחנו אומרים ילדים, עד איזה גיל זה?

יצחק קדמן: עד גיל 18.

יפה ציונית: אני מדברת באמת על קבוצת הגיל אפס עד 17, 18 פחות יום.

יפה ציונית: בדצמבר 2009 היו כשניים וחצי מיליון ילדים והאוכלוסייה בישראל, כידוע, הטרוגנית, מגוונת יהודים, מוסלמים, נוצרים, דרוזים ועוד.

יפה ציונית: הילדים מהווים כשליש מכלל האוכלוסייה ומבחינה זאת ישראל צועדת בראש המדינות במערב, מבחינת חלקם של הילדים באוכלוסייה.

יפה ציונית: הגענו לנתון שד"ר קדמן דיבר עליו קודם לכן, על אלו ששוהים בישראל בלא מעמד חוקי וזה בנוסף על הילדים אזרחי המדינה.

זבולון אורלב: אני מבין שמתוך ה- 105,000, 93,000 זה בסטאטוס של תייר.

יצחק קדמן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להסביר מה זה כי אחרת חושבים שהם כולם במלונות באילת.

יצחק קדמן: זה לא תיירים.

יצחק קדמן: זה ילדים שלא יכלו להיכנס לישראל כעולים או בדרך אחרת, המשפחה, בדרך-כלל משפחת עולים, נגיד אישה שהיא לא יהודייה, התחתנה עם יהודי, היא רשאית לעלות בתוקף היותה נשואה ליהודי, בעלה רשאי, ויש לה ילד מנישואים קודמים והם באים יחד עם הילד הזה מנישואים קודמים, הילד מהנישואים הקודמים, לא נכלל בשום זכאות.

יצחק קדמן: אף אחד לא אומר להם תשאירו אותו בארץ המוצא שלכם, אבל הוא מגיע הנה באשרת תייר ובדרך-כלל פג תוקפה תוך שלושה חודשים, ואז הוא נשאר פה.

אורלי לוי אבקסיס: ללא מעמד.

יעקב כץ: איזה אחוז זה מתוך הכמות, כזו, הסיפור שסיפרת עכשיו?

יצחק קדמן: רוב הילדים.

יצחק קדמן: רוב הילדים.

יעקב כץ: הגיעו להורים שאינם יהודים?

יצחק קדמן: כן.

יצחק קדמן: כולל אפילו ילדים יהודים.

זבולון אורלב: כצל'ה, 93,000 מתוך ה- 105.

יצחק קדמן: כן.

יצחק קדמן: חבר הכנסת כץ, כולל אפילו, אתה לא תאמין, גם ילדים יהודים, שנמצאים פה ללא מעמד.

יצחק קדמן: תשאל איך זה אפשרי?

יצחק קדמן: דוגמה: עלתה אימא, חד-הורית, התגרשה לפני שנים בברית המועצות, אומרים לה – עד שלא תביאי מכתב מהאבא של הילד, שהוא מאשר לך לעלות ארצה.

יצחק קדמן: היא אומרת – אני לא יודעת איפה הוא, הוא נרקומן, הוא כבר אין לי קשר אתו עשר שנים, הילד לא יקבל אזרחות פה, כל עוד ההורה השני לא חתם על זה, גם אם אתה לא יכול למצוא אותו.

יצחק קדמן: אז זה יכול להיות אפילו גם ילדים יהודים שחיים פה במעמד דומה.

זבולון אורלב: הלאה.

יפה ציונית: בשקף הזה אנחנו רואים את אחוז הילדים בעשרת האשכולות היישוביים שדורגו חברתית כלכלית, מהנמוך ביותר, אחד, עד הכי גבוה.

יפה ציונית: כמו שנאמר קודם, ככל שהיישוב, אשכול היישובים בהם מתגוררים ילדים חלש יותר, כך גדול יותר אחוז הילדים מכלל האוכלוסייה ולהפך.

יפה ציונית: ישראל היא מדינה קולטת עלייה ובישראל יש כ- 235,000 ילדי עולים וילדים עולים.

זבולון אורלב: מה ההגדרה פה של עולה?

יפה ציונית: עולה, מי שעלה בעצמו זה בוורוד שם, אתם רואים, 84,000.

זבולון אורלב: לא לא, מה ההגדרה של עולה?

יפה ציונית: מדברים על עליות, מי שעלה החל משנת 90, זאת אומרת בעלייה של שנות ה- 90.

יפה ציונית: אבל היות ובני אפס עד 17, אנחנו מדברים על כאלה שעלו מ- 93, למעשה.

יפה ציונית: מי שעלה לפני כן, הוא כבר לא בקבוצת הגיל.

יפה ציונית: כ- 84,000 מהם, אלה שעלו מ- 93.

זבולון אורלב: איפה ההגדרה הזאת, שמי שנולד כאן אחרי חודש ימים שהוריו.

יפה ציונית: זה הגדרה מקובלת,  האמת, יש כמה הגדרות.

יפה ציונית: למשרד החינוך, למשל, יש הגדרה משלו.

זבולון אורלב: נכון.

יפה ציונית: רוב הגופים בישראל משתמשים בהגדרה הזאת.

יפה ציונית: הקבוצה הזאת מהווה כ- 10% מכלל הילדים בישראל.

יפה ציונית: כ- 9% מהילדים בישראל הם ילדים החיים במשפחות חד הוריות והמספר נמצא במגמת עלייה מתמדת ומעניין לציין את מספר הרווקות שבוחרות לגדל ילד בעצמן, שהוא הולך וגדל, הגיע ל- 40,000 בשנת 2009.

יעקב כץ: 40,000 ילדים או 40,000 נשים?

יצחק קדמן: ילדים.

יפה ציונית: בישראל לומדים במערכת החינוך כשני מיליון ילדים.

יפה ציונית: אחת המגמות הבולטות שבחרנו להראות היא התהליך המתמשך של הגידול באחוז התלמידים שלומדים במערכת החינוך החרדית ב- 30 השנים האחרונות וזה תוצאה של הגידול הטבעי באוכלוסייה, למעשה.

זבולון אורלב: לא רק.

זבולון אורלב: לא רק.

יצחק קדמן: גם מעבר.

זבולון אורלב: זו הצגה, לדעתי, לא נכונה של העניין.

זבולון אורלב: לא רק הגידול הטבעי.

יצחק קדמן: על כל פנים, בולטת הירידה הגדולה בילדים בחינוך הממלכתי.

יעקב כץ: איך הממלכתי דתי?

יעקב כץ: אני פשוט לא רואה.

יצחק קדמן: כתוב, כתוב.

זבולון אורלב: ירד באחוז וחצי באופן יחסי, בגלל הגידול האחר.

זבולון אורלב: במספרים מוחלטים, יש לנו עלייה.

זבולון אורלב: זה אחוזים.

יפה ציונית: הגענו לנתון על הקב"סים, בתש"ע טופלו כ- 87,000 תלמידים, על-ידי קציני ביקור סדיר והם היוו כ- 4.4% מכלל התלמידים במערכת החינוך.

זבולון אורלב: אני, אגב, צופה שבשנים הבאות המספר ילך ויגדל בגלל החלה הדרגתית של חוק חינוך חובה של כיתות י"א, י"ב, שהיה לי זכות להיות בין מחוקקיו.

יפה ציונית: 4.2% מהתלמידים היהודיים ו- 6.2% מהערביים, נשרו ממערכת החינוך בתש"ע.

זבולון אורלב: מאיפה הנתון הזה?

זבולון אורלב: זה נתון של משרד החינוך?

יפה ציונית: זה נתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

יפה ציונית: זה הנתונים הרשמיים.

יפה ציונית: וניתן לראות שהפערים קיימים בתוך האוכלוסייה היהודית, בין עולים ו-ותיקים, ובין עולים חדשים יותר לחדשים פחות.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא כולל נשירה סמויה.

זבולון אורלב: לא כולל נשירה סמויה.

זבולון אורלב: התלמיד מופיע בבית-הספר, אבל הוא לא שם.

אורלי לוי אבקסיס: וגם לפעמים בתי-הספר לא מדווחים, כדי להמשיך ולקבל כספים.

זבולון אורלב: נכון.

יפה ציונית: פחות מ- 50% מהילדים בגיל 17, היו זכאים לתעודת בגרות ב- תשס"ט, 46.1% וזהו המשכה של מגמת יציבות בתחום.

יפה ציונית: זאת אומרת, לא היה כזה שינוי מתשס"ח.

יפה ציונית: הפער בין אחוז הזכאים לאחוז הניגשים לבגרות נשאר גדול מאוד.

יפה ציונית: הגענו לנתון שחברת הכנסת דיברה עליו קודם לכן, על הפערים הגדולים באחוז התלמידים שזכאים לבגרות ואלה שעומדים בדרישות הסף של האוניברסיטאות, שמתגוררים ביישובים חזקים לעומת אלה שגרים ביישובים חלשים.

זבולון אורלב: זה חלק מהבלוף.

יפה ציונית: הפערים גדולים בין הקבוצות השונות ובתוכן.

זבולון אורלב: כשאומרים זכאים לבחינת בגרות, כולם חושבים שזה גם זכאים לדרישות הסף של האוניברסיטאות.

אורלי לוי אבקסיס: אם זה ככה, זה הרבה יותר גרוע גם ממה שאנחנו רואים פה?

זבולון אורלב: בוודאי.

זבולון אורלב: בוודאי.

זבולון אורלב: אמרתי.

יפה ציונית: 36.1% מהילדים בישראל, הם מתחת לקו העוני ולמעשה יותר מכל ילד שלישי הוא ילד עני.

יפה ציונית: כבר דיברנו על זה קודם לכן.

יצחק קדמן: תחזרי רגע לשקף הזה, כי פה צריך להגיד  דבר מאוד חשוב שלא יודע אם רואים אותו.

יצחק קדמן: זה לא רק שעלה שיעור הילדים מתחת לקו העוני, אלא ירדה היכולת של הקצבאות והביטוח הלאומי לצמצם את העוני.

יצחק קדמן: תראו את המרחק, את המרחק בין שני הקווים שיש פה.

יצחק קדמן: אחד זה לפני קצבאות, אחד זה אחרי קצבאות והיום הקווים האלה מראים שכמעט הביטוח הלאומי לא מצליח לצמצם את העוני, בהשוואה לעבר.

אורלי לוי אבקסיס: יותר מזה, קו העוני גם ירד.

יצחק קדמן: שימו לב, בשנת 1980, זה לא במאות הקודמות, ב- 1980, שיעור הילדים מתחת לקו העוני היה 8% באותה מדינת ישראל, שלא היתה יותר עשירה ב- 1980.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הקצבאות היו יותר משמעותיות.

יצחק קדמן: הערכים היו אחרים.

יפה ציונית: פה יש את ההשוואה של תחולת העוני בקרב ילדים על-פי מדד ה- OECD, וגם לפי המדד הזה, ישראל צועדת בראש.

זבולון אורלב: היא צועדת בראש בהפרש, מה שחשוב, שהיא צועדת בראש בהפרש ניכר, בפער גדול, זה המשמעות.

זבולון אורלב: כלומר, היא תצטרך לעשות כברת דרך מאוד מאוד ארוכה, כדי להתחיל להתקרב למקסיקו.

ג'מאל זחאלקה: מה זה תחולת העוני לעומת-?

זבולון אורלב: בהשוואה למדינות נבחרות.

ג'מאל זחאלקה: לא, אבל מה זה תחולת העוני.

יפה ציונית: זה סוג אחר של מדד.

זבולון אורלב: תקרא לזה שיעור העוני, לצורך העניין.

ג'מאל זחאלקה: זה משקף גם את עומק העוני.

זבולון אורלב: גם.

יפה ציונית: ב- 2009 היו מוכרים למחלקות לשירותים חברתיים כ- 330,000 ילדים בגילאי אפס עד 14.

יפה ציונית: יש פה שקף מעניין על ילדים במצוקה.

אורלי לוי אבקסיס: את יכולה בבקשה לחזור לשקף הקודם?

יפה ציונית: בבקשה.

יפה ציונית: יש פה פערים בין האשכולות ושוב אנחנו רואים שבאשכולות הגבוהים האחוז הוא מאוד נמוך, של המוכרים לרווחה.

ג'מאל זחאלקה: אבל אין כמה מהם מקבלים טיפול.

יפה ציונית: לא. הם מוכרים לרווחה.

יפה ציונית: הם רשומים.

אורלי לוי אבקסיס: דווחו, לא אומר שטופלו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל דווחו.

זבולון אורלב: מה שאומר שבמגזר הערבי, במגזר הערבי, פחות נעזרים במחלקות לשירותים.

זבולון אורלב: זו המשמעות.

יצחק קדמן: זה ילדים מוכרים.

אורלי לוי אבקסיס: מוכרים לשירותי הרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: מוכרים לשירותי הרווחה, עדיין לא אומר שהם קיבלו את הטיפול הראוי והטיפול המתבקש.

אורלי לוי אבקסיס: זה בוועדה שהיינו וגם כשדיברנו לאחרונה, קיבלנו נתונים שהרוב לא מקבלים את הטיפול.

זבולון אורלב: קדימה.

אורלי לוי אבקסיס: בגלל זה ביקשנו תוספת תקציבית.

יצחק קדמן: חברת הכנסת אבקסיס תשימי לב לטבלה הזאת.

יצחק קדמן: סידור ילדים בפנימיות.

יפה ציונית: במהלך שני העשורים האחרונים, ירד שיעורם לאלף של הילדים שהושמו במסגרות במימון משרד הרווחה מ- 5% ל- 3.4% וזאת למרות הגידול הידוע ושראינו אותו קודם לכן במספר הילדים.

זבולון אורלב: זה גם בגלל שהיתה מדיניות של לפתח יותר מסגרות קהילתיות, אבל עדיין זה לא מכסה על הבעיה שיש הרבה ילדים עם צווי בתי-משפט והחלטות של ועדות, שעדיין לא סודרו ועדיין הצעת החוק מרחפת.

יפה ציונית: בשנים 98 עד 2008, גדל בכ- 40% מספר התיקים שנפתחו בגין עבירות כנגד קטינים, זה המספר שדיבר עליו ד"ר קדמן קודם לכן.

זבולון אורלב: השאלה היא איך זה הולך בהתאמה לגידול במספר הילדים.

זבולון אורלב: תחשבי שגם בעשר שנים גם מספר הילדים גדל.

זבולון אורלב: אם להשוות את זה באופן פרופורציונאלי לגידול במספר הילדים.

זבולון אורלב: בבקשה, מר קמין.

ערן קמין: באופן כללי, גם כמות תיקים כנגד, גם אמרתי את זה לד"ר קדמן אתמול, כמות התיקים בתוך המשפחה, בהם ילדים נפגעים, דווקא היא בירידה.

זבולון אורלב: אתה, אגב, הדובר אחריה.

יצחק קדמן: אתה יכול לראות את זה פה בתוך המשפחה ב- 2005, 2008, יש ירידה בתוך המשפחה ועלייה מחוץ למשפחה.

זבולון אורלב: טוב.

יפה ציונית: בשנים האחרונות קיימת מגמת גידול ניכרת במספר העבירות כנגד חיי אדם שנעברו כנגד ילדים, מ- 26 ילדים ב- 2005 ל- 214.

יפה ציונית: בעיקר הגידול נרשם בעבירות לא במשפחה.

יפה ציונית: בשנת 2009 היו בישראל כ- 46,000 ילדים בסיכון שדווחו ללשכות הרווחה.

יפה ציונית: מדובר גם במקרים החדשים, אבל גם במוכרים, זאת אומרת, במטופלים כבר.

יפה ציונית: רובם עקב פגיעה פיסית והזנחה ומדובר במגמת עלייה מתמשכת מאז אמצע שנות ה- 90 שאז החלנו באיסוף הנתונים.

יפה ציונית: ב- 2010, 5% מההורים לילדים דיווחו כי נאלצו לוותר על שירות אחד או יותר מהשירותים הרפואיים שלהם נזקקו ילדיהם, בשל העלות הכספית הכרוכה בכך.

יפה ציונית: והגענו לנתון מדהים, לדעתי.

יפה ציונית: חרדים ובדואים בנגב, סובלים יותר מתת משקל ומגובה נמוך מדי, ולא צריכים להיות מומחים גדולים מדי כדי להבין שזה קשור למצב הסוציו אקונומי.

אורלי לוי אבקסיס: לתזונה.

זבולון אורלב: תת תזונה, טיפול רפואי.

אורלי לוי אבקסיס: אנשים לא ימותו פה מרעב, אבל בהחלט יידפק להם ההתפתחות התקינה.

יפה ציונית: אני אדלג על הנתון של חצי מיליון ביקורים של ילדים בחדר מיון.

יפה ציונית: מדובר בנתון יציב, יחסית, הוא מצביע על העדפות של הורים, להגיע לחדרי המיון, על פני קופות החולים.

אורלי לוי אבקסיס: אין להם קופת חולים בערב.

ג'מאל זחאלקה: הילדה שלי חולה בלילה, אין לי, אני לא יכול, אין לי מוקד, אני חייב ללכת לבית-חולים, אין לי מקום אחר.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה עיוות.

ג'מאל זחאלקה: כי העלות בבית-החולים היא הרבה יותר גבוהה.

זבולון אורלב: ההורים נמצאים בעבודה ואין להם זמן ללכת לקופת-חולים.

ג'מאל זחאלקה: יש פה חוסר, איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: של מערכת הבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: לא רק אצלך.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד לך שגם אצלנו.

ג'מאל זחאלקה: לא אצלי, לא אמרתי שזה אצלי.

ג'מאל זחאלקה: חצי מיליון?

ג'מאל זחאלקה: אין לי חצי מיליון ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: אין ספק.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה לא מגדרי, זה גיאוגרפי, וצריך להבין את זה וזה מה שקורה.

ג'מאל זחאלקה: כן, לא מגזרי הכוונה, לא מגדרי.

אורלי לוי אבקסיס: מגזרי, כן.

זבולון אורלב: אגב, פה מישהו היה צריך להשקיע במחקר אם זאת באמת הסיבה, כלומר לקחת שני יישובים, יישוב אחד שבו יש כן שירותי רפואה, בירושלים יש גם שירותי רפואה של קופת חולים עד 12 בלילה.

זבולון אורלב: אז אי-אפשר להגיד.

מוריה אשכנזי: בדימונה אין.

זבולון אורלב: בדימונה אין.

זבולון אורלב: אז צריכים לקחת שני יישובים ולראות את הדבר הזה, אם באמת זאת הסיבה.

יצחק קדמן: יש לנו את הנתון גם לפי בתי-חולים.

זבולון אורלב: תבדקו את זה.

יצחק קדמן: באילת, למשל, ביקרו בחדר המיון בשנה האחרונה יותר ילדים מאשר ילדים שחיים באילת.

יצחק קדמן: וזה לא רק בגלל התיירים.

אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, בחופשות קורות הרבה תאונות.

זבולון אורלב: אני רוצה לבדוק את זה, לפני שהולכים לעשות פעולה בוועדת העבודה והרווחה, כדי שלפתח את השירותים.

זבולון אורלב: אם באמת מתברר שעיר כמו ירושלים, שבה יש שירותי בריאות, גם בשעות עד 12 בלילה, זה מקטין באופן יחסי את מספר הילדים שמופנים לחדר מיון, אז זה הפיתרון, אז צריכים לדאוג שזה יהיה גם ביתר המקומות.

זבולון אורלב: תבדקו את זה.

יפה ציונית: הגענו לקטינים החשודים בביצוע עבירות, אנחנו רואים בחמש השנים האחרונות.

יפה ציונית: פה אנחנו רואים יציבות, בשיעורם לאלף של קטינים החשודים בפלילים ובשקף הבא, אנחנו רואים ירידה במספר התיקים שקטינים חשודים מאז 2005 בכל המדדים, מבחינה מספרית, מבחינת שיעורם לאלף בקבוצת הגיל ומבחינת חלקם בכלל החשודים.

יפה ציונית: אותה מגמת ירידה ניתן לראות במספר התיקים של קטינים החשודים בביצוע עבירות במוסדות חינוך, מאז 2005.

זבולון אורלב: זה גידול חשוב, למרות שמספר התלמידים גדל.

יפה ציונית: הגענו, קצת נתונים על פנאי ואני מסיימת.

ג'מאל זחאלקה: עבירות שמטופלות על-ידי המשטרה, כשאת מדברת.

יצחק קדמן: כן, כן.

ג'מאל זחאלקה: אין לנו נתונים שירדה האלימות בבתי-הספר.

זבולון אורלב: יש.

זבולון אורלב: המחקרים של בנבנישתי ואחרים, מלמדים שיש גם ירידה באלימות.

ג'מאל זחאלקה: OK.

יפה ציונית: כן.

יפה ציונית: מחצית ויותר מהילדים מגיל שלוש עד 12 עושים שימוש באינטרנט, שליש מהילדים הם בני שלוש עד שש, וזה מעניין בפני עצמו.

זבולון אורלב: אחוז גבוה יותר מאשר השיעור בקרב חברי הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה כמה זמן הם מבלים באינטרנט.

ג'מאל זחאלקה: הרבה זמן.

יצחק קדמן: יש לנו גם את זה.

יפה ציונית: ואינטרנט מהווה מקור המידע העיקרי של בני 15 עד 18, ביחס לאמצעי מדיה אחרים.

זבולון אורלב: היום כבר הסבתות מתכתבות עם הנכדים בפייסבוק.

יפה ציונית: פה יש נתונים על התנדבות של בני 14 עד 18.

יפה ציונית: 28% מהילדים בישראל נוטלים חלק בפעילות התנדבותית במהלך שנת הלימודים וזה כולל את כל תחומי ההתנדבות, חינוך, רווחה, חקלאות, שירותי חירום והצלה ובזאת סיימתי.

יפה ציונית: תודה על ההקשבה.

זבולון אורלב: תודה.

זבולון אורלב: חברים, אנחנו עכשיו נפתח את הדיון.

זבולון אורלב: אני מבקש קודם כל מניצב משנה ערן קמין, שהוא הראש החדש של מדור הנוער במשטרה.

ערן קמין: תודה, אדוני.

ערן קמין: ראשית, בפתח דבריי אני מבקש להודות כמו כל האחרים, לד"ר קדמן ולמועצה לשלום הילד, על הפרסום, אני לא אגיד שהוא מאלף, ד"ר קדמן, אבל הוא בהחלט ממצה ונכון ושם אותנו כמצע לדיון בדיוק במקומות הנכונים.

ערן קמין: אני רק הערה אחת, אנחנו בירידות בכל סלי העבירות, בניגוד לדעה הרווחת ולעיתונים הרווחים, אנחנו בירידות בכל סלי העבירות בנוער שנה מול שנה וגם במגמות רב שנתיות.

ערן קמין: אני בהחלט מניח שהמגמה הזאת תימשך.

ערן קמין: צריך לזכור שבעבירות מסוימות, שנקראות עבירות חשיפה, אנחנו מבקשים להעלות בהם – סמים, סכין וכדומה.

ערן קמין: למרות הירידה, הירידה היא לא טובה ואני מקווה שבמהלך שנת 2011 אנחנו נעלה בנתונים האלה.

ערן קמין: אבל מעורבות של בני נוער בעבירות רכוש, בעבירות אלימות, נלווה לאלימות, במוסדות חינוך, אנחנו רואים ירידה ואני חושב שחלק מהתרומה לירידה הזאת, היא גם של משטרת ישראל, גם של עמותות.

אורלי לוי אבקסיס: גם בפרויקט עיר ללא אלימות.

ערן קמין: אין לי נתונים לגבי עיר ללא אלימות.

ערן קמין: אבל למשל, אני מגיע הבוקר מכנס של תוכנית סיכויים, שזו תוכנית של משרד הקליטה, שרה כהן במשרד הקליטה ומר סילואני שמוביל את הפרויקט הזה.

זבולון אורלב: יש לי שאלה מעצבנת.

זבולון אורלב: תגיד לי, אולי בגלל זה שאנשים מתייאשים מלהגיש תלונות למשטרה, כי הם יודעים שלא יצא להם מזה שום דבר בעבירות רכוש וכל מיני הדברים האלה?

זבולון אורלב: בני נוער.

ערן קמין: אז ככלל, יש ירידה בעבירות רכוש בכלל.

זבולון אורלב: לא לא, יש ירידה בהגשת תלונות.

זבולון אורלב: אני לא יודע אם יש ירידה בעבירות.

זבולון אורלב: זה חלק מהעניין, אולי אנשים התייאשו.

ערן קמין: יכול להיות שחלק מהסיבות זה בגלל שאנשים פחות מדווחים.

ערן קמין: לא הגיוני כל-כך, אדוני, כי אנשים צריכים את הביטוח ולכן, במקרים של עבירות רכוש, הדיווח הוא כמעט אינהרנטי בתוך האירוע.

ערן קמין: כי אתה לא אולי, לצערי, לא מצפים שהמשטרה תשיב את הרכוש, ועל כך אפשר לנהל דיון אחר.

אורלי לוי אבקסיס: אבל על זה אפשר לבקש נתון, כמה מהאזרחים באמת מבטחים את הרכוש שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: במצב סוציו אקונומי כזה או אחר, באשכולות כאלו ואחרים, אני בטוחה שרוב האנשים לא מבטחים את הרכוש שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: כי זו עלות שנוספת להוצאות.

זבולון אורלב: אני חושב שזה ראוי למחקר קצת יותר מעמיק, מאשר סתם איסוף נתונים.

ערן קמין: יכול להיות, גברתי.

ערן קמין: אני חושב שד"ר קדמן כבר לא יכול לעשות יותר מחקרים.

זבולון אורלב: לא לא, אתם, אתם, יש מחלקת מחקר גם במשטרה.

ערן קמין: נכון.

זבולון אורלב: אני חושב שלפחות לגבי עבירה אחת, אפשר לקחת לדוגמה, לחקור קצת יותר בעומק מה המשמעות של הירידה הזאת.

ערן קמין: אבל לעומת זאת, בעבירות אלימות, בעיקר עבירות בתוך בתי-הספר ושבהם אנחנו רואים ירידה, הן כן עבירות מדווחות והן כן עבירות שאנחנו רואים בהן מגמה ארוכת שנים של ירידה.

ערן קמין: הערה קטנה, חבר הכנסת גנאים יצא, אבל אני מציע לא לסמוך על עיתונים שאומרים שקצין הנוער לא נמצא ארבעה שבועות.

ערן קמין: האמת היא איפה שהוא באמצע, מן הסתם, כדאי לברר את הדברים עד תומם, לפני שנסמכים על עיתון כזה או אחר.

זבולון אורלב: מצבת קציני הנוער שמטפלים גדלה?

זבולון אורלב: קטנה?

זבולון אורלב: ניהלנו מאבק גדול כדי שתהיה יחידה גדולה.

ערן קמין: נכון.

זבולון אורלב: והצלחנו.

זבולון אורלב: אז אני לא יודע מה קרה מאז ימי סוזי בן ברוך.

ערן קמין: מערך הנוער במשטרת ישראל מונה קרוב ל- 600 איש, מחולקים לעובדי נוער שמבצעים את החקירה ולפקחני נוער, בלשי נוער, קציני נוער וכדומה, קרוב לכ- 600 איש.

ערן קמין: אני אגיד בהכנעה, אדוני, תמיד טוב שיהיו יותר.

ערן קמין: השורות חסרות, לצערנו, יש לנו מצוקות של כוח-אדם בארגון, שאנחנו עובדים לטפל בהן והן משליכות גם על מערך הנוער.

ערן קמין: אבל מערך הנוער במשטרת ישראל הוא איזה שהוא, נגדיר אותו כיהלום, איזה שהיא שמורת טבע שאנחנו, ראש הארגון והמפקדים, מנסים לשמר אותו ככזה.

ערן קמין: תודה, אדוני.

זבולון אורלב: תודה.

זבולון אורלב: חנה שדמי, מנהלת שפ"י במשרד החינוך.

חנה שדמי: קודם כל, אני גם רוצה להצטרף ולהודות למסמך העבודה שמוגש לנו ולא מסמך מדף ואצלי הוא בפירוש מסמך עבודה.

חנה שדמי: אני בוחרת להדגיש כמה מגמות חיוביות, מפני שהן יכולות להאיר גם על המגמות השליליות.

חנה שדמי: מגמה אחת שאני רוצה להדגיש, דווקא בנושא של המגזר הערבי, זה כל הנושא שיש יותר ילדים, בעיקר בגני ילדים.

זבולון אורלב: זה גני ילדים שלוש-ארבע?

חנה שדמי: גילאי שלוש-ארבע, עקב תיקון חוק לימוד חובה והחלה ביישובי הצו, אם לדייק.

חנה שדמי: ככל שנתחיל בגילאים יותר צעירים, וילדים יותר צעירים יגיעו למערכת, אולי תהיה אפשרות לצמצם את הפער וככל שנעבור יותר עם ההורים והילדים הצעירים, זו מגמה שיכולה לצמצם את הפער.

חנה שדמי: נקודה שנייה שאני רוצה להדגיש עליה, זה עלייה, גם הכיוון של עלייה במספר הילדים שנמצאים בתוכניות של מצטיינים, זאת גם מגמה.

חנה שדמי: לראות את זה גם במקום הזה.

חנה שדמי: אני רוצה קצת לדבר על הנושא של אלימות כי אני חושבת שכאן כדאי להדגיש גם שזה מופיע בכל מיני נתונים, בצורה עקבית.

חנה שדמי: גם מחקר של בנבנישתי, גם בנתונים שלכם, גם בנתוני המיצב, אנחנו רואים מגמה של ירידה בילדים המעורבים באלימות וזה גם במגמה שהמשטרה מציינת.

חנה שדמי: אני חושבת שזה קשור גם לכך שמשרד החינוך שם את זה כאחד מהיעדים שלו, גם למבנה של אופק חדש, שאפשר ליותר שעות פרטניות וליותר שיחות אישיות בין ילדים למורים, גם לעבודה מול נתונים וכל הזמן גזירה של נתונים וגם לעבודה על כלל המערכת, תוכנית מערכתית שעובדת היום ב- 1,300 בתי-ספר, כולל זיהוי של בתי-ספר במיקוד שיש בהם ריבוי של אלימות, כולל פיתוח של תוכניות, גם טיפול בילדים אלימים.

אורלי לוי אבקסיס: ושם יש יועצות קבועות?

חנה שדמי: יועצות חינוכיות יש ביסודי בכ- 50%, 60%  מבתי-הספר, במספר מאוד קטן של שעות.

אורלי לוי אבקסיס: סמלי, נכון.

חנה שדמי: הושקע בשנתיים האלה בהרבה תהליכי הדרכה לבתי-הספר בתחום הזה.

חנה שדמי: אני רוצה לציין את המגמה הזאת.

חנה שדמי: גם כל נושא של עבודה של ילדים בסיכון, אני רוצה לציין את העבודה של כמה משרדים.

חנה שדמי: אנחנו שותפים בתוך תוכנית לילדים ולנוער בסיכון, יישובי שמיד.

חנה שדמי: יש פה מגמה לזהות שיישובים יכירו מי הילדים בסיכון ולמצוא תוכניות שמותאמות.

חנה שדמי: צריך לבדוק בטווח של שלוש שנים, אם השיטה הזאת נותנת את אותותיה, אבל מבחינת מערכת החינוך מה שזה נגזר לשולחן העבודה שלי, אני אצמצם, שיותר מורים ידעו לזהות ילדים במצוקה וגם הדו"ח שניתן אתמול, שדובר אתמול בישיבה, מדבר על להפוך את זה לשפה שלכל מורים, רופאים, עובדים סוציאליים, יעבדו.

זבולון אורלב: שם זה יותר ממוקד בילדים בסכנה.

חנה שדמי: לא, אבל ילדים בסכנה, זה נכון, אבל יש בזה גם גרעין לראות, להתחיל לראות.

זבולון אורלב: לו יהי, הלוואי שאותה רגולציה שתחייב את משרדי הממשלה, היא תהיה בכל התחומים.

חנה שדמי: לדבר על נשירה, אחד מהדברים של לדבר על נשירה, זה לזהות כמה שיותר מוקדם ילדים במצוקה ולתת להם את הטיפול קודם.

חנה שדמי: ולא להגיע עד קציני ביקור סדיר, אלא צריך לעשות את זה הרבה קודם ואכן, ככל שמורים וגננות ידעו לזהות יותר, מוקדם יותר אותות מצוקה, יש סיכוי שיגיעו ליותר ילדים.

זבולון אורלב: אני רק אומר לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שבסוף בסוף לא היועצת היא זו שמזהה את הילד.

חנה שדמי: לא, אבל היא הכתובת.

זבולון אורלב: המחנכת או מורה.

אורלי לוי אבקסיס: ברוב המקרים האחרונים, היועצת היתה זאת שזיהתה.

זבולון אורלב: תנו לי לסיים משפט.

זבולון אורלב: להערכתי, מתוך הבנה מה קורה בבית-הספר, הרי בית-ספר יש 500, 600 תלמידים ויש יועצת, אפילו במשרה מלאה, היא לא מכירה.

חנה שדמי: התפקיד של היועצת להיות שם לעזר גם לצד המורים שמזהים.

זבולון אורלב: מאה אחוזים.

זבולון אורלב: היא זו שנותנת בעצם את הגיבוי המקצועי, את הידע המקצועי, את התמיכה המקצועית, את הסביבה המקצועית, לפדגוגים, למחנכים באותו בית-ספר, על-מנת שלהם יהיו את הכלים לזהות ובמקרים מסוימים, גם להפנות להתייעצות.

זבולון אורלב: אבל היא לא עומדת בחזית הראשונה מול התלמידים.

זבולון אורלב: הזיהוי הראשון, היא לא מכירה את הילדים בכלל.

אורלי לוי אבקסיס: לא, לפעמים הילד מרגיש הרבה יותר חופשי לגשת דווקא ליועצת.

זבולון אורלב: או שכן או שלא.

אורלי לוי אבקסיס: וזה מתועד במחקרים.

זבולון אורלב: סיימת?

זבולון אורלב: תודה.

חנה שדמי: אני אומרת שגם בנושא של תאונות הדרכים, זה גם, גם בנושא של עישון, זה תוצר של המון הסברה במערכת החינוך.

חנה שדמי: אבל אני רוצה להגיד נקודה אחת שאני אצטרך בטח בשנה הבאה לדון בה יותר, זה העלייה בנושא של אלכוהול.

חנה שדמי: וזה דבר מאוד מאוד חשוב.

יצחק קדמן: שם חרף ההבטחות חסר תקצוב.

זבולון אורלב: חברים, אנחנו נכנסים עכשיו למשטר דיבור מהיר.

זבולון אורלב: פארה חודרוב מיוניסף.

פארה חודורוב: שלום רב, כבוד היושב-ראש.

פארה חודורוב: אני מבקשת לפתוח את דבריי בשאלה שהיא תישמע אולי עם איזה שהיא ציניות אבל אני חושבת שהיא רצינית מאוד, איך היתה נראית המדינה והחברה, ללא הדו"ח של המועצה לשלום הילד.

פארה חודורוב: האם היה לנו?

פארה חודורוב: על-ידי מי?

פארה חודורוב: אז מכאן אני גולשת לומר ברכות גם למועצה וגם לעומד בראשה, ואולי להציע לכבוד השנה הבאה לדו"ח ה- 20 שהמועצה כנראה גם כן תעבוד עליו, שהמדינה תיקח את זה ברצינות קצת יותר גדולה ואולי תושיט יד גם ברמה תקציבית.

פארה חודורוב: אני מניחה שלמר קדמן יהיו הצעות ייעול איך לשפר את הדו"ח.

פארה חודורוב: כי בעצם, מה שקורה, המגזר השלישי מחליף גם כאן את תפקיד המדינה.

פארה חודורוב: מזל וטוב מאוד שיש כזה דו"ח מקיף ועם נתונים די מזעזעים בחלק ניכר מהתחומים, אבל יחד עם זאת, בואו נזכיר לעצמנו, זה התפקיד של המדינה, אחד – לפרסם תקציבי ילדים, אין פרסום ונראות של ילדים בתקציבי המדינה, החובה של המדינה לפרסם תקציב ילדים שנתי, שהוא מפורט, שברור מה בכל תחום מגיע לילדים.

פארה חודורוב: כל עשייה היא תלוית תקציב ואני חושבת שהנתונים של ה- OECD שאתה הזכרת, כב' היושב-ראש, יכולים להיות מצפן בשביל כל היושבים כאן לאן לשאוף.

פארה חודורוב: אנחנו נשמח לעזור כיוניסף ישראל, בעריכת המטלות שהוטלו על מר קדמן.

זבולון אורלב: תודה.

פארה חודורוב: אני רוצה גם לציין שבעצם אין מערכת ארצית מקיפה לאיסוף נתונים, על זכויות של ילדים, על המצב של יישום הזכויות של הילדים בישראל לפי האמנה שמחייבת את המדינה זו השנה ה- 20.

פארה חודורוב: ועל כן, באמת, קידום החוק של נציבות שלום הילד, כפי שאנחנו גם התבקשנו כיוניסף להכין הצעה שתונח.

זבולון אורלב: איפה זה עומד?

זבולון אורלב: אני כבר מחכה.

פארה חודורוב: תוך ימים ספורים, על שולחנך.

פארה חודורוב: היא עוברת הגהות אחרונות והיא מבוססת על מודלים של מדינות אחרות, אבל גם על יכולות של נציבויות בישראל, כפי שביקשת ובעצם אני חושבת שראי המצב של הילדים היום הוא ראי המצב שלנו כאומה, כחברה, כמדינה בדור הבא.

פארה חודורוב: אז אם המדינה לא תשקיע היום בתיקון המצב הזה ובשיפור הדו"ח הזה ובמניעה, כמו שכל המשרדים בוודאי שמטפלים בילדים יסכימו, אז בעצם, כבר היום אנחנו יכולים לצפות, מר קדמן, איך בעוד 20 שנה הדור הבא ייראה ומה התמונה שתהיה לשולחן הזה בעוד 20 שנה.

פארה חודורוב: אז אולי נתחיל להסתכל גם קצת קדימה.

פארה חודורוב: נקודה אחרונה, נראה לנו חשוב, כדאי לקדם מעקב גם בהשתתפות של ילדים על המצב שלהם ועל החיים שלהם ועל הזכויות שלהם.

פארה חודורוב: אז אנחנו נשמח גם כן פה.

זבולון אורלב: תודה רבה לך, פארה מיוניסף.

זבולון אורלב: חנה שטרום כהן, פסיכולוגית קלינית שבסוף תמיד תגיעי עכשיו למשפט האחרון.

זבולון אורלב: בקצרה, בבקשה.

חנה שטרום כהן: אני רוצה להדגיש שמאחורי או בבסיס של כל התופעות שדובר בהן היום בהרחבה עומד הגורם הנפשי.

חנה שטרום כהן: ככל שאנחנו מזהים את הגורם הנפשי מוקדם יותר, אנחנו יכולים לעשות טיפול, זה משפיע על כל השרשרת, כולל היכולת להתמודד עם עוני ולצאת משם.

חנה שטרום כהן: היחסים בתוך המשפחה, שיוצרת מעגל של אלימות שיוצא מהמשפחה גם החוצה, ומשפיע על כל תחומי החיים.

חנה שטרום כהן: ולכן, מאוד חשוב לחזק את המערכת על כל השלוחות שלה, גם התחנות לבריאות הנפש, גם לשכות הרווחה, פסיכולוגים במערכת החינוך.

חנה שטרום כהן: כל הגופים שמעורבים בעניין, חייבים דווקא להשקיע בזה ולא להפריט ולא לסגור, לא לייבש ולא לצמצם.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: רז משגב, מטה המאבק למען הגרושים.

זבולון אורלב: בבקשה, בקצרה.

רז משגב: תודה.

רז משגב: אני מודה לכב' היושב-ראש על מתן רשות הדיבור וליצחק קדמן על הדו"ח המעניין שבו לשם שינוי ולהבדיל מדו"חות קודמים, בשנים קודמות, לא היתה התייחסות למגזר הזה של הגירושים ולאבות הגרושים.

רז משגב: אחד הנתונים בדו"ח אומר שיש כ- 146,000 ילדים להורים גרושים.

רז משגב: אנחנו יודעים שאחוז גבוה מאוד מאותם ילדים, הם ילדים בסיכון שאחר-כך הופך להיות לוודאי, כי אחוז גבוה מהמשתמשים בסמים, ואחוז גדול מהעבריינים, למעלה מ- 50%, הם ילדים למשפחות גרושות או חד-הוריות.

רז משגב: ובנושא הזה, יש פלח אוכלוסייה מאוד מאוד ידוע, שלא מקבל שום טיפול ושום התייחסות מערכתית.

רז משגב: כאשר הילדים האלה הם שייכים לכלל המגזרים, גם במגזר הערבי התופעה הזו קיימת, גם במגזר העולים וגם במגזר של האוכלוסייה הרגילה, הנורמטיבית שאנחנו מגדירים אותה ככזו.

רז משגב: אחד הגורמים העיקריים לכך, הוא בין היתר, גם העובדה שבבית הזה, לא ממקדים או חסר המיקוד הנכון, לכל מה שקשור בתפישה הכללית לזכויות של הפרט והמשפחה.

רז משגב: אם היו ממקדים את זווית הראייה וההתייחסות לזכויות של פרט ומשפחה בדיוני הוועדות, הרי שחלק גדול אולי מהתופעות היו עשויות להיעלם או להיות מטופלות.

רז משגב: גם שירותי הרווחה, שלכאורה אמורים לתת תשובות ופתרונות במקרים רבים, נתפשים בעיני אלה שבאים לקבל אצלם סיוע, לא כמי שמסייע אלא כמי שגורם לנזק ואפילו מדרדר אותם וקיימת גם בבית הזה השדולה של חברת הכנסת מרינה סולודקין, שמטפלת גם בתופעות האלה.

רז משגב: אחד הדברים שלטעמי מתוך ניסיוני ויש לי ניסיון של לא מעט שנים בתחום, ששינוי התפישה המערכתית המיושנת, הלא נכונה, הלא מתאימה, בשירותי הרווחה, יכולה לפתור חלק מהבעיות האלה.

רז משגב: תודה רבה על ההקשבה.

זבולון אורלב: תודה רבה לך.

זבולון אורלב: אני מקווה ששירותי הרווחה שמעו וגם הנציגה של ועדת העבודה והרווחה.

זבולון אורלב: ועכשיו, מוריה אשכנזי.

מוריה אשכנזי: אני רוצה פה לענות קודם כל.

מוריה אשכנזי: הקשר האמיץ שלנו, יש עם המועצה לשלום הילד, זה קשר, אפשר להגיד כמעט חתונה קתולית.

זבולון אורלב: מוריה אשכנזי היא מארגון האחיות בריאות הציבור.

מוריה אשכנזי: אני יושבת-ראש חטיבת אחיות בריאות הציבור, זה אחיות בתי-ספר וטיפות חלב.

מוריה אשכנזי: שמעתי בקשב רב, למדתי הרבה מהמצגת.

מוריה אשכנזי: אבל אני רוצה פה להתריע על מצב מסוים ואני הולכת בכיוון מהלך מסוים שמתקיים כבר למעשה שלוש שנים וד"ר קדמן זועק וצועק, יחד אתנו.

מוריה אשכנזי: מהלך של הפרטה.

מוריה אשכנזי: מדובר על תלמידים שהם דור העתיד שלנו.

מוריה אשכנזי: ההפרטה למעשה הפכה להיות בתחום הרפואה המונעת, שיש לה מקום ראשון בזיהוי ראשוני של כל אחד מהגורמים שכאן דיברו עליהם, אם זה התעללות במשפחה, אם זה בעיות בריאות.

מוריה אשכנזי: כל דבר שיש, למעשה אחות בית-הספר, היא זו שלמעשה אפילו, ושלא ייפגעו פה המורות היועצות, הן עוד לפני המורה היועצת.

מוריה אשכנזי: האיתור המוקדם הוא שלנו, כי אנחנו מכירות במשפחות לפני ולפנים, מתוך היכרות של ביקורי בית, מהמקור הראשון בטיפות החלב.

מוריה אשכנזי: יש לנו את הקשר האמיץ ולאחרונה אני אומרת שמה שקורה בשטח היום, זה הפך להיות, מזה שלוש שנים, זה הפך להיות משהו קטסטרופאלי, ולאחרונה עוד יותר.

מוריה אשכנזי: אני רק יכולה, אם כבר יש איזה שהם דיווחים על כיסוי חיסונים, נכון להיום אני יודעת שלדוגמה באילת אין אחיות שייתנו חיסונים, ואוספים אחיות מכל רחבי הארץ, כדי שתיסענה לאילת.

מוריה אשכנזי: זאת אומרת, נכנסות אחיות לשם בצורה של עבודה קבלנית, אינם מכירים לא את המשפחות, לא מכירות את בעיות הבריאות שישנן במשפחה.

אורלי לוי אבקסיס: ויש גם זמן מינימאלי כמה זמן הם צריכים לתת את החיסון פר ילד, כמה שניות.

מוריה אשכנזי: ארבע דקות לבדיקת ראייה, שתי דקות לחיסון.

זבולון אורלב: בספר תולדות הכנסת אין ספק שהמאבק למנוע את ההפרטה של שירותי האחיות יירשם כאחד הכישלונות של הבית הזה.

מוריה אשכנזי: לא של הבית.

מוריה אשכנזי: של החברה.

זבולון אורלב: של הבית הזה.

זבולון אורלב: הבית הזה, הוועדות בכנסת, גם ועדת החינוך והתרבות, בהיותי יושב-ראש, גם ועדת העבודה והרווחה, גם ועדה לזכויות הילד, באמת, כל הוועדות עסקו בנושא הזה יותר מחמש פעמים כל ועדה, די בשקידה ולצערנו, למרות יכולת הפיקוח שלנו על הממשלה, צריך להודות, לא הצלחנו לשכנע את הממשלה לעצור את המהלך.

אורלי לוי אבקסיס: את משרד האוצר.

זבולון אורלב: זה לא רק, לא.

זבולון אורלב: אני חושב שגם משרדי הממשלה, אם היו מעמידים את זה בראש דאגותיהם, זה חלק מהנושאים שנופלים בין משרד הבריאות ומשרד החינוך וכל אחד אחראי למשהו אחר ולכן אני בהחלט, זה פרק שהכנסת לא יכולה להתפאר בו וזה ממש חבל.

זבולון אורלב: אני מזדהה עם כל מילה שאת אומרת.

זבולון אורלב: אני חושב שנגרם פה עוול גדול מאוד לילדים.

מוריה אשכנזי: אבל אני אומרת עוד פעם שאסור להרים ידיים.

זבולון אורלב: אני לא מרים ידיים.

מוריה אשכנזי: וההפך, אולי נביא את הכנסת למצב כזה, נהפוך את הקערה על פיה.

זבולון אורלב: תודה רבה ששוב העלית את הנושא החשוב הזה.

זבולון אורלב: שירה כסלו, ארגון בטרם.

שירה כסלו: שלום לכולם.

שירה כסלו: ראשית, אני ממש מברכת את ד"ר קדמן ואת המועצה לשלום הילד על הפרסום.

שירה כסלו: אני מסכימה פה עם כולם, הוא בהחלט מסמך עבודה עבורנו.

שירה כסלו: אני רוצה כן להעיר את תשומת הלב שאנחנו עדיין נמצאים על כ- 150 ילדים שמתים כל שנה מהיפגעות.

שירה כסלו: צודק ד"ר קדמן כשהוא אומר שיש ירידה בתאונות הדרכים, לצערי, זה אומר שיש עלייה בתאונות בית ופנאי.

זבולון אורלב: נכון.

שירה כסלו: בדיוק מהסיבה הזאת, אנחנו פועלים, אבל לצערי הרב, עדיין לא מספיק.

שירה כסלו: אני כן יכולה לקחת נחמה מזה שאפשר לעשות שינוי.

שירה כסלו: זה בסדר, אנחנו לא כל שנה צריכים לראות נתונים רק נוראיים, אנחנו בהחלט יכולים לעשות שינוי.

שירה כסלו: אני מברכת גם את הוועדה, את ארבעת הוועדות בעצם, כי כולן עוסקות בבטיחות ילדים.

שירה כסלו: עוד דבר אחד כן חשוב, חייבת להיות תוכנית לאומית.

שירה כסלו: אני לא יודעת אם היא יכולה להיות בתוך הנציבות זכויות הילד.

שירה כסלו: צריך יהיה לבחון את זה.

שירה כסלו: אבל בהחלט יש מקום לשתף פעולה עם כל משרדי הממשלה.

זבולון אורלב: מה שקשור בבטיחות הילד, אנחנו, הוועדה לזכויות הילד, לקחנו על עצמנו את המשימה הזאת ואני כבר יכול לומר לך שבסוף ינואר, בשבוע האחרון של ינואר, אני מקווה שתתקיים אותה פגישה שקבענו, של כל הגורמים הממסדיים שקשורים בבטיחות הילד, יחד עם ארגון הקבלנים, כדי לגבש אמנה לתו בטיחות וולונטארי של ארגון הקבלנים ואני חושב שזה יעזור במשהו להפחית את מספר התאונות.

שירה כסלו: כולנו תקווה.

זבולון אורלב: תודה רבה לך.

זבולון אורלב: ד"ר שרי פייר ממשרד הקליטה, בבקשה.

שרי פייר: שלום, תודה באמת על הדו"ח שהוא באמת מקצועי ולצערי האוכלוסייה של העולים מככבת בו לא מעט, אם כי יש, כמו שאמרת, נקודות אור בעיקר בנושא העבריינות של עולים שיורדת ושמענו פה על תוכנית סיכויים, שבאמת, ועוד תוכניות רבות אחרות, לילדים בסיכון, שמובילה עמיתתי במשרד, שרה כהן.

שרי פייר: כל מצב הגירה הוא מצב שמוביל לפוטנציאל גבוה יותר לסיכון ולכן אנחנו בגדר מניעתי מצטרפים למערכת החינוך הפורמאלית ומעניקים ללמעלה מ- 6,000 ילדים תוכניות תגבור לימודי, תוכניות של פנאי איכותי, שמהוות פיתרון גם לנשירה גלויה וגם לנשירה הסמויה שאתה, אדוני יושב-הראש, הזכרת ובצדק.

שרי פייר: אתה תהית בתחילת הדברים על ההגדרה של עולה ואנחנו במשרד הקליטה מגדירים באמת לא רק עולים שזה מקרוב באו, אלא גם את הדור השני שאנחנו רואים באמת שהתנהגויות סיכון ובעיות נשירה ובעיות של התגודדות וכו', קיימות בו ביתר שאת.

שרי פייר: בעיקר באוכלוסיות של יוצאי אתיופיה, בוכרה, קווקז וכו'.

שרי פייר: אנחנו נותנים במסגרת החינוך הלא פורמאלי מינוף לאוכלוסיות הספציפיות הללו.

שרי פייר: כפי שאמרתי, בנוסף לתוכניות לתגבור לימודי, אנחנו משתדלים לנסות לתת פתרונות לבעיות שהועלו פה ורואים באמת מגמות ירידה גם בנושא של טיפול בהתגודדות של בני נוער, פנאי איכותי.

שרי פייר: דובר כאן על מחשבים.

שרי פייר: הצטרפנו השנה, בשנה החולפת, לתוכנית מחשב לכל ילד ומינפנו את הקבלה של מחשבים בקרב אוכלוסיית העולים עם עין איתורית.

שרי פייר: ולסיכום, חשוב לי להדגיש שכל גורמי הטיפול שעובדים ובאו פה לידי ביטוי, חייבים אכן להיות עם רגישות תרבותית ולכן מאוד מאוד חשוב שכשאנחנו מעבים את מערכות הטיפול, נשים גם דגש, למשל, בשיטור קהילתי שכל-כך הוכיח את עצמו, מקרב בני העדה, או עובדות סוציאליות או פסיכולוגיות שיש להן באמת את הגישה לקהל היעד הזה.

שרי פייר: תודה.

זבולון אורלב: תודה רבה לך.

זבולון אורלב: תודה רבה לך.

זבולון אורלב: אחרונת הדוברות זה ליזה רובין ממשרד הבריאות.

ליזה רובין: רציתי להגיד, אנחנו באמת רואים לנגד עינינו צמצום פערים ורוצה לציין כמה דברים חיוביים שאנחנו רואים אותם כצעדים לצמצום פערים באשר במיוחד לאוכלוסיות שידן אינה משגת שירותי בריאות וזה ביטול של אגרת טיפת חלב השנה והוספת שני חיסונים מאוד יקרים שהאוכלוסייה היותר עשירה יכלה להשרות לעצמה, החל מסוף שנה זאת ותחילת השנה הזאת, הנוכחית, כבר החלו לתת אותם.

זבולון אורלב: איזה גילאים אלה?

ליזה רובין: תינוקות.

ליזה רובין: תינוקות.

ליזה רובין: וגם כן בדיקות שמיעה, לילדים שאין להם אמצעים לצמצום פערים, מפני שאלה היו בדיקות שנעשו במרכז הארץ ועכשיו הם ניתנים בכיסוי מאוד מאוד גבוה בכלל הארץ, כולל הפריפריה.

זבולון אורלב: יצחק, אני אומר נכון שאם נכשלנו בעניין האחיות, כן הצלחנו ביחס לטיפות חלב?

יצחק קדמן: טיפות חלב זה אחד ההישגים הכי גדולים, למרות שהאיום עדיין מרחף.

זבולון אורלב: זה רק מראה שאפשר.

זבולון אורלב: הואיל והזכרנו כישלון, אז בהחלט בסוגיית טיפת חלב, שעמדה בפני הרס טוטאלי, כאן הכנסת יכולה לרשום לעצמה הצלחה ואני מסכים אתך שצריך לעמוד על המשמר.

ליזה רובין: ובהתערבויות צריכים תמיד לזכור שיש תמיד, צריכים לראות את זה לטווח הארוך.

ליזה רובין: מזה 15 שנה, יש תוכנית לצמצום תמותת תינוקות בקרב האוכלוסייה הבדואית, שעדיין מככבת, אבל צריכים לראות את הנתונים האלה בפרספקטיבה של השנים, יש ירידה והירידה הזאת החלה רק לפני מספר שנים וזה הרבה שנים לאחר שהחלו בתוכנית הזאת.

ליזה רובין: התוכנית הזאת מתמשכת, היא גם כן נרחבת אבל צריכים לראות את זה בפרספקטיבה של שנים וההתערבויות האלה לוקחות הרבה מאוד זמן להטמיע שינויים בתוך האוכלוסייה.

אורלי לוי אבקסיס: רפורמת השיניים, לא הזכרת.

אורלי לוי אבקסיס: רפורמה בבריאות השן.

אורלי לוי אבקסיס: צמצום הפערים.

ליזה רובין: אכן.

אורלי לוי אבקסיס: שזה ילך ויגדל יותר, לגילאים יותר מבוגרים.

אורלי לוי אבקסיס: אז הצמצום יהיה אמיתי.

ליזה רובין: מבורך ביותר.

ליזה רובין: ואני רוצה גם כן שיותר ראייה לטווח ארוך לגבי התוכנית הלאומית, תוכנית שמיד לילדים בסיכון הביא לשיחה ושיתוף פעולה בין משרדי, ודיבור על שפה אחת וזה ייעודי לילדים שנמצאים וגרים ביישובים הכי עניים, באשכולות 1 עד 4 ואני חושבת שצריכים לציין את זה, אבל אנחנו עוד לא רואים את הפירות וצריכים לחכות וצריכים לעבוד על זה, בכדי שנוכל לראות את הפירות.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: תזכיר לי מי הקים את ועדת שמיד, מי העביר את ההחלטה בממשלה?

יצחק קדמן: היה איזה שר, שר רווחה.

מוריה אשכנזי: אני רק רוצה להוסיף פה, ד"ר רובין, שלמעשה את העבודה של דו"ח שמיד היום, זו עבודה של אחיות בריאות הציבור וטיפות החלב שאנחנו עושות אותה.

מוריה אשכנזי: כולנו כאחת.

זבולון אורלב: טוב.

מוריה אשכנזי: גם את הנושא של האוכלוסייה הבדואית, שוב פעם, זה אחיות בריאות הציבור.

זבולון אורלב: תודה רבה לך, גב' אשכנזי.

זבולון אורלב: חברים, אנחנו רוצים לסכם את הדיון הזה, הגיעה השעה לסכם.

שמחה סחר: אני מהאגודה הישראלית למען הילד בגיל הרך.

זבולון אורלב: ממש משפט אחד.

שמחה סחר: משפט שאני רוצה להגיד.

שמחה סחר: תודות וכן הלאה, אני מקצרת.

שמחה סחר: אני חושבת, אין נראות מספקת של הגיל הרך בכל הנתונים שניתנים.

שמחה סחר: אני חושבת שכל ישיבות הוועדה שאני משתתפת, כל פעם מזכירים שהגיל הרך צריך להשקיע, להשקיע, אבל אין לנו נתונים.

שמחה סחר: אני רוצה להזכיר שכל הילדים שנרצחו, הם בגיל הרך, הם מתחת לגיל ארבע.

שמחה סחר: רוב תאונות הבית הם מתחת לגיל ארבע ואין נתונים מספיק לגילאים האלה.

שמחה סחר: אני מבקשת שכל פעם שמגישים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל יש פה.

שמחה סחר: לא מפורט לגיל.

אורלי לוי אבקסיס: בשנתון.

אורלי לוי אבקסיס: צריך לרדת לעומקו.

שמחה סחר: הרגשתי צורך לומר.

זבולון אורלב: אני אתרום לך שנתון.

שמחה סחר: תודה.

שמחה סחר: אני אשמח לראות.

זבולון אורלב: שאלה חשובה, אבל אני חושב שהשנתון, כמה עמודים את רוצה שהם יוסיפו עוד על ה- 700?

זבולון אורלב: גם על זה בקושי משתלטים.

זבולון אורלב: חברים, אנחנו רוצים לסכם את הדיון.

זבולון אורלב: קודם כל, אני באמת רוצה להודות ליושבי-ראש הוועדות, ועדת החינוך והתרבות, ועדת העבודה והרווחה, ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

זבולון אורלב: יחד עם הוועדה לזכויות הילד, על הישיבה השנתית המסורתית שבה המועצה הלאומית לשלום הילד מציגה את השנתון, את הממצאים, את המשמעויות, ובעקבות כך מתקיים גם הדיון על הלקחים ועל הפעולות שצריכות להינקט בעקבות הדו"ח הזה.

זבולון אורלב: אז קודם כל, אנחנו רוצים באמת להודות למועצה לשלום הילד ולעומד בראשה, על הדו"ח, על השנתון הסטטיסטי ל- 2010 המפורט, על מצבם של ילדים בישראל ובהחלט הוועדה קוראת למשרדי הממשלה לראות בשנתון הזה כמאמר המנכ"ל של המועצה, תוכנית עבודה לשנה הקרובה.

זבולון אורלב: הוועדות כמובן רושמות לפניהן את כל הממצאים, את המשמעויות, ומביעות דאגה גוברת והולכת באשר לאותם ממצאים קשים המלמדים על ההחמרה במצבם של ילדים בישראל, כפי שהובאו במהלך הדיון.

זבולון אורלב: יחד, כמובן, עם הברכות לאותם תחומים שבהם חל שיפור.

זבולון אורלב: אבל בטבע הדברים, הוועדות מתרכזות יותר כדי להביא לשיפור, לתיקון המצב באותם תחומים שבהם מצבם של הילדים הוחמר מאוד ואין צורך לפרט, הם צוינו.

זבולון אורלב: בסיכומים של השנה הקודמת, גם צריך לחזור על זה, שהוועדות מטילות על משרדי הממשלה ועל הרשויות המקומיות ללמוד היטב את נתוני הדו"ח כל משרד וגוף בתחומו, על-מנת לגבש תוכנית, כדי להביא לתיקון ולשיפור.

זבולון אורלב: הוועדה גם סבורה שצריך להכין דו"ח לאומי שיגדיר את המצב האידיאלי המשקף את הממוצע של מדינות ה- OECD ומהם הפערים במגוון התחומים, על-מנת שהכנסת, הציבור, ידעו מה הפערים, מה החסרים, החוסרים, מה אותם תחומים שבהם צריכים, ניתן להשלים.

זבולון אורלב: הוועדות, אני חושב, גם כן רוצות, שמעו על הרעיון של הקמת נציבות זכויות הילד ועם קבלת החומר מיוניסף אנחנו נקדם את הצעת החוק הזה.

זבולון אורלב: הוועדות מתבקשות כל אחת בתחומה, כפי שהתבקשו, לטפל במהלך החודשים הקרובים במעקב ובפיקוח על משרדי הממשלה, באותם תחומים שהוועדות ממונות עליהם וכל יושב-ראש ועדה יחליט על סדר הדיון ועל הנושאים שבהם הוא רוצה לטפל.

זבולון אורלב: מעבר לכך, אנחנו עושים גם את כל ההחלטות הנכונות שהיו בסיכום הישיבה הקודמת, שאני חושב שאין צורך לחזור עליהם ומה שאולי החידוש זה באמת אותן ישיבות מעקב שהוועדות תקיימנה, כדי להבטיח שניתן בתחומים מסוימים לקדם את מצבם של ילדים בישראל.

זבולון אורלב: האם יש למישהו הערות לגבי הסיכום?

זבולון אורלב: אין?

זבולון אורלב: תודה רבה, הישיבה נעולה.