ועדת הכלכלה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 429, 2011-01-25 11:00

יצחק וקנין: שלום לכולם , אני מתכבד לפתוח את הדיון.

יצחק וקנין: על סדר היום - עידוד הבניה בפריפריה וסיוע ברכישת הדירות.

יצחק וקנין: יש היום את יום הנגב והגליל בכנסת.

יצחק וקנין: כאיש הגליל, שמתגורר ממש בפריפריה, בגליל המערבי, ממש על הגבול, אני מכיר את הנושאים הבוערים לפריפריה במיוחד.

יצחק וקנין: אני, בשבועות האחרונים גם מעלה את זה בפורומים השונים, גם בחקיקה, בכל נושא אפשרי.

יצחק וקנין: אנחנו נמצאים בתקופה לא כל כך מעודדת לגבי נושא הפריפריה.

יצחק וקנין: יש הרבה מלל בנושא של הנגב והגליל ואזורי הפיתוח ולצערי הרב, אין חכם כבעל ניסיון.

יצחק וקנין: אני אומר את זה כמי שחי ומרגיש את זה ביום יום ונתתי את הדוגמאות האלה לראש הממשלה בשיחה אישית בשבוע שעבר.

יצחק וקנין: אמרתי לו שאם לא ייעשה מעשה אנחנו נאבד יישובים, במיוחד בפריפריה המרוחקת.

יצחק וקנין: אני יכול לתת דוגמה פשוטה.

יצחק וקנין: יש ישובים שאם לא נעשה פעולת אכלוס הם יהיו בתי זקנים ב-15 השנים הקרובות.

יצחק וקנין: לא יהיה גן ילדים, לא יהיה מעון יום, ותארו לעצמכם לאן אנחנו מגיעים.

יצחק וקנין: אני אומר את זה במלוא הרצינות, אני יכול לתת דוגמה אישית מהיישוב שלי.

יצחק וקנין: אמרתי בצורה ברורה לשר האוצר ואמרתי לראש המפלגה שלי, הבאתי נתונים ברורים.

יצחק וקנין: לפני הנתונים שאני חי אותם אני  אראה לכם מה כתב מרכז המחקר של הכנסת: "בשנת 2008 התגוררו ב-26 ערי הפיתוח ברחבי הארץ 807 אלף תושבים.

יצחק וקנין: מהנתונים עולה כי ברוב רובן של ערי הפיתוח היתה בשנים 2003 עד 2008 הגירה שלילית", ופעם היה מצב הפוך.

יצחק וקנין: אני לוקח את היישוב שלי, מושב יערה, בגליל המערבי.

יצחק וקנין: יש פה מישהי בשם טובה מעוז שאתי ביחד עשתה את האכלוס.

יצחק וקנין: אני מדבר על דברים חיים, לא מפנטז, לא מספר סיפורים.

יצחק וקנין: היו שני דברים שהובילו באותה תקופה – מענקי מקום ו-100 אחוז  תשתיות.

יצחק וקנין: 100 אחוז תשתיות המשרד עשה.

יצחק וקנין: בתוך חודש, רבותיי, בתוך חודש פרסמנו הרחבה -ביישובים שלנו זה מאד משמעותי.

יצחק וקנין: 29 יחידות בשלב הראשון, בסך הכל 200 יחידות ליישוב קטן שבסך הכל היו בו 60 משפחות, ולאט לאט הוא רוצה לגדול, כי אחרת אין גן ילדים, אין מעון יום.

יצחק וקנין: היישוב הזדקן.

יצחק וקנין: בתוך חודש קיבלנו מכל הארץ 120 משפחות ל-29 יחידות דיור, כי גם היו מענקי מקום וגם 100% בתשתיות.

יצחק וקנין: היום, כשביטלו את הדברים הללו אנחנו עומדים עם 180 יחידות דיור לבניה עם תב"ע מאושר.

יצחק וקנין: אני אגיד יותר מזה.

יצחק וקנין: יש מישהו מהמנהל פה?

יצחק וקנין: אין.

אלי אפללו: כרגיל – אין.

יצחק וקנין: חבל שאין אף אחד מהמנהל.

יצחק וקנין: ישבתי עם שר האוצר, הצגתי את העובדות גם לראש הממשלה בשיחה אישית שהיתה לי אתם בשבוע שעבר.

יצחק וקנין: ביישובי קו העימות בלבד יש היום 19 אלף תכניות לבתים.

יצחק וקנין: בערים זה יותר מסיבי.

יצחק וקנין: למשל – במעלות, 3,000 יחידות עם תב"ע מאושר.

יצחק וקנין: במושב שלי לבד יש 198 יחידות בבניה לא רוויה.

יצחק וקנין: 19 אלף יחידות עם תב"ע מאושר.

יצחק וקנין: אומרים לשר האוצר אנשי המנהל: מה שאמר לך וקנין לפני חודש- זה היה עוד בדיונים על התקציב-  סך הכל – 2,500 יחידות דיור.

יצחק וקנין: אני שואל אתכם מאיפה המנהל לוקח את האומץ להגיד לשר האוצר את הדברים האלה?

יצחק וקנין: 19 אלף יחידות אפשר לקחת היום ממרכז הארץ ולהעביר אותם אלינו.

יצחק וקנין: היום, בגלל שהפסיקו את מענקי המקום לכל הארץ, וגם בתשתיות יש היום השתתפות של 50% אני שואל אתכם: מי יבוא לזרעית?

יצחק וקנין: למשוב זרעית, לא ליערה.

יצחק וקנין: 100 מ' משם יש עמדה של חיזבאללה.

יצחק וקנין: הוא צריך לשלם 50% מהתשתיות, במקום שהתשתיות יקרות.

יצחק וקנין: מישהו לא תופס מה אנחנו מפספסים?

יצחק וקנין: מדברים על פיתוח נגב וגליל ואלה סיסמאות.

יצחק וקנין: אם הממשלה לא תקבל החלטות ברורות, לא מילים שמאחוריהן אין כלום אלא החלטות שאומרות – ניתן מענק מקום למי שהולך לנגב ולגליל, ניתן 100% תשתיות, נכין את היישובים עם התשתיות.

יצחק וקנין: אני אגיד לכם מה עשה משרד השיכון ביישוב שלי, ובתוך חודש באו אלינו אנשים מפתח תקווה, מרעננה, אני אומר את זה באחריות, תבדקו את הדברים שלי.

יצחק וקנין: תבדקו איך אכלסנו בתוך חודש ימים  120 ל-129 יחידות.

יצחק וקנין: היום, 200 יחידות שיצאו לפרסום לפני שנה – בקושי 5 משפחות וכולן מתושבי המקום.

יצחק וקנין: כי אין להם ברירה.

יצחק וקנין: רק הבניה לבד היום עולה כ- 800-900 אלף שקל.

יצחק וקנין: תוסיף לזה את התשתיות שהוא צריך לממן, אין לו מענק מקום – איך אנחנו מעודדים?

יצחק וקנין: אני לא רוצה לדבר על הקטע של שכירות.

יצחק וקנין: אין דירות להשכרה.

יצחק וקנין: אין דירות להשכרה.

יצחק וקנין: אני לא מחדש לאף אחד.

יצחק וקנין: זה לא רק בפריפריה, כל פינה בארץ.

יצחק וקנין: השר סילבן בטח תכף ייכנס, ואני אומר לו את הדברים שהוא כבר שמע ודאי בוועדת הכספים.

יצחק וקנין: הוא ישמע גם פה.

יצחק וקנין: אני, עם ראש הממשלה, בשיחה בשבוע שעבר אמרתי לו: אדוני, ראש הממשלה, אני לא בטוח שאתה תהיה ראש הממשלה הבא- אתה תאגור כסף, יש לך 12 מיליארד שקל עודפים בקופה, אבל יבוא מישהו אחר ויחלק את כל הכסף שאתה צברת.

יצחק וקנין: במילים האלה אמרתי לראש הממשלה.

יצחק וקנין: אמרתי שאם הוא לא יעשה מספר פעולות מצומצם בנושא של הבינוי – בניה ציבורית, מענקי מקום, תשתיות, פריפריה, פריפריה באופן אמיתי, וגם נושא המים והדלק- אם לא תטפל בהם, לא תהיה ראש הממשלה הבא.

יצחק וקנין: יבוא מישהו אחר ויהיה.

יצחק וקנין: אני אומר את הדברים בגלוי, כיוון שזה בוער לנו בבטן.

יצחק וקנין: איפה שאנחנו הולכים כנבחרי ציבור אנחנו שומעים את הדברים הללו.

יצחק וקנין: מראשי רשויות.

יצחק וקנין: מה האינדיקציה שלי?

יצחק וקנין: כשאני הולך, עובר ברחוב, בא אלי נהג מונית ואומר: תגיד לי, אתם מטורפים?

יצחק וקנין: העליתם את הדלק, אתם פוגעים במים.

יצחק וקנין: את הדברים האלה הציבור אומר, וזה לא יעזור.

יצחק וקנין: ואמרתי לראש הממשלה – על התהליך המדיני אתה לא תיפול, אתה תיפול על העניינים החברתיים.

קריאה: אין תהליך מדיני.

יצחק וקנין: אין תהליך, זה בסדר, אני לא אומר את דעתי, מבחינתי.

יצחק וקנין: אין תהליך מדיני ואין גם תהליך חברתי.

יצחק וקנין: אז מה אנחנו רוצים, את שניהם להרוג?

יצחק וקנין: אז לפחות שיטפלו באחד.

יצחק וקנין: שאלו מה עושים.

יצחק וקנין: אני אישית הגשתי הצעת חוק לגבי מענקי מקום ויש לי עוד הצעת חוק בקנה שהיא – 100 אחוז תשתיות ביישובי קו העימות.

יצחק וקנין: אני חושב שהדבר הזה יכול להביא אוכלוסיה, לפתוח ברגע אחד את הנהירה מהמרכז לפריפריה.

יצחק וקנין: שני הפרמטרים האלה, בהוכחה ברורה, בשנים קודמות, אני יכול להזכיר את היישובים אצלי, בצפון, לפחות ממה שאני מכיר, אבל דרך אגב, אני יכול להגיד לכם על כל הארץ, כי את כל ההתיישבות בארץ אני חורש, אני מכיר אותה על בוריה – גם בקיבוצים, גם במושבים.

יצחק וקנין: היישוב חוסן קלט מעל 200 משפחות בתקופה שהיו מענקי מקום.

יצחק וקנין: עין יעקב הכפיל את עצמו 3 פעמים.

יצחק וקנין: יישובים אצלי, במועצה שלי אני מזכיר – מצובה, ראש הנקרה.

יצחק וקנין: אין יישוב אצלנו בתקופות עד שנת 2000 שלא הוסיף עוד לפחות 50% או 100% לאוכלוסייה הקיימת.

יצחק וקנין: היום הכל מת, רבותיי.

יצחק וקנין: אין תזוזה מילימטר אחד קדימה, כיוון שהממשלה לא עושה את הדברים בצורה שנותנת עדיפות לאזורים הללו.

יצחק וקנין: אף אחד לא יבוא לגור אם הוא הולך להשקיע מיליון וחצי לגור בפריפריה – אין לו מה לחפש שם, הוא ישקיע אותם במרכז הארץ, שם יש לו תעסוקה בטוחה, יש לו הזדמנויות אחרות לגמרי.

יצחק וקנין: גם שם כבר אי אפשר לקנות דירה, הכל הרקיע שחקים בכל המקומות.

יצחק וקנין: הממשלה חייבת לעשות את הפעולות המחייבות כי אחרת רבותיי, אני הרחקתי לכת במה שאמרתי במליאה- יהיה לנו מצב כמו בטוניס, הציבור יתקומם.

יצחק וקנין: כי כשאין פתרון דיור, המצב הוא הכי גרוע שיכול להיות.

יצחק וקנין: אנשים כבר גרים במקלטים, במרתפים, ואנחנו בפיגור.

יצחק וקנין: לא אני אומר את זה.

יצחק וקנין: השרים אומרים את זה- שר הבינוי והשיכון אומר את זה כל הזמן.

יצחק וקנין: רבותיי, חייבים לעשות את הדברים.

יצחק וקנין: אם זה לא יילך בדרך הטובה, נצטרך להעביר חוקים כדי לאלץ את הממשלה לבצע את הדברים.

יצחק וקנין: אחרת, אנחנו במצב חברתי לא טוב בכלל.

יצחק וקנין: אני אקרא עוד דבר: יש ירידה חדה בכמות מממשי המשכנתאות.

יצחק וקנין: בשנים האחרונות בכלל, אף אחד לא פונה למשרד השיכון.

יצחק וקנין: לא לוקחים משכנתאות דרך משרד השיכון, הן הרבה יותר יקרות.

יצחק וקנין: את זה אני מכיר מוועדת הכספים כי אני יושב גם שם.

יצחק וקנין: ויותר מזה:  מה עושים עם הכסף שנשאר?

יצחק וקנין: הרי נשאר כסף.

יצחק וקנין: המדינה משלמת מיליארד וחצי שקל, מיליארד ו -800.

יצחק וקנין: אלה הסכומים, רבותיי.

יצחק וקנין: מיליארד ו-800 מיליון.

יצחק וקנין: מה קורה בסוף השנה?

יצחק וקנין: הרי לא מממשים את המשכנתאות.

יצחק וקנין: אני יכול להגיד לכם שאני, בוועדת הכספים, בדצמבר האחרון העברנו שם העברות תקציביות ממשרד השיכון בנושא המשכנתאות- מעל חצי מיליארד שקל למשרד הביטחון, משרד הפנים – את כל הכסף שנשאר, כי  לא מממשים את הכסף הזה.

יצחק וקנין: אף אחד לא הולך לקחת משכנתאות בריבית כזו, בתנאים כאלה, עדיף לו ללכת לבנק, הוא לא צריך ממשרד השיכון.

יצחק וקנין: רבותיי, המגמה ברורה.

יצחק וקנין: אז מה שמים לנו כסף, צובעים לנו בסעיף משכנתאות כדי שיגידו לנו – הנה, שמנו כסף.

יצחק וקנין: כל אחד יודע שלא מממשים אותו.

יצחק וקנין: זה לא ישרא בלוף.

יצחק וקנין: אני מצטער - -

אלי אפללו: זה ישראבלוף.

יצחק וקנין: רבותי, אני מצטער שהפתיחה שלי היא כזו.

יצחק וקנין: הבטן כבר מלאה ממה שאנחנו רואים.

יצחק וקנין: אני אומר את הדברים בתוך הכנסת.

יצחק וקנין: הבאתי את החקיקה הזו על הראש של הממשלה, ולא תהיה ברירה – מי שחושב שהחקיקה תיבלע, טועה טעות חמורה.

יצחק וקנין: אני מתכוון ללכת אתה עד הסוף.

יצחק וקנין: החקיקה הזו, בימים הקרובים נתחיל אותה, ואני מקווה שגם נסיים אותה.

יצחק וקנין: מצדי אני לא רוצה את החוק ואני לא רוצה שהוא ייקרא על שמי.

יצחק וקנין: אני לא מחפש את הקרדיט הזה.

יצחק וקנין: אני מחפש את הפתרון לבעיה.

יצחק וקנין: אני מקווה שהממשלה תביא פתרון אפילו יותר טוב משלי, אני מוכן למשוך את הצעת החוק שלי, אני לא רואה בזה משהו אישי.

יצחק וקנין: אני מחפש פתרון לבעיה מאד קשה.

אלי אפללו: מכובדיי, אני שמעתי פה את מה שאני מרגיש.

אלי אפללו: שנינו מהפריפריה.

אלי אפללו: לחזור על מה שאתה אומר זה לא מספיק.

אלי אפללו: בואו נשלים עם זה שיש שתי מדינות – יש את תל אביב רבתי ויש את הפריפריה.

אלי אפללו: זה בכל התחומים.

אלי אפללו: אתה מדבר על דיור, תעסוקה, חינוך, בריאות – מדוח הבריאות האחרון אני מזועזע.

אלי אפללו: 8 שנים חיים פחות בפריפריה.

אלי אפללו: אין פרמטר אחד.

אלי אפללו: גם אם תעשה חוק – וחבר הכנסת לשעבר רן כהן פה, הגיש חוק דיור ציבורי.

אלי אפללו: הממשלה, בחוק ההסדרים - -

רן כהן: הכנסת חוקקה.

אלי אפללו: כן.

אלי אפללו: הקפיאו את זה.

אלי אפללו: למה אני אומר את זה?

אלי אפללו: כיוון שכשאנחנו מחוקקים חוקים חברתיים – ואתה מאלה שבעצמותיך בוער הנושא של הפריפריה, אני חושב שאנחנו צריכים להביא את זה למצב שזה לא רק בחקיקה.

אלי אפללו: בהתניה שלנו, בכל דבר שאפשר להעביר הצעות חוק ודברים שחשובים למדינה, לממשלה, ובמיוחד לאוצר.

אלי אפללו: הם לא יכולים לעשות דברים שאי אפשר להגיד להם – כן, את שלנו להקפיא ואת שלהם להעביר.

אלי אפללו: זה בנושא הזה.

אלי אפללו: אבל בנושא הדיור הציבורי, וחבל שהחוק הזה שהיה חוק מצוין, אחד הדברים הטובים – מענקי מקום, כפי שאמרת.

אלי אפללו: איזה סיבה יש לאנשים צעירים להישאר בפריפריה?

אלי אפללו: צר לי.

אלי אפללו: אני מדבר עם בני אתמול והוא שואל אותי – אבא, מה אפשר לעשות פה?

אלי אפללו: הסיכוי שלו לעבוד קלוש, מול מרכז הארץ.

אלי אפללו: אנחנו גרים בעפולה.

אלי אפללו: לשמחתי יש כמה ערים בצפון, כמו יוקנעם, כמו עפולה, שמצליחות להתחזק.

אלי אפללו: יש מעט ערים כאלה.

אלי אפללו: אבל תסתכל על חצור, על בית שאן - -

יצחק וקנין: גם יוקנעם – זה בשנים שהיא קיבלה עדיפות.

יצחק וקנין: יצחק רבין, ז"ל, אמר שהוא נותן ליוקנעם - -

אלי אפללו: הוא ביצע, זה נכון.

אלי אפללו: צריך לתת עדיפות ולעודד גם את הנושא של תעסוקה.

אלי אפללו: אנחנו מדברים היום על דיור.

אלי אפללו: דיור בלי תעסוקה הוא בעיה.

אלי אפללו: אבל צריך להתחיל בנושא הדיור.

אלי אפללו: שתהיה מוטיבציה לבוא ולגור.

אלי אפללו: כשאתה מדבר על פיתוח, כשאתה מדבר על הלוואות מקום- זה הנושא.

אלי אפללו: הדרייב זה הנושא שיכול להביא אנשים לפריפריה.

אלי אפללו: אם לא יהיה את הדבר הזה, כי היום ללכת לגור במרכז הארץ, שכירות של דירה – זה 5,000 שקל.

אלי אפללו: לקנות דירה, החלום הזה הולך ומתרחק.

קריאה: עוד מעט גם בפריפריה, חבר הכנסת אפללו.

יצחק וקנין: היום זה עולה.

יצחק וקנין: אני - - לשלומי.

יצחק וקנין: אין דירות להשכרה.

אלי אפללו: צריך להפוך את הפירמידה הזו על פיה.

אלי אפללו: לגרום לדירות להשכרה, לגרום להתחלות בניה ולתת אותם.

אלי אפללו: לתת, אפילו את הקרקע בחינם – זה לא מספיק.

אלי אפללו: צריך לתת הלוואות ומענקי מקום.

אלי אפללו: בלי הדבר הזה חבל על הזמן, לא תהיה הטבה.

אלי אפללו: הרי מחיר העלות הוא אותו מחיר כמעט.

אלי אפללו: רק מחיר הקרקע, זה לא מספיק בשביל לעבור לפריפריה.

אלי אפללו: אם לא נחזור לתקופה שהיו מענקי מקום ומשכנתאות כמו שצריך - - הנה, אתה הסברת כמה כסף עובר חזרה.

אלי אפללו: הם שמים בתקציב.

אלי אפללו: ומה זה עושה?

אלי אפללו: המשכנתאות שלהם יותר יקרות מאלה של הבנקים.

אלי אפללו: רבותיי, ראשי רשויות, נכבדיי – אם לא נעשה משהו, ואני שמח שאתה אומר – עד כאן.

אלי אפללו: הממשלה הזו תיפול או לא תיפול בעיקר בנושא החברתי, אתה צודק.

אלי אפללו: ואם ראש הממשלה לא יבין את זה- אין ראש ממשלה שמצליחים להפיל אותו.

אלי אפללו: יש ראש ממשלה שמפיל את עצמו.

אלי אפללו: והנה, עכשיו, ברגע הזה אני מקווה שהוא יתאושש ויבין שכוחו - - אני עשיתי עכשיו עבודה שמראה לו איפה ראש הממשלה התחזק באופן משמעותי, איך מ-12 מנדטים הוא עבר ל-27 מנדטים.

אלי אפללו: בעיקר – כוחו בפריפריה.

אלי אפללו: ומה?

אלי אפללו: מי שנגע הכי הרבה ממנו זו הפריפריה.

אלי אפללו: אני לא רוצה לדבר על פוליטיקה כי אנחנו יכולים להיות בעמדות שונות, למרות שאני לא בטוח.

אלי אפללו: אבל בנושא הפריפריה – שנינו באותה עמדה, ואני בטוח שנילחם שנינו ובעבר כבר נלחמנו ונמשיך יחד להילחם בעד החוקים, כל מה שקשור לפריפריה.

אלי אפללו: אם נילחם ביחד, בלי קשר למפלגה נצליח לעשות את זה, כי לא משנה קואליציה – אופוזיציה – טובת הפריפריה לנגד עינינו.

אלי אפללו: לצערי, האוצר לא רואה את זה כך.

יצחק וקנין: למען הסדר, אני אעשה כך – אם יהיו עוד חברי כנסת שרוצים לדבר אאפשר להם.

יצחק וקנין: אחרי כן אקח אחד מהציבור- ראשי רשויות, מרכז השלטון המקומי וגם אנשים שהגיעו לפה לישיבה בגלל הדיון עצמו.

חמד עמאר: אדוני היושב ראש, זה מצער שאנחנו צריכים לקיים יום מיוחד לפריפריה כי ברגע שאתה מקיים יום מיוחד – תדע לך, אחרי היום הזה אתה שוכח מהפריפריה.

חמד עמאר: נחכה לשנה הבאה, נבצע עוד יום אחד, וככה כל שנה נזכיר לעצמנו שיש פריפריה.

חמד עמאר: אני מכיר את כל חברי הכנסת, אני חבר כנסת חדש, אבל מאז שאני בכנסת כולם מדברים על הפריפריה, כולל הממשלה, כולל חברי הכנסת.

חמד עמאר: אבל מעשית, הדברים לא מתקדמים, לא זזים.

חמד עמאר: אנחנו מדברים על דיור בפריפריה ועל מחירי דירות, ואני שומע שמחיר השכרת דירה היום בפריפריה הוא 3,000 שקל.

חמד עמאר: אם אנחנו מדברים על 3,000 שקל – אנחנו צריכים להיות במרכז, שאותה משפחה יכולה להרוויח את הכסף כדי לשכור במחיר כזה.

חמד עמאר: היום, מעשית, בפריפריה אין אפשרות להגיע למשכורות גבוהות.

חמד עמאר: גם אם שני בני הזוג עובדים ויכולים להרשות לעצמם לשלם 3,000 שקל.

חמד עמאר: אין אפשרות כזו.

חמד עמאר: דיור ציבורי- אני יודע שקידמתם את הנושא ואתה הובלת.

חמד עמאר: אין היום דיור ציבורי.

חמד עמאר: אין, לא מתפתח הנושא, ולוקחים כמות של דירות ציבוריות בעיר מסוימת ודואגים לדירות בדיור הציבורי.

חמד עמאר: אין דבר כזה, לא קיים כזה דבר היום ואת הדבר הזה צריך להחזיר.

חמד עמאר: צריך לאפשר לאנשים במצב קשה מקום לשים בו את הראש, שיהיה להם בית, שיוכלו להרשות לעצמם בית לחיות בו.

חמד עמאר: אני בא מהמגזר הדרוזי שכולו נמצא בפריפריה.

חמד עמאר: בעיית הבניה היום במגזר היא הבעיה הכי קשה בארץ.

חמד עמאר: הגידול הטבעי אצל העדה הדרוזי הוא היום הכי נמוך בארץ והסיבה היא שאין אפשרות לבנות בית במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: החוק שלך הוא טוב, אבל הוא מדבר על בניה רוויה.

יצחק וקנין: אל תדאג.

יצחק וקנין: אני אומר לך מראש – החוק שלי יתעסק גם בבניה רוויה וגם בבניה לא רוויה.

יצחק וקנין: חד וחלק אני אומר לך: זה ייכנס פה, בחקיקה.

יצחק וקנין: תנוח דעתך, אל תדאג.

חמד עמאר: למה אין בניה רוויה במגזר הדרוזי?

חמד עמאר: כי אין אדמות של המנהל.

חמד עמאר: אלה אדמות פרטיות של אנשים.

חמד עמאר: אף אחד לא יבוא ויבנה בית רווי ויביא מישהו מבחוץ שיחיה מעל לבית שלו.

חמד עמאר: אלה לא אדמות של המנהל.

חמד עמאר: זה לא שהמדינה מחלקת אדמות או מוציאה מכרז למנהל ומבקשת – בנו דירות ותמכרו.

חמד עמאר: זו האדמה הפרטית שלי, אני אחליט מי יגור אצלי.

חמד עמאר: אני רוצה לגור ורוצה לתת לבן שלי לגור.

חמד עמאר: כל אחד רוצה לעשות ככה.

חמד עמאר: גם אתה היית רוצה לעשות ככה אם היתה לך אדמה פרטית.

חמד עמאר: הבעיה של הבניה במגזר הדרוזי צריכה לבוא על פתרונה.

חמד עמאר: אני אומר לך, אדוני היושב ראש.

חמד עמאר: היום מעל 4,000 בתים במגזר הדרוזי בלי חשמל.

חמד עמאר: רק לפני חודשיים שמענו על האסון שהיה בעוספיא, ואיך התקשורת ניפחה את זה בהתחלה.

חמד עמאר: בכל הזדמנות אני אגיד לתקשורת – שבמקום שהיא תבדוק עניינים – ראיתי באחד האתרים סכין מגואלת בדם, שאותו בעל בית הרג כביכול את אשתו והבת שלו.

חמד עמאר: באותו יום, למחרת בבוקר, התברר שהם מתו מהרעלת גז.

חמד עמאר: יש 4,000 בתים ללא חשמל כי הם בנו את הבית שלהם - אין הרחבות, אין תכניות מתאר.

חמד עמאר: אם בעוספיא מאז 69 לא הורחבה תכנית המתאר- איפה האנשים יגורו?

חמד עמאר: איפה הם יבנו את ביתם?

חמד עמאר: הם צריכים לבנות, לגור, לגדל את הילדים שלהם.

חמד עמאר: לכן, כל נושא הפריפריה – אני מקווה שלא נצטרך לעשות יום מיוחד לפריפריה, כל הארץ תהיה ארץ אחת, לא מרכז ופריפריה.

חמד עמאר: כמו שאמרתי למנכ"ל החדש של המשרד לביטחון פנים – בנושא של כיבוי אש: אנחנו מדברים שאנחנו מעבירים את הנושא למשרד לביטחון פנים, שכל הארץ תהיה אותו הדבר.

חמד עמאר: לא יכול להיות מצב שכיבוי אש כדי להגיע לעוספיא צריך לנסוע חצי שעה, ובשביל להגיע למעאר – צריך לנסוע שעה כי התחנה ממוקמת בטבריה.

חמד עמאר: נפסיק להגיד פריפריה, צפון ודרום, נגיע למצב של שוויון אצל כולם.

רן כהן: אדוני היושב ראש, החלטתי לבוא לישיבה ביוזמתי כי החלטתי לנסותו לעזור לוועדת הכלכלה של הכנסת, מניסיוני.

רן כהן: כמה דברים בתמצית, כי אני בטוח שבישיבה כזו שלא עומד חוק על סדר היום או שר שמביא תכנית – אפשר לקיים דיון ענייני.

רן כהן: במדינת ישראל אף ממשלה בעשרות שנים האחרונות לא קיימה דיון כולל על נושא הדיור, וגזרה ממנו מה דיור ציבורי, מה דיור בר השגה, מה דיור רווי.

רן כהן: אף אחד.

רן כהן: נדמה לי שאולי בפעם האחרונה זה נעשה בממשלת רבין, ז"ל.

רן כהן: אני לא לוקח אפילו על עצמי להתפאר שבמהלך חקיקת חוק הדיור הציבורי הדבר הזה כן נעשה, כי במידה רבה מאד הוא כן נעשה.

רן כהן: אבל אין תכניות למדינת ישראל.

רן כהן: עד כדי כך הביזיון שכאשר אני בא לנושא של הדיור הציבורי, אף אחד לא מגדיר מה מטרתו.

רן כהן: בכלל – למה הוא צריך להתקיים, באיזה היקף הוא צריך להתקיים, מה ייעודו, כמה אנשים זקוקים לו, מה צריך לבנות, להרוס, להקפיא – אף אחד לא אומר.

רן כהן: כן, פקידי האוצר אומרים.

רן כהן: הם יודעים מה הם רוצים, אבל הם היחידים.

חמד עמאר: אני למדתי בכנסת שרק האוצר צודק.

רן כהן: אז אני הייתי בכנסת למעלה מ-20 שנה, אני מקווה שאחרי 5 שנים תלמד גם דברים אחרים.

רן כהן: אני רוצה לומר את הדוגמה הכי קלאסית לעניין הזה.

רן כהן: היום ישנן אלפי משפחות שזכאיות לדיור ציבורי.

רן כהן: אז מה יהיה אתן?

רן כהן: בעקבות המכירה שהאוצר ממש שנא אותה ורדף אותה נכנסו 2.5 מיליארד שקל ויותר.

רן כהן: מה עשו אתם?

רן כהן: זה אחרי שהאוצר טען שזה יעלה 40 מיליארד, 10 מיליארד, 4 מיליארד – הוא בעצמו התבלבל מרוב מספרים.

רן כהן: אבל בסוף נכנס כסף, לא יצא כסף.

רן כהן: בחוק היה אמור שכל הכסף הזה מוקדש למטרה אחת: לבניה של דיור ציבורי.

רן כהן: זה הדבר היחידי שהאוצר הצליח להקפיא, כי כל החוק פעל, גם כשהחוק היא מוקפא.

רן כהן: הדירות נמכרו עד לפני שבועיים.

רן כהן: עד שהאוצר הקפיא את החוק.

רן כהן: אבל מה קורה עם הכסף?

רן כהן: למה לא לוקחים את הכסף הזה ובונים אתו דיור ציבורי?

רן כהן: הם יודעים יותר טוב מאחרים.

רן כהן: ביום שתהיה רעידת אדמה הראשונים שייקברו מתחת לבתים הם דיירי הדיור הציבורי, כי הם עומדים על גפרורים.

רן כהן: עברתי עשרות אזורים בדיור הציבורי.

רן כהן: ברוב המקומות האלה, בעמודים, הברזל החלוד כבר חשוף בהם.

רן כהן: אף אחד לא בא לחזק אותם.

רן כהן: יש כסף, ולא ממקורות האוצר.

רן כהן: למה?

רן כהן: כי אין מדיניות ואין אף אחד שהוא בעל הבית.

רן כהן: דיור בר השגה.

רן כהן: המצב של דיור בר השגה יעבוד.

רן כהן: לא יעזור לאף אחד שום דבר.

רן כהן: הוא יהיה.

רן כהן: אבל איפה הוא יהיה?

רן כהן: במרכז.

רן כהן: כי אין בעיה לרון חולדאי ולניר ברקת להפעיל את הנושא של הדיור הציבורי.

רן כהן: יש להם כלים, יש להם אדמות, יש להם הון, יש להם יזמים.

רן כהן: זה יעבוד.

רן כהן: דיור בר השגה לא יעבוד בפריפריה ללא עזרת הכנסת או הממשלה.

רן כהן: דיור בר השגה זה כבר לא לעניים.

רן כהן: כבר לא צריך להיות סוציאליסט, לא צריך להיות אדם רחום.

רן כהן: זה לילדים של כולנו.

רן כהן: מי שצריך למצוא בארץ השכלה קצת, ופרנסה ולהתחתן ולהוליד ילדים - גם אותו חונקים בדירה?

רן כהן: עכשיו, בעניין הזה, אדוני היושב ראש- אין שום סיבה בעולם שבעניין הזה אתם תבכו כלפי הממשלה או שהממשלה תבוא ותתעמר בכם.

רן כהן: היא תתעמר בכם בכל מקרה.

רן כהן: אני מלמד את הסטודנטים שלי, ואותם אני הרי מביא לביקורים ואתם רואים אותי פה אתם – דבר אחד: יש לכנסת כוח משל עצמה.

רן כהן: כוח החוק הוא כוח המחוקקים מטעם העם.

רן כהן: אין שום סיבה בעולם שבנושא של דיור בר השגה בדיור הציבורי אתם תחכו למישהו מהממשלה.

רן כהן: תתארגנו, קואליציה ואופוזיציה, תחוקקו חוקים שיחייבו את הממשלה לעשות את זה, ותדעו לעמוד על זה.

רן כהן: אגב, אני אומר בשם הגילוי הנאות: אני עשיתי את זה, כשהייתי בקואליציה, חציתי את הקווים.

רן כהן: בממשלת רבין היה חוק של אברום בורג וצחי הנגבי בנושא המאבק בתאונות דרכים.

רן כהן: הרשות הלאומית למאבק בתאונות הדרכים.

רן כהן: אני הלכתי לרבין ואמרתי לו.

רן כהן: אני הייתי יושב ראש סיעת מרצ שהיתה 12 מנדטים.

רן כהן: אמרתי: אנחנו לא מסכימים עם הממשלה.

רן כהן: ורבין כיבד את זה כי הוא הבין שלמחוקק יש זכות לחוקק.

רן כהן: רבותיי, אל תחכו לאף אחד.

רן כהן: תתארגנו, קואליציה ואופוזיציה, תחוקקו חוקים גם כשיושבי ראש המפלגות שלכם לא מסכימים כי הם הכי רוצים לשמור על הכסאות שלהם, וגם שראשי הממשלה לא מסכימים כי הם ודאי רוצים לשמור על הקואליציות שלהם.

רן כהן: אבל למחוקק, שהוא נציג העם, אין סמכות לוותר על הצורך של העם בדברים הבסיסיים.

רן כהן: דיור זה דבר בסיסי, בריאות זה דבר בסיסי, חינוך זה דבר בסיסי – בזה, אל תחכו לממשלה.

רן כהן: אם תעשו את זה, אני מוכן לעזור לכם.

יצחק וקנין: לא אמרתי את הדברים סתם.

יצחק וקנין: באחד הדיונים בוועדת הכספים ישבו נגיד בנק ישראל, שר האוצר, שר הבינוי והשיכון.

יצחק וקנין: באותה ישיבה, שבועיים לפני ההצבעה על התקציב, אמרתי שאם לא יתקבלו פה החלטות לגבי הבינוי והשיכון, אני שם את המפתחות, הולך הביתה, מצביע נגד תקציב המדינה.

יצחק וקנין: כך אמרתי.

יצחק וקנין: מצביע נגד והולך.

יצחק וקנין: אתם יודעים, במפלגה שלי אני חייב ללכת לרב עובדיה, אני לא יכול לשבור את הכללים.

יצחק וקנין: אני אגיד לו – אני שם את המפתחות והולך.

יצחק וקנין: בעקבות האמירה הזו הגעתי לרב.

יצחק וקנין: אמרתי שאין לי מה לחפש בכנסת.

יצחק וקנין: החלטתי שאני שובר את הכללים.

יצחק וקנין: כל ההצבעות על התקציב – הצבעתי נגד בוועדת הכספים.

יצחק וקנין: השתוללתי על ימין ועל שמאל.

יצחק וקנין: היו מצבים שאמרו לי שאני שובר את הכללים.

יצחק וקנין: הסברתי למה.

יצחק וקנין: ואני אומר את זה לנציג האוצר, אני לא מזלזל באף אחד מהפקידים: אם אתם לא תעשו צעדים לפתור את הבעיה של הבינוי והשיכון, כי כל התיאוריות שלכם מתהפכות בדיוק לצד ההפוך, ואני יכול להוכיח את זה אחד לאחד.

יצחק וקנין: לפני שלושה חודשים אמרתם – אם אתם הולכים על הצעת החוק של וקנין על מענקי מקום, זה יעלה את מחיר הדירות.

יצחק וקנין: בינתיים אמרתם שהשתלטתם על המצב, המחירים יורדים.

יצחק וקנין: כולנו קוראים את העיתונים יום יום ויודעים מה המצב, בדיוק.

יצחק וקנין: כל התיאוריות שלכם מופרכות, תלושות מהמציאות.

יצחק וקנין: אתם לא חיים את המציאות.

יצחק וקנין: עכשיו אני אגיד לך משהו: אתה יודע מה יקרה לך?

יצחק וקנין: אתה, כנציג אוצר, כי אתה בכל זאת יושב מול שר האוצר ואומר לו את התיזה שלך, מה אתם חושבים, למה לא.

יצחק וקנין: שיישאר הסכום בתקציב המשכנתאות, בסוף שנה נעביר אותו – ממילא יודעים לאן, למשרד הביטחון.

יצחק וקנין: אני ואתה יודעים כמה כסף עבר בסוף השנה, אני ואתה העברנו למשרד הביטחון, למשרד הפנים.

יצחק וקנין: הציבור שיושב כאן, ואולי אסור כפרלמנטר להגיד את הדברים: הציבור הזה יקום, לא יעזור.

יצחק וקנין: תראו מה קרה בטוניס.

יצחק וקנין: אין פתרון היום לצעירים, פתרון דיור.

יצחק וקנין: תבינו את גודל הבעיה.

יצחק וקנין: יושב פה רן כהן והוא דווקא העיר לי הערה.

יצחק וקנין: אני עליתי לנאום חודשיים לפני מלחמת לבנון האחרונה.

יצחק וקנין: אני עולה ונואם ואומר: רבותיי, כמי שמתגורר שם ראיתי מה עלול להיות – ואז אני אומר: דרום לבנון זו חבית חומר נפץ וכשהיא תתפוצץ היא תתפוצץ לנו בפנים והטילים יגידו עד הקריות, כרמיאל, לעכו, לטבריה.

יצחק וקנין: אמרתי.

יצחק וקנין: זה היה חודשיים לפני המלחמה.

יצחק וקנין: רן כהן אמר לי: אתה רציני, מה שאתה אוצר?

יצחק וקנין: אמרתי: אנחנו חיים מהאופוריה של הצימרים.

יצחק וקנין: אבל רבותיי, זו חבית חומר נפץ, כולנו יודעים כמה טילים יש שם.

יצחק וקנין: תתחיל מלחמה ואז מתחיל בדיוק מה שאני אומר.

יצחק וקנין: אני לא נביא ולא בן נביא, אני חי את המציאות.

יצחק וקנין: אני מרגיש את זה, זו תחושת הבטן שלי.

יצחק וקנין: אתה יודע איך אני יודע את זה?

יצחק וקנין: כשהעלו את מחיר הדלק הצבעתי נגד.

יצחק וקנין: אני אמרתי: רבותיי, אתם לא מרגישים מה הציבור מרגיש.

יצחק וקנין: איך אני יודע?

יצחק וקנין: אתה הולך, נהגי המוניות מעירים לך, אתה שומע את הזעקה מכל אדם שני, מכל שכבות הביניים.

יצחק וקנין: אתם לא מבינים מה זה שכבות ביניים, מה זה אזרח שגומר היום את הצבא, אין לו את המיליון שקל לקנות דירה בפריפריה.

יצחק וקנין: אין לו.

יצחק וקנין: אתם לא מבינים?

יצחק וקנין: פעם זה היה 600 אלף שקל, פעם זה היה בהישג יד.

יצחק וקנין: היום – לא, כי הדירות - - .

יצחק וקנין: אתן לך דוגמה את שלומי.

יצחק וקנין: העוזר שלי רכש דירה בשלומי לפני 3 שנים ב- 180 אלף שקל.

יצחק וקנין: הדירה היום שווה 400 אלף שקל.

יצחק וקנין: דירה בקומה חמישית, אני לא רוצה להגיד באיזה מצב.

יצחק וקנין: ושכירות היתה 1,100 שקל לחודש על דירה כזו והיום השכירות היא 2,500 שקל.

יצחק וקנין: האם אותו שכיר הרוויח את זה בשכר שלו?

יצחק וקנין: מאיפה הוא לוקח את הכסף, חברה'?

יצחק וקנין: העלית לו את המים, העלית את הדלק.

יצחק וקנין: אתם לא מבינים?

יצחק וקנין: מקום שאי אפשר לדחוס אותו יותר.

יצחק וקנין: אתם חושבים שאנחנו אומרים את הדברים בשביל פופוליזם, ואני אומר לכם – אתם לא מבינים את גודל הבעיה.

יצחק וקנין: צריך לקחת 3 מיליארד שקל היום ולהפנות אותם לבינוי ושיכון, לבניה ציבורית, למשכנתאות, מענקי מקום, פיתוח באזורי פריפריה.

יצחק וקנין: אני 15 שנה בכנסת.

יצחק וקנין: איזו בשורה הבאתם לפריפריה?

יצחק וקנין: תגידו דבר אחד.

יצחק וקנין: נגב-גליל, נגב-גליל.

יצחק וקנין: אלה הצהרות נבובות, אין בהן כלום.

יצחק וקנין: אני חי באזור ואני חי את זה.

יצחק וקנין: אין בית אחד שנבנה.

יצחק וקנין: תבינו, הזעקה הזו בסוף תתפוצץ לא טוב.

יצחק וקנין: אני אומר את זה לכל מי שיש לו אחריות.

יצחק וקנין: אם אין לו אחריות - - לי יש אחריות, אני מוכן לשים את המפתחות וללכת.

יצחק וקנין: אין לי מה לחפש פה, כבר.

יצחק וקנין: הזעקה היא גדולה, המשבר גדול, ואנשים ישנים.

סימון אלפסי: אנחנו רוצים להודות למשנה לראש הממשלה שבאמת מקיים את היום הזה לנגב ולגליל, זה יום מאד חשוב לכולנו ולפריפריה.

סימון אלפסי: אנחנו רוצים לברך אותו, למרות התקציב הקטן שלו – 140 מיליון שקל, כל הפריפריה נהנית מהתקציב הזה.

סימון אלפסי: אני הייתי ממליץ לממשלה ולראש הממשלה להגדיל לו את זה למיליארד שקל ואז אפשר יהיה לראות את המיליארד שקל האלה בפריפריה.

סימון אלפסי: אני, אישית, עצוב לראות – אתם כמחוקקים יודעים בדיוק איך לפתור את הבעיה, ולא פותרים את הבעיה.

סימון אלפסי: אני ספרתי רק שלוש סיעות פה – זה רוב בכנסת.

סימון אלפסי: פשוט צריך לקבל החלטה, להעמיד את זה, לבוא לראש הממשלה ולהגיד לו – זו ההחלטה שאנחנו רוצים, שאתם מאמינים בה, ולהעביר אותה.

סימון אלפסי: אני יכול לתת דוגמה: כרמיאל, דימונה, קצרין ועוד ראשי רשויות אחרות, וזה – לאוצר.

סימון אלפסי: אני חושב שיוקנעם היא מודל שאפשר לשנות לפיו את כל הפריפריה.

סימון אלפסי: יוקנעם היא פריפריה.

סימון אלפסי: ב-1989 דירה ביוקנעם נמכרה ב- 7,000 דולר וברמת יוקנעם ב- 22 אלף דולר.

סימון אלפסי: האבטלה -35%, הגירה שלישית – 19%.

סימון אלפסי: כיתה עיונית לא היתה ביוקנעם.

סימון אלפסי: אבל ההחלטה הזו שממשלת רבין החליטה, לטפל נקודתית, הצילה את כל הפריפריה.

סימון אלפסי: זה היה קרקע חינם ופיתוח חינם.

סימון אלפסי: קודם כל את זה נתנו.

סימון אלפסי: בנו ביוקנעם מ-1989 עד 93 900 יחידות, כאשר ביוקנעם היו 1,200 יחידות דיור.

סימון אלפסי: אחרי זה  היתה תכנית – 3,500 יחידות דיור.

סימון אלפסי: בנינו עוד 3,000.

סימון אלפסי: ב-500% הפריפריה הזו עלתה.

סימון אלפסי: רבותיי, ומה היה?

סימון אלפסי: היתה עוד החלטה, ואני חושב שחבר הכנסת וקנין יזכור.

סימון אלפסי: היתה תכנית "בנה דירתך".

סימון אלפסי: באנו, מצד אחד, לאלה שיכולים לקנות דירה, אבל מצד שני נתנו אפשרויות לרשויות המקומיות לבנות דירות למשפחות במצוקה.

סימון אלפסי: מה זה "בנה דירתך"?

סימון אלפסי: - שמנהל מקרקעי ישראל נתן הנחות גדולות על הקרקע, העיריה בנתה את הדירות והזכאי או המתגורר שילם רק את עלות הבניה.

סימון אלפסי: בנינו 80 יחידות דיור, הצלנו 80 משפחות, שהיום אני לא יודע איפה הם היו.

סימון אלפסי: מבקר המדינה בא ואמר ש "בנה דירתך" – אני לא יודע מה לא בסדר בזה, ביטלו אותם.

סימון אלפסי: מצד אחד גם בנינו לזוגות צעירים - -. עכשיו – מענק מקום.

סימון אלפסי: נתנו בפריפריה 60 אלף שקל, שזה היה 20-25% מעלות הדירה.

סימון אלפסי: 60, אחר כך זה ירד ל-40, אחר כך ל-20.

סימון אלפסי: אני רוצה להגיד לכם ש-2,000 משפחות צעירות עברו מהמרכז ליוקנעם.

סימון אלפסי: והיום, בזכות זה, ביוקנעם – 405 הם עד גיל 21, ועוד 38% - עד גיל 40.

סימון אלפסי: ברגע שאתה בונה תשתית – ברור שליד זה יש גם חינוך, גם תעשיה.

סימון אלפסי: אבל זוג צעיר שיודע שנותנים לו 20 או 25% אז הוא בהחלט - -. אני יודע שזה היה בכרמיאל ובעוד יישובים.

סימון אלפסי: זה הציל את הפריפריה אז, זה הביא למצב שהיום אני אומר לכם, אולי זו הדוגמה הכי טובה- דירה של 4 חדרים היא מיליון שקל מחיר למשתכן.

סימון אלפסי: מה זה מחיר למשתכן?

סימון אלפסי: זה הבלוף הכי גדול, כי המדינה קובעת שהקרקע – מחיר מלא, הפיתוח – מחיר מלא.

סימון אלפסי: 50 אלף שקל משרד השיכון והמנהל לוקחים, קודם כל.

סימון אלפסי: בא הקבלן ואומר: עלות בניה, בבקשה.

סימון אלפסי: 600 אלף שקל.

סימון אלפסי: 10,000 שקל למ"ר היום לזוג צעיר.

יצחק וקנין: דרך אגב, יש הצעה של שר הבינוי והשיכון- מחיר למשתכן, לקבוע את הדבר הזה.

יצחק וקנין: הבעיה היא עוד פעם --אנחנו חוזרים לאוצר.

סימון אלפסי: אני חושב שלהחזיר את המודל הזה של 93 ו-95 לכל הנגב ולגליל, בהחלט יכול להביא לזה שמשפחות רבות וזוגות מהמרכז יעברו להתגורר, כי יש לנו את האזור הכי יפה, גם בנגב וגם בגליל, ונפתור את כל הבעיות.

יצחק וקנין: תודה לראש עירית יוקנעם.

יצחק וקנין: מאיר כהן, ראש עירית דימונה.

מאיר כהן: אני אדבר בקיצור.

מאיר כהן: אדוני היושב ראש, אני לא מבין – או שזו מדינה של פקידות או שזו מדינה של מנהיגות שמקבלת החלטות.

מאיר כהן: אני לא מסתכל בעיניים כלות על הגזבר שלי ואומר: נו, מה אתה אומר?

מאיר כהן: והוא מנהל אותי.

מאיר כהן: אני מנהל את הגזבר.

מאיר כהן: אני לא מבין למה אנחנו כל הזמן עוסקים בהתנצלות ובהסברים מול אנשי האוצר.

מאיר כהן: ואם זו המציאות שנוצרה, אויה לנו בבית הזה.

רן כהן: אתה צודק מאה אחוז.

מאיר כהן: הוא בחור נחמד, הוא בסדר, אבל כל סדק שנוצר- הם נכנסים פנימה.

מאיר כהן: ברגע שאין קבלת החלטות, הם נכנסים פנימה.

מאיר כהן: אני יושב לפני שבועיים ב-2 בלילה עם ראש הממשלה ועם שר האוצר לפני השביתה של ראשי הערים, ושניהם מסתכלים שמאלה אל אנשי האוצר והם מהנהנים עם הראש – כן ואומרים להם – לא.

מאיר כהן: כאילו היוצרות התהפכו במדינה הזו.

מאיר כהן: מי הם אנשי האוצר שאנחנו כל כך יראים מפניהם?

מאיר כהן: הם מתחילים להיות משהו ברגע שאנחנו לא מקבלים החלטות.

מאיר כהן: וכמו שאמר רן כהן, אם היו מתאחדים כאן אופוזיציה וקואליציה וחושבים שזה מה שצריך, אז פקידי האוצר יכולים לשיר עד מחר בבוקר, שום דבר לא יקרה.

מאיר כהן: לפני שאנחנו מדברים על בניה, הזכיר את זה סימון אלפסי -יש כאן התנהגות בוטה ומקולקלת של  מנהל מקרקעי ישראל ושל משרד השיכון.

מאיר כהן: רבותיי, דירות עמידר שהיו – המחסום האחרון לפני התמוטטות לש משפחות.

מאיר כהן: מה עשו עמידר?

מאיר כהן: אני אספר לך על דימונה.

מאיר כהן: היו עד 2008 כ-200 דירות עמידר ריקות בדימונה.

מאיר כהן: אמרתי לאנשי עמידר- אל תוציאו אותם למכרז.

מאיר כהן: בואו נשמור על הדירות האלה, בוא ביחד נשיג כסף ונשפץ אותן, ותנו אותן לזכאים.

מאיר כהן: עמידר, בחוצפה בלתי רגילה, כגוף נדל"ני מחוצף הוציא את הדירות האלה למכרז.

מאיר כהן: הגיעו ספסרי דירות מתל אביב, קנו את הדירות האלה ב-30 אלף שקלים ליחידה.

רן כהן: זה לא הם עשו.

מאיר כהן: זה הם עשו.

רן כהן: הכריחו אותם.

מאיר כהן: לא הכריחו אותם.

מאיר כהן: עוד פעם אני חוזר אל האוצר.

מאיר כהן: שום דבר.

מאיר כהן: מנכ"ל עמידר היה צריך להגיד – לא, כי הוא שמע את זה מראשי הערים.

מאיר כהן: מכרו את זה, אדוני, לספסרי קרקעות, שיפצו את הדירות האלה, והם גובים עליהן שכירות של  2,500-3,000 שקל שכירות.

מאיר כהן: היום, כשבאים לעמידר, עמידר אומר: אין לנו דירות.

מאיר כהן: היום אני נלחם בשארית כוחותיי על 40 או 50 יחידות כאלה שאני רוצה שמשפחות חרדיות, אברכים שאין להם איפה לגור- גם את זה רצו להוציא למכרז.

מאיר כהן: וכשאני החלטתי, אדוני, רן כהן, שלא מוציאים למכרז – לא מוציאים למכרז.

מאיר כהן: ונעמדתי אצל שר השיכון במשרד.

מאיר כהן: הדבר השני – הגרלות במכרזים.

מאיר כהן: אל"ף, בנושא של מחיר למשתכן, זו שערורייה.

מאיר כהן: זו פשוט שערורייה.

מאיר כהן: מנהל מקרקעי ישראל ומשרד השיכון מתנהגים כמו בעלי הקרקע, נדלניסטים, ספסרי קרקעות מחוצפים.

מאיר כהן: אין מחיר קרקע בדימונה.

מאיר כהן: 3,000 שקלים.

מאיר כהן: כשהוצאנו מחיר למשתכן, המחיר זינק.

מאיר כהן: אמרתי – אבל אין מחירי קרקע בדימונה, כך אמרו לי מאז שעליתי ממרוקו לדימונה.

מאיר כהן: אמרו –לא, במחיר למשתכן יש.

מאיר כהן: ואז, שום דבר.

מאיר כהן: מחיר הדירה קפץ.

מאיר כהן: הגענו למצב שבדימונה - -למה אני שם לפתחכם, חברי הכנסת והשרים, אתה עניין הזה, ולא לפתחו של האוצר?

מאיר כהן: כי הזחיחות והניכור הם גדולים.

מאיר כהן: הם לא מטיילים ברחובות.

מאיר כהן: דיברת על הדלק והמים והמסים העקיפים – שלפני שבועיים, מיליארד ו-700 אלף שקלים מכיסו של האזרח.

מאיר כהן: לכן אני מברך על היום הזה, למרות שאמר אדוני כאן - -

יצחק וקנין: מסכים אתך לחלוטין.

יצחק וקנין: אני אישית אומר לך – אני אלך עם החקיקה שלי לא רק עד הסוף ואני אביא עוד חקיקה.

יצחק וקנין: אם הממשלה תביא את החקיקה שלה – טוב, ואם לא – זה במחיר שאין לי מה לחפש פה יותר.

יצחק וקנין: אני אומר לכם, אני הולך עם זה עד הסוף.

יצחק וקנין: אני לא מאיים פה על אף אחד.

יצחק וקנין: אין לי מה לחפש פה, במקום הזה, אם אני לא מסוגלים לפתור את הבעיה.

יצחק וקנין: אין מה לחפש פה.

יצחק וקנין: הכנסת לא עושה את העבודה שלה.

יצחק וקנין: ואתה צודק.

יצחק וקנין: תראה, אני יושב גם בוועדת הכספים ואני יודע מה קורה בשניות האחרונות של ההצבעה על התקציב.

יצחק וקנין: אני שברתי את הכללים בתקציב האחרון.

יצחק וקנין: ואני אומר- אני הולך לשבור בכל השנה הקרובה, אם לא יתקבלו החלטות נצטרך לעשות פה משהו בניגוד לכל המדיניות שהממשלה הולכת בה.

יצחק וקנין: אם הממשלה תביא מדיניות, אני מעדיף.

יצחק וקנין: לא צריך חקיקה.

יצחק וקנין: החקיקה היא מיותרת.

יצחק וקנין: צריך שהממשלה תבוא עם מדיניות.

צביקה גרינגולד: יש מדיניות מוצהרת ומדיניות אמיתית.

צביקה גרינגולד: המדיניות המוצהרת מדברת על הפריפריה.

צביקה גרינגולד: המדיניות האמיתית לא מדברת על פריפריה, וזה בא לידי ביטוי.

צביקה גרינגולד: היינו בדיון על המים, ישב שם נציג רשות המסים והוא נשאל: למה אתה לוקח מע"מ על מים.

צביקה גרינגולד: הוא אמר – צריך לממן את קופת המדינה.

צביקה גרינגולד: פה, עם הדלק, התשובה, אתמול בעיתון על עלית המסים של הדלק - צריך לממן כדי להוריד את המס הישיר.

צביקה גרינגולד: לוקחים את מעמד הביניים הנמוך, שוברים לו את הגב כדי לממן את הטייקונים והעשירים.

יצחק וקנין: אני אומר לך – ראש הממשלה לא ידע על העלאת הדלק.

יצחק וקנין: שמע מה שאני אומר לך.

יצחק וקנין: ראש הממשלה לא ידע.

יצחק וקנין: משיחות אישיות שהיו לי עם שר האוצר וראש הממשלה, לי ברור שהדבר הזה נעשה מאחורי גבו.

יצחק וקנין: אני מודיע לך: מאחורי גבו של ראש הממשלה.

רן כהן: זו בעיה שלו.

רן כהן: שלא יעשו לו מאחורי הגב.

חמד עמאר: על כל שקל דלק שאנחנו משלמים, 59 אגורות הולכים למדינה.

יצחק וקנין: ראובן, תן לנו בשורה.

יצחק וקנין: מה אתם מתכוונים לעשות עם הבעיה?

יצחק וקנין: או שאתם מנותקים מהעולם.

ראובן קוגן: הדיון הזה הלך להרבה מקומות.

ראובן קוגן: גם לעניין של מה קורה בדיור בפריפריה, מה קורה בדיור הציבורי, מה עם דיור בר השגה- אני חושב שכל אחד מהנושאים הוא נושא מורכב מספיק כדי להקדיש אפילו לו דיון מיוחד.

ראובן קוגן: אבל אני אגיד דווקא על הפריפריה -ישבתי אתמול עם אנשי ה- OECD .

ראובן קוגן: הם באו לבדוק פה את הנושאים - -

קריאה: - -

מאיר כהן: שבו עם ראשי ערים.

ראובן קוגן: אנחנו גם את זה עושים.

ראובן קוגן: אתה בטח יודע.

ראובן קוגן: הם שאלו אם מדיניות הדיור היא חלק מהמדיניות של פיתוח הפריפריה.

ראובן קוגן: אמרנו שבסך הכל אנחנו לא חושבים שזה הכלי המרכזי לעידוד הפריפריה, ויותר נכון לבוא ולפתח את הפריפריה באמצעות תעסוקה, תחבורה, נגישות וחינוך, אבל גם בדיור יש כלים – שהם בעיקר נועדו לבניה חדשה, כדי לבוא ופתור את הבעיות שדיברת עליהן בעלויות הפיתוח של אזורים בצפון או יישובי הגדר, ושאנחנו כן עושים דברים, שלא מתפרסמים תמיד, אבל אנחנו משקיעים שם כספים .

ראובן קוגן: בשנה האחרונה השקענו כ- 100 מיליון שקל לסבסד פיתוח באזורי הפריפריה במצטבר.

יצחק וקנין: סליחה.

יצחק וקנין: תראה, יש דברים שאתה יכול לספר למישהו אחר, לא לי.

יצחק וקנין: אתה נתת פעם 100% תשתית.

יצחק וקנין: מי יבוא בזרעית, אני שואל אותך, מי יממן 150 אלף תשתיות בזרעית, בג'בלאות שם?

יצחק וקנין: מי יממן את זה?

יצחק וקנין: הרי התוואי הוא לא תוואי.

יצחק וקנין: אתה שוכח דבר אחד: יש התניה.

יצחק וקנין: אם היו רוצים לבנות במושב זרעית, נניח שרוצים ללכת על הכלל שאומר – 50% מענק בתשתיות.

יצחק וקנין: אתה נותן היום 50%.

יצחק וקנין: אתה מתנה את זה, או שהמציאות מתנה את זה, שצריך להיות 15 דיירים שיבואו לגור באותה שכונה או 20, כי אחרת אי אפשר לפתח – חלק מהשכונה, וחלק – לא.

יצחק וקנין: אחד יבוא לגור ויהיה תלוי בעוד 20 אחרים.

יצחק וקנין: אז אתה לא יודע – המציאות יותר חזקה ממה שאתה אומר.

ראובן קוגן: לא, לא אמרתי.

ראובן קוגן: אני לא מתנה בכלום.

יצחק וקנין: אתה מדבר מהמשרד שלך, מהניירות שאתה מחזיק, לא מהמציאות איך שחיים אותה.

יצחק וקנין: היא במקום אחר, המציאות.

יצחק וקנין: אני אומר לך, ראובן, ברצינות אני מדבר אתך.

ראובן קוגן: לא הבנתי מה אמרתי לא מדויק.

יצחק וקנין: אתה אומר 100 מיליון.

יצחק וקנין: 100 מיליון זה נשמע גדול.

יצחק וקנין: זה לא כסף.

ראובן קוגן: זו סוגיה אחרת.

ראובן קוגן: אני חושב שלקחת את הדיון על הדיור לנושא של מענקי מקום בלבד לא רק שלא יפתור את הבעיה, זה יחריף אותה, וכולנו עדים לכך.

ראובן קוגן: כשראש עירית דימונה מספר היום שמחירי הקרקע אצלו קפצו, או שיש לו עכשיו 400 מתמודדים על 20 מגרשים, אתה מבין שהבעיה היא לא ב - -

יצחק וקנין: אני חייב לעצור אותך.

יצחק וקנין: סליחה.

יצחק וקנין: בוא נגיד שאתה קובע מחיר למשתכן, ואתה מוריד את הקטע של המנהל.

יצחק וקנין: הרי מה מעלה?

יצחק וקנין: מה מקפיץ אותו?

יצחק וקנין: המחיר למשתכן היה נניח 3,000.

יצחק וקנין: נשאיר אותו 3,000 ותקבע שהדירה היא 600 אלף שקל.

יצחק וקנין: אתה יכול לקבוע את זה, כי כשאתה מוריד את הקטע שלך - -

ראובן קוגן: אבל איך אמרת?

ראובן קוגן: המציאות יותר חזקה מ - -

רן כהן: אדוני היושב ראש- תקבע את זה אתה, בחוק.

רן כהן: זה הכוח שלך.

יצחק וקנין: זה הטענות שהם זורקים כל היום.

רן כהן: תאמין לי, הם ירוצו אחריך כדי שאתה תחוקק.

יצחק וקנין: זה מה שיהיה בסוף, כנראה.

רן כהן: הם קיימו את חוק הדיור הציבורי למרות שהם הקפיאו אותו.

ראובן קוגן: אפשר לקבוע כל דבר, אבל איך אמרת?

ראובן קוגן: – המציאות יותר חזקה.

ראובן קוגן: ברגע שאתה בא ומתערב במחיר שנקבע בשוק, אם אכן זה מחיר השוק - -

יצחק וקנין: חובתך להתערב.

יצחק וקנין: חובתך להתערב.

ראובן קוגן: אם אתה באמת רוצה להפחית את המחירים אתה צריך להגדיל את מספר הדירות שאתה משווק, נכון?

ראובן קוגן: זה בסופו של דבר מה שצריך לעשות.

דקל עוזר: לא, זה ממש לא נכון מה שאתה אומר.

דקל עוזר: זו תיאוריה משנות ה-50.

יצחק וקנין: סליחה, אני אתן לך את זכות הדיבור אחר כך.

ראובן קוגן: אם אתה רוצה באמת להוריד את המחירים צריך להגדיל את מספר הדירות, כי אם יש לך על 10 דירות 100 מתמודדים, אז לא יעזור כלום – או שהם ימכרו אחד לשני את מה שאתה תסבסד לראשון, ואז הוא ימכור לשני במחיר מלא.

ראובן קוגן: זה מה שיקרה.

ראובן קוגן: אז בסדר, העברת למישהו עוד קצת כסף, למי שהיה הראשון וקנה את הדירה.

ראובן קוגן: עכשיו, מה לעשות?

ראובן קוגן: התהליכים האלה הם תהליכים שהממשלה מנסה לטפל בהם, גם ברפורמה בתכנון, שלצערי לא מתקדמת כל כך מהר בכנסת, וגם הרפורמה במנהל מקרקעי ישראל שתקועה כרגע על הנושא של הסכמים עם העובדים - אבל זה בסוף שני הנושאים שאמורים להגדיל את מספר הדירות גם בפריפריה וגם במרכז, וכשאתה מוריד את המחירים במרכז, אז בפריפריה המחירים נופלים הרבה יותר מהר, כי מה לעשות –זה מי שבסוף קובע את הסטנדרט.

ראובן קוגן: באותם מקומות שהממשלה חושבת שניתן להתערב במחיר הדיור, ונכון- בדרך כלל אנחנו אומרים שאנחנו לא רוצים מענקים, כי מענק זה משהו שמשפיע על המחיר ומעלה את המחיר בצורה הרבה יותר מהירה מסבסוד עלויות הפיתוח.

ראובן קוגן: סבסוד עלויות הפיתוח  זה מעבר ל – 50%.

ראובן קוגן: על 505 אני לא מדבר- זה קיים בתוך החלטות הממשלה משנות ה-90, ומה שאני מדבר כרגע, על ה- 100 מיליון זה מה שעשינו, מעבר לכך, בתכניות שהן תכניות נקודתיות.

ראובן קוגן: למה נקודתיות?

ראובן קוגן: כי צריך לקחת בחשבון המון דברים.

ראובן קוגן: גם ה-19 אלף יחידות דיור שדיברת עליהן בצפון, בתכניות מאושרות, כשאתה בא בשטח ואומר – מה מתוך זה אני יודע לממש, אחרי שיש חסמים של בעלויות ואחרי ש - -

יצחק וקנין: סליחה, סליחה.

יצחק וקנין: אני נותן דוגמה מהיישוב שלי - -משרד השיכון עשה את הפיתוח של השכונה.

יצחק וקנין: נכנס, עשה את כל הפיתוח.

יצחק וקנין: אני אמרתי שבתוך חודש הוצאנו את ה-29 יחידות דיור.

יצחק וקנין: היו 120 מועמדים.

יצחק וקנין: עכשיו יש לנו 200 יחידות.

יצחק וקנין: לו אתה עושה את הפיתוח אני מודיע לך: בתוך חודש תקבל 400 מועמדים על 200 יחידות.

יצחק וקנין: אתה לא עושה את הפיתוח, וגם יש התנייה.

מרדכי כידור: הכל כבר נעשה, אלה לא דברים חדשים.

מרדכי כידור: אני חושב שהיושב ראש צודק.

מרדכי כידור: הדברים נעשו.

מרדכי כידור: הם היו.

מרדכי כידור: גם מענקים, גם פיתוח.

מרדכי כידור: עכשיו בודקים את זה מחדש, כאילו אנחנו במקום אחר.

מרדכי כידור: אנחנו באותו מקום.

מרדכי כידור: הדברים עבדו.

יצחק וקנין: ראובן, אתה טועה.

יצחק וקנין: תבין, יש פה התניה.

יצחק וקנין: היום, ביישוב שלי, אם אני רוצה לאכלס את ה-200 יחידות מתנים לי את זה בזה שיבואו 20-30 דיירים מינימום כדי להתחיל,  כי צריך שיהיו מספיק אנשים כדי לעשות את התשתיות.

ראובן קוגן: לא צריכה להיות בעיה כי אתה מאכלס - -

יצחק וקנין: תבין, אין תשתיות.

יצחק וקנין: אתה מביא דייר מתל אביב.

יצחק וקנין: הוא מסתכל, רואה ג'בלאות, לא רואה כלום.

יצחק וקנין: הוא אומר: מה עם התשתיות?

יצחק וקנין: מתי יהיו תשתיות?

יצחק וקנין: ואומרים לו – עוד שש שנים עד שיבואו עוד 20 או עוד 15.

יצחק וקנין: ככה הם אומרים.

ראובן קוגן: לא, לא - -

יצחק וקנין: באחריות מלאה מה שאני אומר לך.

יצחק וקנין: תבדוק את זה.

יצחק וקנין: תראה, אני חי את זה ביום יום, תבינו –אני לא מספר לכם סיפורים.

ראובן קוגן: אומר פה סמי בר לב ובצדק: כל הנושא של הפיתוח זה כלי שקיים גם היום, ומשתמשים בו - -

יצחק וקנין: אבל לא קיים אצלנו.

טובה מעוז: זה קיים אבל בצורה שקודם אתה צריך להביא את המתיישבים, כל אחד צריך לשים את החלק שלו, ואז אתה עושה את הפתמ"ר- פיתוח מראש.

קריאה: 25%.

טובה מעוז: לא. 50%.

טובה מעוז: אני עוסקת בזה בגליל, עסקתי בזה עם חבר הכנסת וקנין כשהוא עוד היה מזכיר המועצה ויחד הקמנו את הנושא של הרחבות.

טובה מעוז: עשינו את זה בצורה הטובה ביותר.

טובה מעוז: משרד השיכון בא, משרד השיכון עשה את התשתיות, מנהל מקרקעי ישראל לא העמיד שום מקלות בגלגלים, נתן לנו לשווק בשקט.

טובה מעוז: היום, אם אתה רוצה פיתוח מואץ כמו שמשרד השיכון קורא לזה, אתה צריך להביא את הדיירים.

טובה מעוז: אם הפיתוח עולה 150 אלף שקל כל דייר מכניס 75 אלף שקל לקופת משרד השיכון ורק אז עושים את הפיתוח המואץ.

טובה מעוז: ככה זה עובד, זה לא שמשרד השיכון עושה תשתיות מראש.

טובה מעוז: ואני רוצה לומר לכם: אין מקום בגליל - - לתת 50% זו בכלל לא מתנה.

טובה מעוז: בקרית חיים, בקרית מוצקין –ה כל זה אדמה.

טובה מעוז: בתשתיות עולות 50-60 אלף שקל.

טובה מעוז: אין שם הרים, אין גבהים  - -

יצחק וקנין: לא סלעים, לא שום דבר.

יצחק וקנין: הכל שטח מישורי.

יצחק וקנין: ראובן, אתה יודע?

יצחק וקנין: אני מוכן לעשות לך סיור, שתראה את זה פיזית, תראה על מה מדובר.

יפעת קריב: אם אפשר לעשות סיור לכל פקידי האוצר, בכל נושא, זה דבר מבורך.

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: זה קצת, אולי, ישנה לכם את הגישה.

יצחק וקנין: את הגישה המוטעית שלכם לגבי הפריפריה.

יצחק וקנין: אני אומר לך: מישהו מהמנהל אמר שיש רק 2,500 יחידות.

יצחק וקנין: רק קו עימות צפון – 19 אלף יחידות עם תב,ע מאושר.

יצחק וקנין: תב"ע מאושר, אתה יודע?

יצחק וקנין: אתה לא מבין את זה, רק אצלי ביישוב יש 200 יחידות.

יצחק וקנין: תעשה את התשתיות – אני מודיע לך, תעשה ניסיון.

יצחק וקנין: קח יישוב אחד, תגיד – אני מפסיד פה 5 מיליון שקל.

יצחק וקנין: תעשה ניסיון.

יצחק וקנין: אני מודיע לך – בתוך חודש, כל הדירות נמכרות.

יצחק וקנין: כל השטחים נמכרים.

יצחק וקנין: תנסה, קח יישוב אחד.

יצחק וקנין: קח יישוב אחד, תעשה ניסיון.

יצחק וקנין: אתה לא עושה את זה?

יצחק וקנין: אל תספר סיפורים.

יצחק וקנין: תאמין לי, אני מדבר אתך מהבטן.

יצחק וקנין: אתה יודע מה?

יצחק וקנין: אני מדבר עם שר האוצר בשבועות האחרונים.

ראובן קוגן: אבל תב"ע מאושר זה עדיין לא יוצא לפועל.

יצחק וקנין: תעשה ניסיון.

ראובן קוגן: מצוין.

ראובן קוגן: אבל ניסינו את זה.

יצחק וקנין: לא תהיה לכם ברירה בסוף תקבלו את זה על הראש שלכם.

יצחק וקנין: אני אומר לכם, זה לא יעזור.

יצחק וקנין: עדיף שאתם תביאו את זה מאשר אנחנו נביא לכם את זה.

יצחק וקנין: אתה רוצה להמשיך להתייחס?

ראובן קוגן: יש טעם?

יצחק וקנין: תשמע, מה אתה רוצה שאני אגיד לך?

יצחק וקנין: אתה פשוט מבין שהחיים יותר חזקים מהתיאוריה שלך.

יצחק וקנין: התיאוריה שלך לא נכונה, היא לא נכונה.

יצחק וקנין: ואני מסביר את זה.

יצחק וקנין: תראה, שנתיים ימים מנסה היזם למכור דירות אצלנו ביישוב.מה-200 יחידות,  5 יחידות הוא מכר.

יצחק וקנין: זה 700 אלף שקל לכמעט חצי דונם.

יצחק וקנין: כולם צריכים לרוץ לשם.

יצחק וקנין: למה לא רצים?

יצחק וקנין: מגיעים, רואים את הג'בלאות, ואז חושבים – בשביל מה לבוא לגור בקו העימות?

יצחק וקנין: קטיושות, רואים את העמדה של החיזבאללה ממול.

יצחק וקנין: מי יבוא לשם?

יצחק וקנין: תבינו.

יצחק וקנין: זה 700 אלף שקל, דירה על חצי דונם אדמה.

יצחק וקנין: 800 אלף שקל, תוסיף את הפיתוח, עוד 100 אלף שקל.

יצחק וקנין: אבל אם אתה תיתן את הפיתוח, בלי מענקי מקום אתה כבר הרווחת את העסק.

ראובן קוגן: בסדר גמור, זה מה שאנחנו עושים- -

יצחק וקנין: אתם לא עושים.

יצחק וקנין: שר האוצר אמר לי - אתה יודע מה?

יצחק וקנין: אני קונה את מה שאתה אומר.

יצחק וקנין: אבל עד שהוא יעבד את זה, בראש, ייקח כמה חודשים.

ראובן קוגן: קחו את הדוגמה של נצרת ותבינו שבסוף – הכל קרה שם.

יצחק וקנין: בנצרת באתם עם יוזמה.

יצחק וקנין: למה אתם לא עושים את זה בהרבה מקומות?

ראובן קוגן: אז יש לי ויכוח עובדתי אם עושים או לא עושים.

יצחק וקנין: הבעיה היא כמו הר גבוה ואתה שם איזה גפרור ליד ההר.

יצחק וקנין: הבעיה היא כלל ארצית.

יצחק וקנין: עשרות, מאות ואלפי זוגות צעירים – אין להם פתרון.

יצחק וקנין: אתה צריך ללכת לפתרון רוחבי, לא לפתרון נקודתי של נצרת.

דקל עוזר: אני אדם פשוט מהתנועה לדיור לזוגות צעירים.

דקל עוזר: קודם כל, אני רוצה להתייחס לנושא הדיור באופן כללי ולא לנושא הפריפריה, כי דיברו מקודם על הנושא של עבודה ועל כל מיני דברים.

דקל עוזר: אני מניח שאם יהיה דיור יביאו גם את הנושא של העבודה וכל מיני דברים.

דקל עוזר: אבל לא מטפלים אפילו בנושא של הדיור.

דקל עוזר: בעבר היו פועלים פה, במדינה, שני כוחות: היה פועל השוק הפרטי, שהוא מוכר למי שיש לו כסף, והיתה פועלת המדינה, שהיא עוזרת מלמטה.

דקל עוזר: באיזשהו שלב החלה מדיניות ממשלתית, שהיא מדיניות מכוונת, שהמדינה התחילה גם היא לפעול, אך ורק למטרות של כסף.

דקל עוזר: הסיבה של הדבר הזה היא שזה היה מכוון ונובע מתיאוריות כלכליות הזויות שמזמן הוכחו כלא נכונות, אבל כרגע שמענו את הדקלום שלהן.

דקל עוזר: מספיק שהמדינה עכשיו מתחילה לבנות דיור ציבורי ויש חלופות דיור זולות, או שהמדינה – אתה יודע מה?

דקל עוזר: שלא תבנה דיור, כי הם לא אוהבים לבנות.

דקל עוזר: הם חושבים שהמדינה היא חבורה של מטומטמים שאסור להם לעשות שום דבר, זו הדעה שלהם.

דקל עוזר: הם עצמם – הם בסדר, אבל כל השאר מטומטמים.

דקל עוזר: המדינה יכולה למכור את הקרקע – קרקע מחיר אפס.

דקל עוזר: המדינה מוציאה את המכרז לבניה.

דקל עוזר: הרי אפשר לזהות את הזכאים.

דקל עוזר: אתה לא צריך למכור את זה בשוק פתוח, ראובן.

דקל עוזר: אתה אומר – אני אמכור את זה לעשיר.

דקל עוזר: בטח, אתם מוכרים את זה במכרזים פתוחים.

דקל עוזר: לא איכפת לכם למי אתם מוכרים, אתם לא עוזרים לעניים, לא עוזרים לאנשים שצריך לעזור להם.

דקל עוזר: אתם מוכרים את זה פתוח, ככה.

דקל עוזר: וזו ההתייחסות שלכם.

דקל עוזר: בדקה אחת השוק הפרטי מתיישר לפי המחירים שהמדינה קובעת.

דקל עוזר: בדקה.

דקל עוזר: בעשר דקות שינית את השוק, ואתה יודע את זה בדיוק.

יצחק וקנין: אמר את זה שר הבינוי והשיכון בישיבה עם שר האוצר.

דקל עוזר: נכון, כי מחירים בשוק לא נקבעים לפי היצע וביקוש בתיאוריה.

דקל עוזר: אם יש גורם בחוק שמכתיב את המחיר, אז כולם מחויבים להתיישר אליו, וזה היצע וביקוש.

דקל עוזר: אני מתנצל, המדינה יודעת לתת לתושבים חוזרים – יודעת לשפוך עליהם מיליוני שקלים.

לאה ורון: לא הבנתי את ההצעה שלך- איך המדינה תכתיב את המחיר.

לאה ורון: היא תכפה בחוקים עלי למכור?

דקל עוזר: לא. ברגע שהמדינה  - -

יצחק וקנין: היא קובעת את ה- limit.

יצחק וקנין: היא תגיד שהקרקע הזו – זה המחיר שלה.

ראובן קוגן: אז בוא נעשה את זה באמת גם ליד שניה?

ראובן קוגן: תמכור את זה בחצי מהעלות.

יצחק וקנין: היום, כאשר אתה מוציא את זה למכרז, כל מי שמרבה במכרז, מקבל את זה, ואז, כשהוא פורט את זה לדייר, הוא מכניס לו את מחיר הקרקע ואת מחיר כל עלויות הבניה.

ראובן קוגן: גם כשאתה מוכר את הדירה שלך אתה לא מצפה ממני שאני אגיד לך למכור את זה בחצי מחיר.

ראובן קוגן: עשו את זה פעם, ב-1917 במדינות אחרות.

יצחק וקנין: ידידי היקר.

יצחק וקנין: כשיש משבר, מטפלים במשבר כמו במשבר.

דקל עוזר: אני אמשיך – אם אתה תיתן לתושבים את הדירה, ואם אתה תיתן לזוגות צעירים - -

ראובן קוגן: מה זה "ניתן", אני לא מבין.

דקל עוזר: תן לי לסיים אני לא הפרעתי לך.

ראובן קוגן: דווקא כן.

דקל עוזר: אם אתה תיתן לזוגות הצעירים את הדירה, אז הם יוציאו את הכסף שלהם למקומות אחרים.

דקל עוזר: אל תדאג.

דקל עוזר: אתה תקבל את המס שלך במקום אחר.

דקל עוזר: אתה בסך הכל תשנה את סדרי העדיפויות.

דקל עוזר: אבל את זה לא למדת בשנה א'  - -

לאה ורון: בוא, בוא – ההתייחסות היא אישית לנציג האוצר?

לאה ורון: דבר בבקשה לוועדה ותן כבוד לכל מי שיושב כאן ליד השולחן.

דקל עוזר: אז אני מתנצל.

דקל עוזר: המדינה יודעת לתת את הכספים שלה לתושבים החוזרים.

דקל עוזר: המדינה הפכה לחברה סלולארית.

דקל עוזר: אם עזבת אותה, הם יעשו הכל כדי שתחזור.

דקל עוזר: אבל אם אתה נשאר, לא נותנים לך כלום.

דקל עוזר: במקום לדאוג לתושבים שקיימים, המדינה הפכה לסוחר.

דקל עוזר: פועלת רק למטרות כסף.

דקל עוזר: היא מתעלמת לגמרי מכל התעמרות כלכלית שעושים בשוק הפרטי, בטענה שזה השוק הפרטי, זה לא ענייננו, התפקיד שלנו הוא לא למשול, חס וחלילה.

דקל עוזר: זה השוק הפרטי, זה לא קשור אלינו.

דקל עוזר: וככה הפרו את האיזון בשוק.

דקל עוזר: עכשיו, אני מאד מתנצל.

דקל עוזר: אני לא מאשים – לא את מנהל מקרקעי ישראל ולא את משרד האוצר, ולא את משרד ראש הממשלה, כי אני לא פגשתי בחיים שלי אדם שנקרא – מנהל מקרקעי ישראל, משרד האוצר או ראש הממשלה.

דקל עוזר: יש שם שמות, והשמות זה רק אנשים שאחראים – יש לנו כנסת שבגלל חוקים של משמעת קואליציונית היא איבדה את המשמעות שלה לחלוטין, אז אני לא מתייחס אליה.

דקל עוזר: תסלחו לי שאתם אומרים שיש לכנסת משמעות – אני לא רואה אותה.

רן כהן: זה לא חוק, משמעת קואליציונית.

רן כהן: זה סתם מנהג מגונה.

דקל עוזר: זה שימוש ציני.

דקל עוזר: מה שנתר לנו זה הממשלה.

דקל עוזר: אז יש לנו ממשלה שאומרים שעומד בראשה גאון כלכלי.

דקל עוזר: אז אם הגאון הכלכלי לא מצליח להבין שהמדיניות הזו גורמת להפרה מוחלטת של האיזון בשוק -  יש לזה השלכות מפה ועד הודעה חדשה, כולל פגיעה בעסקים קטנים, כולל פגיעה ברשויות, כי אם אדם צריך להוציא את כל המשכורת החודשית שלו על דירה, אז הוא לא יכול להוציא על שום דבר אחר, ועסקים קטנים נופלים.

דקל עוזר: יש לזה השלכות אדירות.

דקל עוזר: אז אם האנשים האלה לא מצליחים להבין את זה, אז הם לא מבינים שום דבר בכלכלה.

דקל עוזר: זו דעתי, והשמות זה לא איזה רוחמה המנקה, ודני – שמועסק בחברת כוח אדם.

דקל עוזר: ייעלו את השירות כדי לנצל אותם.

דקל עוזר: תיקח רק את עובדי כוח האדם ותן רק להם את הדיור הציבורי, אני לא צריך.

דקל עוזר: האשמים זה בנימין נתניהו, אלי ישי, אהוד ברק –כל אחד מחברי הממשלה וחברי הכנסת.

דקל עוזר: יש להם שמות והם האשמים.

עדי אלדר: יש נתון שבעצם אומר הכל – 2010, לפי פרוגרמה של משרד השיכון נמכרו בגליל כולו 130 יחידות דיור.

עדי אלדר: זה אומר הכל.

עדי אלדר: אני רואה את המספר הזה – בא לבכות.

עדי אלדר: קרית שמונה- אפס, מעלות – אפס.

עדי אלדר: אצלי, שהיינו רגילים למאות דירות בשנה- 50 ומשהו דירות.

עדי אלדר: זה אומר משהו על כל הגליל.

עדי אלדר: הנתון הזה צריך להדליק נורת אדומה ענקית אצל קובעי המדיניות לגבי מה שקורה בגליל.

עדי אלדר: היום הדיון הוא על הגליל ועל הנגב, ועל זה אנחנו צריכים, בעצם, לחשוב.

עדי אלדר: אני מעסיק לא מעט את ישראל שוורץ, שיושב פה, ממשרד השיכון.

עדי אלדר: מעסיק אותו בלמצוא עוד איזו דירה למשפחה מסכנה, לחד הורית, אנחנו מתעסקים בזה המון, ראשי הערים מתעסקים בזה המון.

עדי אלדר: ואין דירות.

עדי אלדר: אפשר לומר כמעט שהדיור הציבורי אזל במדינת ישראל.

עדי אלדר: אנחנו לא יכולים להרשות את זה לעצמנו.

עדי אלדר: יש אוכלוסיה שנזקקת לדיור ציבורי.

עדי אלדר: צריכים, אני אומר את זה- משרד האוצר, משרד השיכון צריך לבנות עכשיו תכנית רב שנתית ולומר – כל שנה בונים X דירות.

עדי אלדר: מצדי, אצלנו.

עדי אלדר: נושא שני – המשכנתאות, הטבות המקום.

עדי אלדר: העליתי את זה גם בפני שר האוצר.

עדי אלדר: היום, זוג שרוצה לקנות בית בעיר ילדותי, הרצליה, או בכרמיאל –זה היינו הך.

עדי אלדר: נכון, יש הבדל בין מחירי הדירות אבל מבחינת ההטבות – אותו זוג מקבל את אותו הדבר.

עדי אלדר: אין כבר מענק מקום, אין כבר משכנתאות מוגדלות, ואני גם חרד מהכיוון של בנק ישראל לייקר את המשכנתאות.

עדי אלדר: אז שייקר באזור המרכז אבל מי שקונה בית בגליל או בנגב, שלא יקבל את אותן ריביות.

עדי אלדר: את זה אפשר לעשות.

עדי אלדר: אני אומר את זה ליושב ראש הוועדה המכובד.

עדי אלדר: אני מכיר את הפעילות החברתית שלך בעיקר, שנים רבות.

עדי אלדר: אני אומר- תביאו חוק, אפילו, בעניין הזה  - בפריפריה, גליל-נגב, אין ייקור משכנתאות.

עדי אלדר: רוצים להעלות ריבית?

עדי אלדר: תעלה במרכז הארץ.

עדי אלדר: זה מה שצריך, בעצם, לעשות.

עדי אלדר: כי חוששים מבועת הנדל"ן שמדברים עליה.

עדי אלדר: הבועה היא לא בכרמיאל, ביוקנעם או במטולה.

עדי אלדר: הבועה היא במרכז הארץ.

עדי אלדר: תטפלו במרכז הארץ, בעניין הזה.

עדי אלדר: אפשר בהחלט לעשות דברים שונים כדי לעודד אוכלוסייה צעירה להגיע הנה.

עדי אלדר: אנחנו רוצים משפחות, אנחנו רוצים לגדול.

עדי אלדר: יש פוטנציאל אדמות לכולנו.

עדי אלדר: עיר כמו שלי – אפשר להכפיל את מספר התושבים.

עדי אלדר: אנחנו מעל 50 אלף?

עדי אלדר: אפשר להגיע ל-100 אלף, בלי להפקיע מטר אחד.

עדי אלדר: יש שטחים.

עדי אלדר: אבל אנחנו צריכים איזשהו עידוד כדי באמת להביא זוגות צעירים.

עדי אלדר: אני הגעתי לכרמיאל לפני כמעט 40 שנה כי היו הטבות.

עדי אלדר: היינו זוג צעיר, עוזבי קיבוץ.

עדי אלדר: היתה משכנתא מוגדלת למי שהגיע, מענק מקום, וכך רכשתי את ביתי הראשון בארץ.

עדי אלדר: מה קרה, למה הפסקתם עם זה?

עדי אלדר: למה?

עדי אלדר: אני לא מבין.

עדי אלדר: מה השתנה?

עדי אלדר: לסיום – צר לי לשמוע אותך מדבר בצורה כזו.

עדי אלדר: אסור לך בשום פנים ואופן לחשוב על התפטרות.

עדי אלדר: צריך להיאבק.

יצחק וקנין: אין דרך אחרת.

יצחק וקנין: לפני שאני אעשה את הצעד הזה – יהיה זעזוע גדול בקואליציה.

קריאות: - -

יצחק וקנין: כי אני לא מתכוון להשאיר את הדבר הזה תלוי.

יצחק וקנין: אם אני אחכה לראובן או לשר האוצר, זה לא יזוז.

יצחק וקנין: הפתרון היחידי – לזעזע את הקואליציה.

רן כהן: ירדפו אחריך רק אם תחוקק.

רן כהן: זה הכוח שלך.

מרדכי כידור: אני לא רוצה למחזר – לא צריך להמציא את הגלגל מחדש.

מרדכי כידור: הדברים נעשו, רק צריך לחזור ולתקן אחורה.

מרדכי כידור: בשנת 2003 בוטלו מענקי המקום.

מרדכי כידור: מענק מקום הוא דבר שאם אתה מכוון אותו לפריפריה יכול לתת את הדחיפה לזוגות הצעירים להגיע לשם.

מרדכי כידור: צריך להוסיף לזה כמובן את נושא התשתיות שדיבר עליו יושב ראש הוועדה.

מרדכי כידור: מדינת ישראל הולכת להשקיע בשנים הקרובות עשרות מיליארדי שקלים בפיתוח תשתיות.

יצחק וקנין: 27 מיליארד שקלים ב-3 שנים.

יצחק וקנין: קחו 3 מיליארד ותנו את זה לשיכון.

מרדכי כידור: חסר תקדים.

יצחק וקנין: 3 מיליארד, ראובן, מתוך ה-28  תפחית, תגיד- ב-8 שנים אני נותן 30 מיליארד למשרד התחבורה ותן 3 מיליארד למשרד השיכון.

מרדכי כידור: אני מדבר על תשתיות.

מרדכי כידור: לכוון תשתיות לפריפריה, כדי שבאמת אפשר יהיה לבנות שם בתים, ואפשר יהיה להגיע.

מרדכי כידור: תגיע רכבת לבית שאן?

מרדכי כידור: למה שלא יגורו בבית שאן?

יצחק וקנין: תהיה רכבת אבל לא יהיו דיירים.

קריאות: - -

יצחק וקנין: זה צריך להיות ביחד, מקביל.

יצחק וקנין: אי אפשר לעשות את קו הרכבת ולא יהיה מי שייסע בה.

ראובן קוגן: דיברנו פה על יוקנעם.

ראובן קוגן: מה שכביש 6 עשה ליוקנעם - -

סימון אלפסי: תעשה לי טובה.

סימון אלפסי: מה שעשו ליוקנעם – אמרתי, ב-93.

צביה אפרתי: יוקנעם התחזקה לפני כביש 6.

מרדכי כידור: בושרה תחתונה – הכלים קיימים.

מרדכי כידור: לא צריך להמציא פה שום דבר, לא צריך לחפש קונצים חדשים.

מרדכי כידור: הכלים ידועים, מוכרים.

יצחק וקנין: ראובן, תבין- זה לא שיש למישהו עניין לתקוף פה, להגיד דברים.

יצחק וקנין: המציאות היא לא טובה.

יצחק וקנין: החברה הישראלית נמצאת היום לדעתי באחד המשברים הגדולים שלה.

יצחק וקנין: אני אישית, אמרתי לראש הממשלה שלדעתי המשבר החברתי יכול לגרום למשהו גרוע יותר מכל דבר אחר.

יצחק וקנין: ואנחנו  במשבר חברתי בעניין הזה.

יצחק וקנין: חיילים משתחררים, אין להם איפה לגור.

יצחק וקנין: זה יתפוצץ לנו בפנים בסוף.

מרדכי כידור: שתי נקודות אחרונות.

מרדכי כידור: מענקי מקום לפעמים נתפס כמשהו שהקבלנים יידעו לקחת אותו לכיסם.

מרדכי כידור: יש גם דרך להתגבר על הדבר הזה – אחד, לא להגביל את זה בזמן.

מרדכי כידור: אם אתה קובע את זה לחצי שנה -12 חודשים אז באמת הקבלנים יודעים שעכשיו בתקופה הזו הם עושים העלאה טכנית של המחירים והם המרוויחים הגדולים.

מרדכי כידור: אם אתה לא מגביל את זה בזמן זה לא יהיה.

מרדכי כידור: דבר שני – בנושא הזה, לתת את זה כ- voucher .

מרדכי כידור: הקבלן, כשהוא בא לשווק את הדירה לא יודע אם יש לך או אין לך, ואז הוא לא עושה את התרגילים האלה של העלאת מחיר הדירה.

מרדכי כידור: זו נקודה אחת.

מרדכי כידור: הנקודה השניה, לגבי קרקעות.

מרדכי כידור: מדברים שאין קרקעות במדינת ישראל.

מרדכי כידור: יש קרקעות במדינת ישראל, בפריפריה בטוח שיש קרקעות.

מרדכי כידור: מדובר פה על 20 יחידות ששווקו בדימונה ולדעתי התמודדו עליהם 100 אנשים.

מרדכי כידור: המחירים הגיעו למחירים – אין שם קרקע?

מרדכי כידור: אתה בא לשם ואתה רואה עד האופק שיש קרקע שאפשר לגור עליה,  אז התכניות של מנהל מקרקעי ישראל לא מאפשרות את השיווק.

מרדכי כידור: הנושא הזה הוא פלונטר שאפשר לפתור אותו.

יפעת קריב: אני נציגת המשרד לפיתוח הנגב והגליל ונציגה של כנס ישראל לצעירים.

יפעת קריב: קודם כל מאד חשוב לי – הגיעו פה נציגי צעירים שלקחו יום חופש מהעבודה, עזבו את מה שהם עושים – כדי לבוא ולדבר על המצוקה הזו, אז אני מבקשת שניקח את הזמן ונקשיב.

יפעת קריב: יושבים פה קבוצה של אנשים, אני אקצר את דבריי כי אנחנו יוזמי הדיון, מהמשרד לפיתוח הנגב והגליל.

יפעת קריב: בנובמבר האחרון קיימנו את כנס ישראל לצעירים.

יפעת קריב: בכנס השתתפו מעל 1,500 צעירים מכל רחבי הארץ, בדגש על הנגב והגליל.

יפעת קריב: הכנס התקיים במכללת הגליל המערבי והנושא המרכזי בכנס היה נושא הדיור.

יפעת קריב: צעירים באו ואמרו – אנחנו כל היום מדברים על השכלה, מדברים על תעסוקה, מדברים על מעורבות חברתית, אבל ברגע שאין לנו דיור, אנחנו לא יכולים להמשיך להתגורר במדינה הזו.

יפעת קריב: אנחנו לא יכולים למצוא את העתיד שלנו כאן.

יפעת קריב: המצוקה הזו מדברת מכל מקום ובכל כיוון, ונשמע שהיא לא מצליחה להגיע מעבר לזה.

יפעת קריב: אדוני היושב ראש, משנת 2005 ועד היום, מאז הצעתו של רן כהן, הוגשו מעל ל-9 הצעות חוק בנושא דיור, דיור בר השגה, משכנתאות וכדומה.

יפעת קריב: 9 הצעות חוק עברו קריאה ראשונה, עברו קריאה שניה, עברו קריאה בוועדת שרים, אבל למעשה, אף אחת מההצעות לא מומשה, כך שאני באה ואומרת היום, כנציגת הצעירים – לבוא ולהציע עוד הצעת חוק, אז נהפוך את זה ל-10 הצעות חוק - -

לאה ורון: את נציגת הצעירים או נציגת המשרד?

יפעת קריב: המשרד, וכנס ישראל לצעירים.

לאה ורון: ואת תפרסי בפני הוועדה מה עושה המשרד בנושא הזה?

יפעת קריב: כן.

יפעת קריב: המשרד לקח על עצמו לקדם את הנושא הזה, אני ראש אגף צעירים – מתוך עבודה עם צעירים.

יפעת קריב: כהכנה לדיון גילינו שיש מעל ל-9 הצעות שהוגשו רק בחמש השנים האחרונות.

יפעת קריב: להוסיף  עוד הצעת חוק- לאן זה ייקח אותנו?

יפעת קריב: צריך לקחת את ההצעות שהוגשו ולקדם לפחות אחת מהן לאיזשהו מימוש לנושא הדיור.

לאה ורון: לא ניתן לקדם בכנסת נכנסת הצעות חוק מכנסת יוצאת אלא אם הוחל על ההצעה דין רציפות, זה הליך אחר.

יפעת קריב: אותן הצעות הוגשו שוב ושוב על ידי חברי כנסת אחרים בממשלות הנכנסות.

יפעת קריב: אנחנו זיהינו היום פער של 10,000 דירות מדי שנה לזוגות צעירים.

יפעת קריב: הביקוש עומד על 40 אלף וכרגע, פחות או יותר 30 אלף זוגות צעירים מצליחים איכשהו לרכוש, 10,000 זוגות צעירים מדי שנה נשארים ללא דירה.

יפעת קריב: משנה לשנה כמובן שהמספר הזה מכפיל את עצמו.

יפעת קריב: מדברים על עשרות אלפי זוגות צעירים שלא מוצאים דירה.

יפעת קריב: היעד שלנו לממש דירה ראשונה בנגב ובגליל- היום אני יכולה להגיד לכם שבנגב נבנים 5,800 דירות ובגליל נבנים 4,500 דירות שזה בהחלט לא עונה על הנדרש ועל מה שצריך.

יפעת קריב: אנחנו מוצאים הגירה שלילית מאד גדולה מהנגב למרכז הארץ.

יפעת קריב: ידברו פה גם על הבעיה במרכז הארץ.

יפעת קריב: וממרכז הארץ זה החוצה, הם עוזבים את הארץ.

יפעת קריב: נמצא פה כמובן ראש עירית יוקנעם וראש עירית קצרין שיכולים לדבר על המצוקה הגדולה של להשאיר צעירים היום בקצרין ובכל מקום אחר.

יפעת קריב: סימון אלפסי מייצג פה היום גם את השלטון המקומי, ואני יודעת מה קורה במעלות ובכל היישובים.

יפעת קריב: אנחנו לא מצליחים להשאיר צעירים היום במקומות האלה.

יפעת קריב: כמובן, גם נוני ממטה אשר, שידבר תכף.

יפעת קריב: אני רוצה להתייחס לעוד נקודה אחת.

יפעת קריב: אנחנו מדברים על דירות בשתי וריאציות ובשני כיוונים.

יפעת קריב: כיוון אחד זה בעצם הקצאת הקרקעות, שזה דבר אחד שהמדינה צריכה ללכת עליו ולאפשר יותר הקצאה.

יפעת קריב: הכיוון השני זה הבניה.

יפעת קריב: גם הדירות שנבנות היום, בפריפריה, בגלל שהקרקע זולה יותר, נבנות דירות יקרות יותר, הווה אומר – נבנות דירות של 4,5 ו-6 חדרים, ואז אנחנו נמצאים במצוקה, כאשר כבר סוף סוף נבנות דירות אז הן מאד יקרות.

יפעת קריב: היום, במדינת ישראל, לא נבנות כמעט דירות של 3 חדרים.

יפעת קריב: הדבר האחרון – הדיון הזה צריך ללכת למקום אחד: בניה לזוגות צעירים, קידום הנושא של זוגות צעירים.

יצחק וקנין: מה אתם עושים, כמשרד?

יפעת קריב: אנחנו, כנגב וגליל מקיימים, וזה גם מה שאני מציעה לעשות פה – לקיים דיאלוג - -

יצחק וקנין: דיונים אני יכול לעשות בלי סוף.

יפעת קריב: לא. רב שיח - -

יצחק וקנין: את אומרת לי לא לעשות חקיקה.

יצחק וקנין: את רוצה דיונים?

יצחק וקנין: אני אתן לך כמה שאת רוצה.

יפעת קריב: רב שיח משמעותי עם הצעירים ויחד אתם להוביל לחקיקה - -

לאה ורון: רב שיח לא מביא אף דירה.

יצחק וקנין: את יודעת למה הצעת חוק שלי עברה?

יצחק וקנין: אני אגלה לך סוד.

יצחק וקנין: אני הגשתי הסתייגות תקציבית בהצבעה על התקציב.

יצחק וקנין: הודעתי שאני מצביע על ההסתייגות שלי – 400 מיליון לפריפריה, לבינוי, למענקי מקום.

יצחק וקנין: ואז שר האוצר בלילה, דיבר אתי, ואמרתי: על הראש שלכם אני מעביר את ההסתייגות, או שתקבלו את החוק שלי, או את ההסתייגות.

יצחק וקנין: ואז, ראש הממשלה מתערב, ואני מספר פה דברים שיכולים לבדוק אותם, ובסופו של דבר ראש הממשלה החליט שהוא כן מקבל את החוק שלי.

יצחק וקנין: אחרי כן, בשבוע שעבר בא שר האוצר ואומר לי : לא סיכמתי אתך שאני מגיש הסתייגות לממשלה על החוק?

יצחק וקנין: שאלתי אותו – אתה סיכמת אתי דבר כזה?

יצחק וקנין: לא היה ולא נברא.

יצחק וקנין: ראש הממשלה קרא לו ולידי הוא אמר לו: אנחנו ממשיכים את החקיקה בחוק של וקנין או שנביא חלופה לחוק שלו.

יצחק וקנין: אחת מהשתיים.

יפעת קריב: - -

יצחק וקנין: אמרתי לך  - אני לא מחפש - -

יפעת קריב: אם אתה תתפטר אנחנו נלך אחריכם.

יצחק וקנין: זה לא עניין של להתפטר.

יצחק וקנין: אני, מדיונים לא ייצא לי כלום.

יצחק וקנין: אין לי ברירה.

יצחק וקנין: הכלי שנשאר בידיי הוא לחוקק חוק שחייבת הממשלה לממש אותו.

יצחק וקנין: אין לי דרך.

יצחק וקנין: אתם כבר שנתיים בפיתוח הגליל - -

יפעת קריב: ומשקיעים השקעה עצומה.

יצחק וקנין: אני יודע במה אתם משקיעים.

יצחק וקנין: אתם נותנים עוד מיליון שקל לרשות כזו בדבר כזה, עוד מיליון או עוד חצי מיליון.

יצחק וקנין: לא פתרון מערכתי.

יצחק וקנין: זה פתרון נקודתי, לא מערכתי.

יצחק וקנין: אני מכיר את הדברים, תאמיני לי, אני יושב עם ראשי רשויות.

יצחק וקנין: אני מכיר את זה ישר והפוך.

יצחק וקנין: הפתרון המערכתי לבינוי לא נעשה במדינת ישראל.

יצחק וקנין: אין פתרון מערכתי, וחבל לנו לספר סיפורים.

יפעת קריב: יש עוד כמה נושאים.

יפעת קריב: בואו ניתן לאחרים לדבר, ואם יישאר זמן- נמשיך.

אהרון אריה לביא: אני מפורום יזמי הקהילות והתאחדות הסטודנטים.

אהרון אריה לביא: אני אגיד ממש בקצרה את הפתרון שאנחנו יכולים להציע, שהוא ישים, יש גם ניסיון מוכח.

אהרון אריה לביא: תמריצים לבד זה לא מספיק.

אהרון אריה לביא: - - של גרעין "שובה", שגר בעוטף עזה, אזור עם תמריצים, עם פיתוח בחצי מחיר, אין שם מס הכנסה, יש שם ארנונה בחצי מחיר, ועדיין לא באו אנשים, במשך 12 שנים.

אהרון אריה לביא: מה שהביא אנשים בסופו של דבר זה כשבאה קבוצה קטנה של 7 משפחות - -

יצחק וקנין: אתה יכול להמשיך לדבר, תאמין לי אני עושה צעד לא פחות חשוב.

יפעת קריב: לא, אנחנו רוצים שגם ראובן קוגן ישמע את זה.

ראובן קוגן: גם אני, אותו הדבר, בחלוקת קשב.

אהרון אריה לביא: למשל, שוב – בתחילת השנה שעברה, קבוצה של 7 משפחות אחרי ש12 שנים היו שם הרחבות עם תבע"ות, חלק מהמגרשים מפותחים כבר מראש על ידי משרד השיכון, מה שראובן אמר – קרה, אבל אף אחד לא קנה.

אהרון אריה לביא: כשהגיעו המשפחות האלה, תוך 3 חודשים נמכרו 200 מגרשים.

אהרון אריה לביא: לי, אישית, בגרעין שלי, יש 98 משפחות ברשימת המתנה.

אהרון אריה לביא: זה הגרעין השלישי.

אהרון אריה לביא: אנחנו מדברים על עוטף עזה.

אהרון אריה לביא: יורים שם.

אהרון אריה לביא: השקעה מינימלית – גרעין עולה משהו כמו 300-400 אלף שקל בשנה, ולדבר הזה יש בהחלט מכפיל עצום גם של תעסוקה, רווחה וחינוך, וגם של דיור.

אהרון אריה לביא: זה דבר שהיינו מציעים אותו כסוג של פתרון.

אהרון אריה לביא: יש את השדולה למען הקהילות שחבר הכנסת אורי אריאל עומד להקים.

אהרון אריה לביא: דרושה הסדרה בתחום, הסרה של חסמים.

אהרון אריה לביא: זה לא הפתרון הכולל להכל, אבל זה יכול להיות משהו מאד משמעותי שיקדם את התחום, גם של הדיור, וגם התחום החברתי, בכלל.

אהרון אריה לביא: רוני הלך, ואני רוצה לומר תודה לתנועת אור שעושה את רוב העבודה בנושא הזה.

איתי פיינה: אני מהנהגת התנועה החברתית למען דיור לזוגות צעירים והייתי יושב ראש שולחן דיור בכנסת ישראל לצעירים.

איתי פיינה: כתבתי פה המון דברים ואני לא הולך לומר אותם.

איתי פיינה: אני הולך להגיד דבר מאד פשוט: אנחנו תנועת מחאה.

איתי פיינה: אני מאד התלבטתי אם להגיע לכאן.

איתי פיינה: עשינו עיר אוהלים ברעננה, עשינו הפגנות, הגענו לתקשורת, זה עניין, זה פיקנטי.

איתי פיינה: נגמרו המשחקים, ואני מתחבר אליך.

איתי פיינה: אנחנו מתכוונים בשנה הקרובה לייצר לעצמנו שאלטר.

איתי פיינה: לצעירים במדינת ישראל אין היום שאלטר.

איתי פיינה: הרשויות – יש להן שאלטר.

איתי פיינה: ראש הממשלה קורא להם ב-2 בלילה וסוגרים את העניינים.

איתי פיינה: הסתדרות המורים או ארגון המורים, יש להם שאלטר, קוראים להם ב-2 בלילה, ונותנים להם מה שהם רוצים.

איתי פיינה: הפרקליטים – לקח להם חודש, בסוף קראו להם, סגרו את העניינים.

איתי פיינה: לצעירים אין מי שיסגור את המדינה, אין מי שישבית.

איתי פיינה: אז אני אומר לכם כאן, ואני מודיע לכם חד משמעית: התנועה הזו כבר מונה קרוב ל-10,000 צעירים, ואנחנו כבר מתחברים לכל הארגונים שקיימים היום בארץ בתחום הזה, ואנחנו נעשה שאלטר.

איתי פיינה: הצעירים, עמוד השדרה של מדינת ישראל יסגור את המדינה, וישבית את המדינה.

איתי פיינה: ביבי נתניהו ישים על עצמו אפוד וילך למילואים, כי הצעירים לא יילכו יותר ולא יהיו פריירים שלכם יותר.

איתי פיינה: אתם ועדת כלכלה ואתם חברי כנסת.

איתי פיינה: אתם לא מסוגלים לפתור את הבעיות?

איתי פיינה: - תתפטרו.

איתי פיינה: תעשו שאלטר למען הצעירים.

איתי פיינה: תשביתו את המדינה הזו בשביל הצעירים.

איתי פיינה: ראשי הרשויות כאן, ואני לא רוצה יותר מדי להרחיב בדברים, אבל גם קיבלנו את ברכת הדרך של השלטון המקומי.

איתי פיינה: אני אומר לכם שיהיו עוד הרבה הפתעות בשנת 2011 כי אנחנו הפסקנו לשחק.

איתי פיינה: אנחנו נסגור את המדינה אם לא יהיה פתרון אמיתי לעניין הזה, ואז יקראו לנו ב-2 בלילה ונפתור את בעיית הדיור של הצעירים.

אתי אלוני: אני נציגת השלטון המקומי.

אתי אלוני: ראשי הרשויות – מרביתם כבר קפצו לוועדות אחרות אבל אני רוצה לברך ולומר שהאזרח הקטן לא פוגש את ביבי ולא את ידידנו שר האוצר, הוא פוגש את ראש העיר.

אתי אלוני: כשהבן שלו אומר לו: אבא, אני רוצה לעזוב, אז זה בא אליו, או כשהבן שלך השכן שלו בא ואומר לו – אני עוזב את יוקנעם או עוזב את בית שאן – הוא לא בא לביבי, והוא גם במקרה הטוב לא בא לשום חבר כנסת אלא אם כן הוא חבר שלו.

אתי אלוני: כלומר, אני רוצה לומר שהסוגיה שעולה כאן היא סוגיה שתעצב את פני החברה, היא עולה כאן והיא תעצב את פני החברה כבר מחר בבוקר.

אתי אלוני: אני מאד שמחה שאולי יש קולות זעקה, אני מקווה שהם גם יתממשו, משום שהצעירים, לצערי, היו קצת רדומים בעניין הזה, אבל אני חושבת שיושבים פה ראשי ערים וישבו פה מיטבם, וחלקם גם - -

לאה ורון: 4 משפטים לסיכום, אנחנו חייבים לסיים את הדיון.

אתי אלוני: אני רוצה לומר שאם הנושא הזה הוא מאד חשוב, תקראו לו לחרום.

אתי אלוני: כמו שהוקמה ועדה לנושא המים ל-45 יום בהשתתפות ראשי רשויות לראש ממשלה, תקים ועדת חירום עם ראשי הרשויות המובילים בפריפריה, הם יהיו לצדך, כי זו זעקתנו.

אתי אלוני: עם הצעירים.

אתי אלוני: הזעקה הזו היא לא בעיה פרטית של אלפסי ולא של קצרין, היא בעיה חברתית כוללת.

אתי אלוני: וראשי הרשויות פה  לצדך בעניין הזה, עם הצעירים, כי כולנו זועקים את העניין הזה, כי גם ברמת גן נגמרים הקרקעות ל-70 מ"ר, כמו שצבי בר טוען.

אתי אלוני: גם אצלו זה נגמר.

אתי אלוני: וכמה כבר יכולים לגור בחגורה הזו?

אתי אלוני: בסופו של דבר, אנחנו, ראשי הרשויות, יכולים להתייצב בעניין הזה לצדך, ללא רק באיום לפיטורין, אלא בזה שאו שתוקם ועדת שרים לחירום, והיא תקום ותפתור, שייצא עשן לבן.

אורי ארנון: שכני, יצחק וקנין, באתי מהגליל בין היתר כדי לדבר אליך, כחבר בוועדה, ואני שמח שאתה יושב ראש הדיון הזה, כי אנחנו  - אני לא רוצה לחזור על דברים שנאמרו כאן, אבל זעקת הצעירים זועקת לשמים.

אורי ארנון: אני אומר לך את זה כיושב ראש ועדת קבלה ביישובים אצלנו.

אורי ארנון: אני רואה מי מתקבל כבר לבתים צמודי קרקע ביישובים.

אורי ארנון: אלה לא זוגות צעירים.

אורי ארנון: הילדים שלנו נעלמים לנו מהפריפריה, אנשים בעלי יכולת מהמרכז, או מהקריות ומחיפה, קונים עוד בית בגליל.

אורי ארנון: לא לזה התכוונו.

אורי ארנון: אתה חייב להישאר במקומך, ובחקיקה – לדאוג למענקי מקום, דבר שני – לחברך, מימינך, ממשרד האוצר, להפקיע מהם את  היכולת, מהזרוע המבצעת שלהם, שנקראת "מנהל מקרקעי ישראל", שהוא זרוע ביצועית של האוצר, פשוט הם סוחרים באדמות המדינה, ולתת לכל אזור הפריפריה פטור מתשלום דמי היוון על הקרקע  לזוגות צעירים שעושים עסקה ראשונה, לא רק ליישובי קו העימות.

אורי ארנון: לכל אזור הפריפריה.

יצחק וקנין: זה מה שקבענו- עדיפות לאומית - - החוק שלי - -

אורי ארנון: אבל זה לא קורה, משום שבעדיפות לאומית הכנסנו את כל היישובים - -

יצחק וקנין: אנחנו נכניס יישובים ספציפיים מעבר לקטגוריה של  - -

אורי ארנון: הכנסנו את כל היישובים לאזור א' – משרד השיכון לא קיבל תוספת של שקל בתקציב והוא לא תומך בשקל בתשתיות ביישובים שאינם יישובי קו עימות.

אורי ארנון: זה פשוט לא קורה.

אורי ארנון: אז הקמנו משרד גליל- נגב משרד צעירים ומרכז צעירים במועצה האזורית, לחבר את הצעירים אלינו אבל כשאני מגיע לרגע האמת, איך אני יכול לאפשר לו דיור?

אורי ארנון: אני תקוע.

אורי ארנון: המחירים בלתי אפשריים ורק בחקיקה – גם למענק מקום וגם למחיר קרקע אפס לעסקה ראשונה לזוג צעיר.

אורי ארנון: ימכור אותה?

אורי ארנון: – שישלם את מחיר ההיוון.

אורי ארנון: החליט להישאר - -

יצחק וקנין: זו הכוונה שלנו.

שחר בוצר: אני סגן יושב ראש התאחדות הסטודנטים.

שחר בוצר: תכננו להגיד הרבה מאד דברים, יש לנו ניירות עמדה מפה ועד הודעה חדשה, ומחקרים שעשינו בנושא הזה, ואני חושב שכל אחד מהדוברים כאן מיצה את כל מה שאפשר להגיד.

שחר בוצר: אז אני אתן שני נתונים פיקנטיים בנושא של סטודנטים, ספציפית, ואז אני אגיד מה אנחנו מתכוונים לעשות.

שחר בוצר: אחד – בתל חי נעשה סקר בקרב כל הסטודנטים במכללה.

שחר בוצר: 65% מהסטודנטים מעוניינים להמשיך לגור ולבנות את חייהם באזור.

שחר בוצר: הם פשוט לא יכולים לעשות את זה.

שחר בוצר: כששואלים אותם למה, הסיבות הן – דיור ותעסוקה.

שחר בוצר: אלה שתי הסיבות שמונעות זאת מהם.

שחר בוצר: דבר שני, במסגרת מחקר שגם נעשה בשנה שעברה, נמצא שדיור הוא החסם העיקרי של צעירים מבחינה כלכלית.

שחר בוצר: בפריפריה זה גורם להם לעבור לאזור המרכז, ולחברה' מהמרכז זה גורם לעזוב את הארץ.

שחר בוצר: הרבה מאד צעירים איכותיים במדינת ישראל בוחרים לבנות את עתידם במדינות שבהם מעוניינים שצעירים יהיו אזרחים אפקטיביים ומשמעותיים בחברה.

שחר בוצר: מדינת ישראל, לצערנו הרב, היא לא מדינה כזו.

שחר בוצר: זו לא מדינה שמעוניינת שאנחנו נישאר פה, היא לא מדינה שמעוניינת לתת חזרה לאזרחים שלה.

שחר בוצר: זו מדינה שמנוהלת כאילו שאנחנו, האזרחים, מפריעים לממשלה לקיים קואליציה.

שחר בוצר: או אולי אנחנו מפריעים למשרד האוצר לבדוק תיאוריות כלכליות, לעשות בדיקות מה כן עובד ומה לא.

שחר בוצר: אז אנחנו מודיעים: נושא הדיור הוא נושא מרכזי בפעילות של התאחדות הסטודנטים שמייצגת 300 אלף סטודנטים בשנה הקרובה, זה נמצא בתכניות העבודה שלנו.

שחר בוצר: אנחנו בקשר עם כל הגורמים הרלבנטיים שפועלים בתחום, ואנחנו גם מציגים חלופות מה אפשר לעשות.

שחר בוצר: אנחנו פתוחים- אם לא הפתרונות שלנו, אפשר למצוא פתרונות אחרים.

שחר בוצר: יושב ראש הוועדה – אתה אתי?

יצחק וקנין: אני אתך, שומע כל מילה.

שחר בוצר: אני כבר משאיר לך הזמנה פתוחה- אדוני היושב ראש, לעוד כמה חודשים.

שחר בוצר: אם לא תהיה התקדמות, אתה מוזמן לעיר האוהלים שאנחנו נקים.

יצחק וקנין: נכון שהצעת החוק שלי עברה בקריאה הטרומית, היא בימים הקרובים תתחיל את מהלך החקיקה שלה בוועדה, כנראה בוועדת הכלכלה, הוועדה הזו.

יצחק וקנין: אני מקווה שהדבר הזה יהיה בצורה מהירה.

יצחק וקנין: אני מתכוון עוד לשפר את הצעת החוק, להכניס עוד את הנושא של 100% תשתיות בקו העימות, להכניס גם יישובים ספציפיים שהיו פעם בקטגוריה של אזור עדיפות א' ולהכניס אותם בתוך החקיקה.

יצחק וקנין: אנחנו נכניס יישובים ספציפיים, זו הכוונה שלנו – כמו יוקנעם, ויישובים אחרים, שהיום הם אולי לא באותה קטגוריה, ואני חושב שזה יכול להוות פתרון.

יצחק וקנין: זה לא כל הפתרון.

יצחק וקנין: הממשלה צריכה לחשוב על עוד צעדים כמו בניה ציבורית רוויה באזורי אוכלוסייה צפופה.

יצחק וקנין: המדינה חייבת לעשות את זה.

יצחק וקנין: ברור שיש דברים שגם המנהל צריך לעשות אותם.

יצחק וקנין: יש בעיות אחרות של תכנון ובניה שאני מקווה שעליהם יתגברו בחלק מהמקומות, אבל בכל מקרה, רבותיי, המדינה והממשלה חייבת לעשות צעדים שיביאו לפתרון כי מה שאנחנו שומעים פה זו תחושת בטן שאני אמרתי אותה בתחילת הישיבה, שזו זעקה אמיתית.

יצחק וקנין: זה לא סתם קולות שרוצים פה לאיים.

יצחק וקנין: זו לא הכוונה.

יצחק וקנין: אני חושב שאם זה לא קרה עד היום זה גם פלא.

יצחק וקנין: אני מקווה מאד שהממשלה תתעשת והפקידים, וכל אחד בחלקו יבין מה גודל הבעיה שאנחנו ניצבים בפניה, וכולי תקווה שנלך קדימה עם הצעת החוק, כמה שיותר מהר, וצריך במקביל לזה עוד מספר דברים שיהיו במכלול של כל הדברים.

יצחק וקנין: אני מודה לכל המשתתפים.

יצחק וקנין: תודה, הישיבה נעולה.