ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 356, 2011-01-24 10:30

אלכס מילר: בוקר טוב לכולם, אני פותח את ישיבת ועדת החינוך.

אלכס מילר: אנחנו ממשיכים בסדר-היום, והנושא הוא: עתידו של בית-הספר גורדון בפתח-תקווה.

אלכס מילר: קיבלתי פניות גם מההורים, וגם מחבר מועצת העיר פתח-תקווה גנאדי בורשבסקי, על כך שיש אי סדרים בכל מה שקשור להתנהלות מול בית-הספר.

אלכס מילר: זוהי הקדנציה השנייה שלי בכנסת, ומהניסיון האישי שלי אני יכול לומר שהנושא עלה על סדר יומה של הכנסת השבע-עשרה כאשר היתה איזושהי החלטה לא מובנת של ראש העיר לסגור את בית-הספר.

אלכס מילר: קיימנו כאן ישיבה, וקיבלנו החלטה חד-משמעית שמבחינתו בית-הספר צריך להמשיך, ומאז היו רק בעיות.

אלכס מילר: היה לנו את עניין ההסעות שבו טיפלנו בתחילת הקדנציה של הכנסת השמונה-עשרה.

אלכס מילר: אני מברך את משרד החינוך על שיתוף הפעולה בכל מה שקשור לטיפול בנושא הזה.

אלכס מילר: התשובות היו מהירות, והטיפול היה גם מהיר.

אלכס מילר: אני מקווה מאוד שגם היום אנחנו נוכל להגיע לממצאים ולמסקנות שיהיו ברורים.

אלכס מילר: הדבר האחרון שמדינת ישראל רוצה לעשות הוא שהתלמידים וההורים יהיו באיזושהי אי ודאות בהיבט של עתידו של בית-הספר בו לומדים הילדים שלהם, וכמובן גם של מערכת החינוך, של משרד החינוך, בכל מה שקשור לבתי-ספר שנמצאים תחת פיקוחם ורשותם.

אלכס מילר: אתמול קיבלנו איזושהי הודעה מוזרה מעיריית פתח-תקווה על עניין הנוכחות.

אלכס מילר: מי נמצא כאן מהעירייה?

גנאדי בורשבסקי: חוץ ממני אף אחד.

אלכס מילר: לא, אתה לא קשור.

גנאדי בורשבסקי: אני קשור ולא קשור.

אלכס מילר: לא, אני מדבר על האנשים שהם אחראים על ההפעלה.

אלכס מילר: אני מדבר על אגף החינוך של עיריית פתח-תקווה, ואני מדבר על מי שמחזיק בתיק החינוך בפתח-תקווה.

אלכס מילר: האם יש מישהו שנמצא כאן?

אלכס מילר: אם כך, גברתי מנהלת הוועדה, אני מבקש שנוציא מכתב ליושב-ראש הכנסת על כך שהאגף המקצועי בעיריית פתח-תקווה החליטו להחרים את ועדת החינוך.

אלכס מילר: אם אנחנו מדברים על פתח-תקווה, אז ברצוני לומר כמה מילים.

אלכס מילר: אין פה מישהו שיכול לתת לי מענה על כל מה שמתנהל במערכת החינוך, כאשר כל שני וחמישי קורסים שם גגות של גני ילדים.

אלכס מילר: רק אתמול היה שם מקרה.

אלכס מילר: מקרה נוסף אירע לפני תקופת מה.

אלכס מילר: אנחנו מקבלים פניות בכל מה שקשור להתנהלות מול העולים, והחשיפות שהיו בתקשורת סביב התלמידים האתיופים.

אלכס מילר: מבחינתי, אני יכול לומר לכם שאני רואה בחומרה את התנהלות העירייה בכל מה שקשור למערכת החינוך בעיר פתח-תקווה.

אלכס מילר: אני רואה זלזול, ואני רואה איזושהי רגולציה שהיא רגולציה פנימית של אנשים מסוימים בתוך העירייה בכל מה שקשור לתלמידים, ובכל מה שקשור לטיפול במבנים ובכל ההיבטים הנוספים שיש להם קשר גם לגני ילדים, ולמערכת הכללית.

אלכס מילר: גם חבר הכנסת נחמן שי דיבר איתי על הנושא הזה.

אלכס מילר: האם אפשר לבדוק אם הוא יכול להצטרף אלינו?

אלכס מילר: ועדת שרים לחקיקה תמכה אתמול בחוק שלי שאני חושב שהוא חוק חשוב - הוא בא בתיאום עם שר החינוך - בכל ההיבט של הרחבת חוק זכויות התלמיד, ועל כך שלא תהיה אפליה של תלמידים על-פי ארץ מוצאם.

אלכס מילר: ומה זה אומר?

אלכס מילר: זה אומר שבית-ספר לא יכול, וגם עירייה.

אלכס מילר: בדרך כלל זה נעשה בתוך חדרי החדרים של אגף החינוך כאשר עושים רגולציה של התלמידים, ומכוונים אותם למקומות שנוח לעירייה.

אלכס מילר: לפעמים זה בא במסגרת ההישגים והתוצאות במבחנים כאלו ואחרים כדי להעלות את הנתונים הסטטיסטים מול עיריות אחרות.

אלכס מילר: אני רואה בחומרה את כל מה שמתנהל בעיר פתח-תקווה בפרט, ובאופן כללי בכל אותם מקומות בעיריות שבהם מחפשים דרך לעשות רגולציה לתלמידים.

אלכס מילר: אנחנו נפתח בישיבה.

אלכס מילר: האם נמצאים כאן נציגים של ההורים?

אלכס מילר: מי מדבר?

אלן רוזנפלד: שלום, שמי אלן רוזנפלד.

אלן רוזנפלד: אני יושבת-ראש ועד ההורים של בית-ספר גורדון.

אלן רוזנפלד: אני רציתי לדבר בדיוק על נושא הגזענות, כי כל הזמן מתנגדים לבית-הספר שלנו וטוענים שאנחנו גטו רוסי, ושזהו בית-ספר רק לרוסים, ולא נותנים לנו לפעול כמו שצריך.

אלן רוזנפלד: בית-הספר שלנו הוא מאוד פעיל.

אלן רוזנפלד: קודם כל, יש אווירה טובה וידידותית בבית-הספר שלנו.

אלן רוזנפלד: המורים שלנו הם מאוד מאוד מקצועיים.

אלן רוזנפלד: התלמידים מקבלים שיעורים במקצועות שונים ברמה גבוהה.

אלן רוזנפלד: הילדים שלנו לומדים פיסיקה, אנגלית ולוגיקה מהכיתה הראשונה, וגם שבע שעות שבועיות במתמטיקה.

אלן רוזנפלד: אחד מהנושאים שנראה לי מאוד חשוב הוא זה שיש לנו יום לימודים ארוך שהוא עד השעה ארבע וחצי אחר-הצהריים.

אלן רוזנפלד: יש גם הסעות ואוכל.

אלן רוזנפלד: כל זה מסובסד.

אלן רוזנפלד: מקבלים את זה במחיר של 250 שקל לחודש.

אלן רוזנפלד: אני חושבת שזה מאוד מאוד חשוב לכל אימא משום שכך אנחנו מקבלים אפשרות לצאת לעבודה.

אלן רוזנפלד: אין הרבה פתרונות אחרים.

אלן רוזנפלד: אנחנו יודעים שהילדים שלנו נשארים בבית-הספר אחרי יום הלימודים ושהם עושים שיעורי בית יחד עם המורים המקצועיים.

אלן רוזנפלד: לפעמים הכנת שיעורי בית עם הילדים היא  דבר קשה להורים רוסים משום שהם לא תמיד יודעים עברית כמו שצריך.

אלן רוזנפלד: באופן אישי אני יכולה להיות רגועה בעבודה משום שאני יודעת שהילדים שלי  לא נמצאים ברחוב, ושהם לא נמצאים עם כל מיני חברים שהם לא בסדר.

אלן רוזנפלד: אני גם יודעת שהילדים אכלו, ושהם עשו שיעורי-בית

אלכס מילר: כמה ילדים יש לך בבית-הספר?

אלן רוזנפלד: בינתיים יש לי רק אחת, רק הבת הגדולה.

אלן רוזנפלד: עוד מעט ייכנס השני.

אלכס מילר: האם הילדה שלך בכיתה א'?

אלן רוזנפלד: לא, היא כבר בכיתה ד'.

אלכס מילר: מכיתה א' היא בבית-ספר גורדון, נכון?

אלן רוזנפלד: כן, היא מכיתה א' בבית-ספר גורדון, ואני מאוד מאוד מרוצה.

אלכס מילר: אני לא רוצה שתיכנסי לכל מה שקשור להיבט של התכנים ולמה שאתם מקבלים, כי לכך ייכנסו האנשים האחראים על ההיבט הזה בפועל.

אלכס מילר: כהורה, אני רוצה לשמוע ממך את החוויה האישית שלך בבית-ספר.

אלכס מילר: הרי זהו לא היום הראשון שלך כאן בארץ, ואת יודעת להשוות למה שקורה בבתי-ספר אחרים, ואת יודעת להגיד מבחינת ההתנהגות של הילד בבית, ומבחינת נושא ההישגים, והעניין של הידע, והדברים שלומדים בבית-הספר.

אלכס מילר: אני רוצה לשמוע ממך על כל זה.

אלכס מילר: כמו כן, מה קורה, לדעתך, מבחינת ההשכלה, ומבחינת ההתנהגות, ומבחינת כל אותם הדברים שאנחנו כהורים מחפשים שבתי-הספר יתנו עליהם מענה כאשר הילדים לא נמצאים בבית.

אלן רוזנפלד: יש לי דוגמה מצוינת.

אלן רוזנפלד: לפני ארבע שנים בדיוק, כאשר היו סכסוכים עם פתיחת בית-הספר, הבת שלי הלכה כמה ימים לבית-ספר שמעוני, וזאת כשהיא היתה כבר כמה ימים בבית-ספר גורדון.

אלן רוזנפלד: כשהיא חזרה מבית-ספר שמעוני היא כל הזמן בכתה ואמר ליה: אימא, אני רוצה לגורדון, כי בשמעוני נורא משעמם לי.

אלן רוזנפלד: נותנים רק שלושה דפי עבודה, ואחר כך כל השיעור נורא משמעם לי.

אלן רוזנפלד: גם בהפסקות נורא משעמם לי.

אלן רוזנפלד: בבית-הספר גורדון נותנים תמיד לפחות עשרה דפי עבודה.

אלן רוזנפלד: בהפסקות המורים משחקים איתם כל הזמן, והם משיגים את תשומת הלב שלהם, וכך הלאה.

אלן רוזנפלד: הילדים גם מקבלים חום ודאגה מהמורים.

אלן רוזנפלד: אני באופן אישי ראיתי איך ורדה מנהלת בית-הספר דואגת לבית-הספר.

אלן רוזנפלד: היא פשוט נותנת ממש כמו אימא את כל הלב והנשמה לילדים, וגם להורים.

אלכס מילר: מי נמצא כאן מטעם משרד החינוך?

אלכס מילר: גברתי, יש לי כמה שאלות.

אלכס מילר: מבחינת משרד החינוך בהיבט הפורמאלי, מהו הסטאטוס של בית-הספר?

אלכס מילר: כל פעם אני שומע דברים אחרים.

אלכס מילר: זאת אומרת, האם זה בית-ספר שפתוח בהיבט של רישום אזורי?

אלכס מילר: האם זה בית-ספר שמחויב לקלוט את הילדים מהאזור לפי חוק רישום אזורי?

אלכס מילר: מבחינת פתח-תקווה, מה קורה שם בכל מה שאולי העליתי בקצרה.

אלכס מילר: אני יודע שלא התכוננתם לנושא הזה.

אלכס מילר: אבל, אני בטוח שאתם גם מודעים למה שקורה שם.

טליה קורן: קודם כל, נעים מאוד.

טליה קורן: שמי טליה, ואני המפקחת על בית-הספר.

טליה קורן: ראשית, אני רוצה לומר שבית-הספר הזה הוא בית-ספר ממלכתי, ציבורי של מדינת ישראל.

טליה קורן: הוא מחויב לעמוד על-פי הנהלים, לעבוד על המדיניות והיעדים שמשרד החינוך מציב לכל תלמידי מדינת ישראל.

טליה קורן: דבר נוסף – לגבי נושא הרישום ואזורי הרישום, זה תפקידה של הרשות.

טליה קורן: הרשות לא נמצאת פה.

טליה קורן: אני לא אוכל לענות במקומה.

טליה קורן: אני יכולה לענות רק במה שקשור לנו בהיבטים שלנו, מה שאני בודקת, מה שאני רואה.

טליה קורן: אני לא מתעסקת עם אזורי הרישום.

אלכס מילר: האם כמשרד החינוך אין לכם שום נגיעה ושום יד בכל מה שקשור להחלטה של מועצת העיר, של ראש העיר – לא משנה אם זה פתח-תקווה, או מקום אחר – בפתיחת אזור רישום לבית-ספר כזה או אחר?

אלכס מילר: האם אתם לא נכנסים לזה בכלל?

אלכס מילר: האם זה לא מעניין אתכם?

טליה קורן: אנחנו מאשרים את זה אם מבקשים איזשהו שינוי.

טליה קורן: אבל, אני רוצה לומר שלבית-ספר גורדון יש אזור רישום משלו כמו עוד שני שותפים: שמעוני ועין גנים, שהם יחד באותו אזור רישום.

טליה קורן: זה מפורסם בחוברת שיוצאת להורים וכו'.

אלכס מילר: זאת אומרת, ההורים מאותו אזור יכולים לבחור בין שלושה בתי ספר.

טליה קורן: כן, בדיוק – מאותו אזור.

אלכס מילר: האם לא נראה לכם מוזר המצב שבבית-ספר גורדון לומדים לרוב תלמידים שהם רק דוברי רוסית?

אלכס מילר: איך זה יכול להיות?

טליה קורן: אני לא יודעת, גם אני שואלת את זה.

אלכס מילר: האם בדקתם הכוונה יזומה של עירייה כלפי אותם בתי-ספר?

טליה קורן: כן.

אלכס מילר: האם אין הכוונה?

טליה קורן: יש הכוונה לשלושת בתי-הספר באותה מידה.

אלכס מילר: לא, אני מדבר על משהו אחר.

אלכס מילר: את צריכה להבין אותי.

אלכס מילר: כאשר הורה שגר ברחוב כזה וכזה שיש לו ילד שעומד לעלות לכיתה א', נכנס לחדרו של האחראי על הרישום, אומרים לו: תשמע, יש שלושה בתי-ספר, תבחר מה שאתה רוצה.

אלכס מילר: אלו הנתונים של בית-הספר.

טליה קורן: ההורים מקבלים את זה גם רשום.

אלכס מילר: בסדר.

אלכס מילר: אני מדבר על הכוונה שהיינו עדים אליה במקומות אחרים.

אלכס מילר: היה לנו כאן מקרה שבו ראש עיר ממקום מסוים נתן הנחיה לתת הכוונה של ילדים לגני ילדים פרטיים, ולא גני ילדים ציבוריים, ואז נחשף שם העניין שאחיין שלו היה בראש עמותה של אחד מגני הילדים האלו.

אלכס מילר: יש הכוונה.

אלכס מילר: אותו עובד עירייה שאחראי על הרישום אומר: תשמע, אל תלך לבית-הספר הזה, אלא לבית-הספר הזה כי הוא יותר טוב, והשני פחות טוב.

אלכס מילר: שם לומדים אך ורק דוברי רוסית, הילד שלך ייבלע שם.

טליה קורן: אני לא נחשפתי לזה, אני ממש לא יודעת את זה.

אלכס מילר: האם סוג של הכוונה כזאת מקובלת מבחינת משרד החינוך?

טליה קורן: לא. ממש לא, ממש לא.

טליה קורן: אני רוצה לומר דבר נוסף.

טליה קורן: אם יש ילדים שמבקשים העברה מאזור רישום והם עוברים את ועדת ההעברות שקיימת ברשות, הם אכן עוברים.

טליה קורן: ומי שלא – שהם שייכים לאזורים אחרים – אז הם לא מקבלים.

טליה קורן: הם מקבלים סירוב.

טליה קורן: אני רוצה לומר דבר נוסף בנושא סגירת בית-הספר.

טליה קורן: עד הרגע הזה זה לא משהו שהוא עלה, זה לא משהו שהוא על הפרק.

טליה קורן: ראש העיר לא פנה למנהלת המחוז לבקש כזה דבר.

אלכס מילר: זה היה לפני ארבע שנים, אני יכול להוציא לך פרוטוקול.

טליה קורן: לא, אבל אני מדברת עכשיו, מה שקורה עכשיו.

טליה קורן: אין שום איום לסגור את בית-הספר, לא סוגרים את בית-הספר.

טליה קורן: עד הרגע הזה לקראת שנת הלימודים תשע"ב אין שום בקשה כזאת, וזה לא על הפרק בכלל.

אלכס מילר: תיכף אנחנו נשמע לגבי כמויות התלמידים.

אלכס מילר: הרי ברור לכולנו שאם אין רישום לכיתה א', או שהרישום הוא מצומצם, אז אין עתיד והמשכיות ואז סוגרים.

אלכס מילר: השאלה היא מה המדיניות של משרד החינוך כלפי הנושא הזה?

אלכס מילר: נניח שיש לנו בית-ספר אחר שכמות התלמידים בו היא מעל למה שאתם הייתם רוצים לראות.

אלכס מילר: האם אפשר לעשות הכוונה של התלמידים לבית-ספר שבו כמות הילדים היא הרבה יותר קטנה, וכך לעשות איזון?

אלכס מילר: אני לא יודע מה הן הכמויות.

טליה קורן: אני ממש לא יודעת לענות על העניין הזה.

טליה קורן: אני רק יכולה לומר שלפני שלושה שבועות התקיימה ישיבה אצל מנהלת המחוז בנוכחות ראש העיר וראש המינהל החינוכי ומר בן שמחון סגן ראש העיר.

טליה קורן: הם הציגו בפנינו את כל הנושא של אזורי רישום, לא רק סביב גורדון, אלא סביב שכונות נוספות בעיר.

טליה קורן: הם העבירו את זה לפתחה של מנהלת המחוז.

טליה קורן: היו על זה דיונים.

טליה קורן: מנהלת המחוז אישרה את אזור הרישום של גורדון, וכך זה פורסם לאחר מכן.

טליה קורן: לפני שהם הוציאו את החוברת הם קיבלו את האישור של משרד החינוך, והחוברת יצאה לפרסום לכלל התושבים.

אלכס מילר: לבית-ספר גורדון יכולים להגיע תלמידים שהם לא מאזור רישום של בית-ספר גורדון, נכון?

טליה קורן: לא, זה לא בית-ספר על אזורי.

אלכס מילר: אוקיי, בסדר גמור.

טליה קורן: אזורי הרישום הוא לא כל כך החלק שלנו, אלא אלו נושאים שהם שייכים יותר לרשות.

טליה קורן: אבל, אני כן רוצה להוסיף עוד נקודה אחת שחשוב לי לומר, וזה הצד שלנו של משרד החינוך שנמצא ומפקח על בית-הספר על כל ההיבטים הניהוליים והפדגוגיים.

טליה קורן: אני רוצה לומר שבית-ספר קם ונופל על מנהל בית-ספר.

טליה קורן: בית-הספר נמצא כרגע בבדיקה ניהולית פדגוגית.

טליה קורן: כאשר משרד החינוך יסיים את תהליכי הבדיקה הניהוליים והפדגוגיים של בית-הספר, הוא יקבל את ההחלטות בנושא הזה.

טליה קורן: זה לא קשור אחד בשני - ממש לא.

אלכס מילר: עוד שאלה מבחינת ההתנהלות בכלל סביב כל העניין הזה.

אלכס מילר: האם אתם מזהים איזושהי בעיה בהתנהלות העירייה מול בית-ספר גורדון, או שמבחינתכם הם פועלים כשורה והכול בסדר?

טליה קורן: אני חושבת שמדבריי יכולת להבין.

טליה קורן: הנושא נמצא בבדיקה, וכשנסיים את תהליכי הבדיקה אנחנו נחליט.

אלכס מילר: כן, אבל את אמרת לי בדיקה על נושא המנהל.

אלכס מילר: זה בסדר, זה צד אחד.

אלכס מילר: אבל, יש גם צד אחר שלדעתי גם אותו צריך לבדוק.

טליה קורן: אנחנו בודקים את כל הצדדים ששייכים תחת חוק הפיקוח שלנו.

אלכס מילר: זה מה שרציתי לשמוע כי לכל מטבע יש שני צדדים.

אלכס מילר: מנהלת בית-הספר יושבת כאן.

אלכס מילר: יכולים לבוא ולהגיד שהמנהלת עושה דבר כזה או אחר, וזה בבדיקה שלכם.

אלכס מילר: אבל, אפשר לטעון טענה גם מהצד השני.

אלכס מילר: לכן, צריך לבדוק את שני הצדדים.

אלכס מילר: מבחינתי, אין לי בכלל ספק שיש השפעה משמעותית מאוד של עירייה כלפי כל מה שקשור להיבט של מערכת החינוך בעיר.

אלכס מילר: כלומר, אם עירייה רוצה משהו היא יודעת להשיג את זה, ולא תמיד בדרכים הכי ישרות שיש.

אלכס מילר: אני חושב שיש חשיבות רבה בבדיקת כל ההתנהלות סביב העניין הזה מההתחלה עד הסוף.

אלכס מילר: כי אני חושב שברגע שהתקבלה החלטה לפני ארבע-חמש שנים לא לתת אישור לבקשה או ליוזמה של ראש העיר לסגור את בית-הספר, התחיל מאז תהליך של חניקה של בית-הספר.

אלכס מילר: התחיל תהליך של שנה אחרי שנה של מציאת דרך לחנוק את בית-הספר הזה.

אלכס מילר: זה בית-ספר ממלכתי, זה לא בית-ספר על אזורי, זה לא בית-ספר שהוא מיועד ליוצאי דופן.

אלכס מילר: לא יכול להיות שבבית-הספר הזה לומדים רק תלמידים ממוצא ברית-המועצות לשעבר.

אלכס מילר: זה לא יעלה על הדעת, אין דברים כאלה.

אלכס מילר: תראו לי בית-ספר אחד אחר כזה בארץ.

אלכס מילר: לא חסרים בתי-ספר על אזוריים, יש יוהנה ז'בוטינסקי, יש שבח-מופת.

אלכס מילר: כמובן שמכיוון ומדובר בבתי-ספר על אזוריים שנותנים תכנים מסוימים, ההורים בוחרים ללכת לכיוון הזה בתיכונים.

אלכס מילר: אבל, איך דבר כזה קורה בבית-ספר יסודי?

אלכס מילר: אין לי בעיה עם זה אם זה מגזר ערבי או מגזר חרדי.

אלכס מילר: אבל, אם דבר כזה קורה במרכז הארץ אז כנראה שיש פה פעילות יזומה של אנשים בתוך העירייה כאשר הם נותנים הכוונה להורים לאיזה בית-ספר ללכת מתוך שלושת בתי-הספר.

אלכס מילר: הם עושים את זה בצורה יזומה, והם יודעים שבסופו של דבר הם יכולים להגיע למצב שלא יהיו מספיק תלמידים בכיתה א', ואז פשוט אין להם כיתה א', ואז בית-הספר נסגר.

אלכס מילר: היתה טענה אז של שטח, ואנחנו לא שמענו על כך.

אלכס מילר: אני לא חושב שהתוכניות של ראש העיר השתנו בארבע שנים.

טליה קורן: - - - מלענות על זה.

טליה קורן: תפנו לראש העיר.

טליה קורן: אני לא ועדת פיקוח על ראש העיר, על העירייה.

אלכס מילר: בסדר, אבל אתם מופקדים על מערכת החינוך.

אלכס מילר: צריכה להידלק אצלכם במערכת נורה אדומה כאשר דבר כזה קורה, כך שאתם רואים שיש פה משהו שהוא לא תקין.

אלכס מילר: כנראה שמישהו עושה פה משהו שהוא לא תקין.

אלכס מילר: אם בית-הספר היה חצי חצי, אז בסדר – אין לי בעיה.

אלכס מילר: יש שכונה שיש בה הרבה עולים, ולכן כמובן סביר להניח שגם כמות התלמידים תהיה בהתאם.

אלכס מילר: אבל, לא יכול להיות שעושים את זה בצורה מכוונת, ושאין אינטגרציה.

אלכס מילר: קראו למה שנעשה שם גטו.

אלכס מילר: אין דברים כאלו, אנחנו בשנות האלפיים.

אלכס מילר: מישהו עושה פה הכוונה של התלמידים מסיבות שהן לא ברורות לי.

אלכס מילר: האם יש לכם התייחסות להיבט של ההישגים?

אלכס מילר: האם אתם משווים את הנתונים למה שקורה בשאר המקומות?

טליה קורן: אנחנו במעקב אחרי זה, אנחנו לא יכולים להגיב כאן בפורום הזה.

אלכס מילר: למה?

טליה קורן: כי הישגים אנחנו לא מפרסמים בצורה כזאת, וזה נמצא בתהליכי בדיקה.

טליה קורן: אני אמרתי שוב את זה, כשנסיים את כל תהליכי הבדיקה אנחנו נוכל למסור, וקודם כל למנהלת לפני כל אחד אחר.

אלכס מילר: בסדר גמור.

אלכס מילר: מבחינת החוק של אזורי רישום – כאשר יש שלושה בתי-ספר והורים מקבלים אפשרות בחירה, האם יש איזושהי עדיפות שם מבחינת המערכת שמכוונת, או שזה פשוט שלושה בתי-ספר?

אלכס מילר: האם יש לכך תקדים במקומות אחרים שיש כמה אפשרויות, או שזה עובד כך בכל מקום?

יפה בן עמי: כן, יש תקדים לזה.

יפה בן עמי: יש לזה תקדימים בארץ שיש אפשרות להורים לבחור במתחם מסוים.

יפה בן עמי: זאת אומרת, נותנים מתחם שהוא יחסית קרוב, ומאפשר להורים לבחור בין שלושה בתי-ספר.

אלכס מילר: מבחינת כמות התושבים, האם זה לא חריג לעומת מקומות אחרים?

יפה בן עמי: בדרך כלל עושים את זה באזורים שישנה קירבה בין בתי-הספר, ושמבחינת המרחק של הילדים לא תהיה בעיה אם הם יבחרו בית-ספר א' או ב'.

טליה קורן: הולכים לעשות כזה דבר עכשיו גם באזור החדש של אם המושבות.

טליה קורן: הולכים ליצור גם מצב כזה של בחירה בין בתי-ספר.

אלכס מילר: אני רוצה לפנות להורים מכיוון שעניין ההכוונה עלה בפניי כמה וכמה פעמים.

אלכס מילר: האם יש מישהו יכול להגיד שהוא הרגיש משהו מוזר כאשר הוא הגיע לרשום לבית-הספר?

יוסף בר: שלום לכם.

יוסף בר: קוראים לי בר יוסי, אני בן 54, ואני אולי הכי מבוגר פה.

יוסף בר: יש לי ארבעה ילדים.

יוסף בר: אחד בכיתת מחוננים בתיכון ברנר.

יוסף בר: מנישואים שניים יש לי ילדה בכיתה ב'1 בבית-ספר גורדון.

יוסף בר: הבת הגדולה שלי היא גננת, והבת האמצעית שלי היא שנה שנייה באוניברסיטת בר-אילן.

יוסף בר: אני נולדתי בארץ.

יוסף בר: נכון שהתחתנתי עם רוסיה.

יוסף בר: אני לא חולק עכשיו על מערכת החינוך, זה מה שנוצר פה במדינה.

יוסף בר: אבל, מניסיוני, אני חושב שהיא קרסה במקום מסוים.

יוסף בר: המורים באים לבית-הספר להעביר את הספר, ההורים שיכולים ילמדו בכסף את הילדים בבית.

יוסף בר: הורים שלא יכולים לעשות זאת, הילדים שלהם ייפלו.

יוסף בר: עם כל השיטה הכספית הזאת, יש לי ילד בכיתת מחוננים.

יוסף בר: הילדה הקטנה לא ידעה בהתחלה עברית, ושלחתי אותה לבית-ספר גורדון להכנה לכיתה א'.

יוסף בר: אני ראיתי שם את צורת הלימוד, את השוני, את הדיסציפלינה, את הכבוד למורה – מה שאנחנו שכחנו פה במדינה כבר לפני ארבעים שנה.

יוסף בר: המורה הוא לא חבר, הוא מורה.

יוסף בר: אם היינו שמים את המורה במקום הנכון אז אולי גם החינוך שלנו היה נראה אחרת.

יוסף בר: אבל, אני לא אשנה את זה.

יוסף בר: בתור אבא אני יכול להגיד לך על הקשיים שהיו לי ברישום הילדה לבית-ספר גורדון שבו רציתי שהיא תמשיך לאחר ההכנה לכיתה א'.

אלכס מילר: מתי זה היה?

יוסף בר: זה היה לפני שנתיים.

אלכס מילר: תתאר לנו את העניין הזה.

יוסף בר: אני ניגשתי לעירייה לרשום אותה אחרי גן החובה, ובעירייה אמרו לי: אנחנו נשייך אותך, תקבל בדואר מכתב.

יוסף בר: אחרי שלושה חודשים קיבלתי מכתב שאני משויך לבית-ספר הס.

יוסף בר: אמרתי: למה?

יוסף בר: אני משויך גם לבית-ספר גורדון.

יוסף בר: אני רוצה לבית-ספר גורדון, הילדה שלי נמצאת שם בהכנה לכיתה א'.

יוסף בר: היא היום מדברת עברית יותר טוב מכל ילד שסיים גן חובה, היא כותבת עברית למרות שאין חובה.

יוסף בר: הבת שלי היא גננת בגן חובה, והיא לא חייבת ללמד את הילד לכתוב בעברית לפני סיום הגן.

יוסף בר: אבל, הילדה שלי עוד לא הלכה לכיתה א' והיא כבר כותבת עברית, שלא לדבר על כל השפה.

יוסף בר: אני אמרתי: היא ממשיכה פה.

יוסף בר: כנראה שזוהי שיטת חינוך שבאה עוד מהסוציאליסטים, ממקום אחר.

יוסף בר: בתור ישראלים נדבק בנו החיידק של: לא איכפת לי שום דבר.

יוסף בר: לפני פתיחת שנת הלימודים, כל שבועיים אני מתקשר לעירייה ושואל: מה איתי?

יוסף בר: מה קורה?

יוסף בר: לאן אני שייך?

יוסף בר: הגברת שלידי אמרה לי: אל תדאג, אנחנו מנסים מפלגתית גם לעזור לך.

יוסף בר: אני שלחתי את הילדה בלי אישור בכלל לכיתה א' בבית-ספר גורדון, ויום לאחר מכן האישור סודר.

יוסף בר: אני מקורב לצלחת, ואני יודע יותר מזה.

יוסף בר: אני רואה.

יוסף בר: מגמתית חונקים את הצוואר מכל מיני סיבות.

יוסף בר: תקרא לזה גזענות, הבטחת השטח לדתיים – שהעירייה תפתור את הבעיה של הדתיים מול הדתיים.

יוסף בר: גם להם יש מקום במדינה, ואפשר לדון איתם ולסדר את הכול.

יוסף בר: אני מדבר על הבעיות שלי.

יוסף בר: גם הדתיים לומדים ב"שובו" בחטיבת ברנר בחוץ כמו מסכנים.

יוסף בר: אבל, אני רוצה לדבר עכשיו על מה שמציק לי.

יוסף בר: אני רוצה שהילדה שלי תמשיך.

יוסף בר: זה בית חינוך, זה לא בית-ספר.

יוסף בר: אני גדלתי בשכונת עין גנים, וכל הילדים שלי עברו את עין גנים, את אמיר, את חטיבת ברנר, וגם סיימו בברנר.

יוסף בר: אני שלחתי לגורדון מסיבה אחת – אני ראיתי את השוני.

יוסף בר: אני לא חולק על בית-ספר גורדון שלא הייתי מנותב אליו שלושים שנה עם הילדים שלי קודם.

יוסף בר: אבל, יש לי היום את האופציה.

יוסף בר: נכון, העירייה שמה לזה סטיגמה, וציינה שזה בית-ספר של רוסים.

יוסף בר: אז מה?

יוסף בר: הבן שלי לומד מתמטיקה ופיזיקה בכיתת מחוננים בברנר, וכל המורים רוסים.

יוסף בר: אין מורה ישראלי למקצועות האלה – מתו.

אלכס מילר: צבר, צבר – כולם ישראלים.

יוסף בר: היום כולם ישראלים, נכון – בדיוק כך.

יוסף בר: אם מורה אחד או שכנה מספרים לי שהם רוצים לרשום את הילד שלהם לכיתה א' בבית- ספר גורדון, אז אין כזה רישום לבית-ספר גורדון.

יוסף בר: זה בית-ספר שלא קיים במפה בכלל.

יוסף בר: ברחוב וולפסון אין בית-ספר גורדון.

יוסף בר: זה שטח ריק בעירייה.

יוסף בר: אתה יכול להירשם או לשמעוני, או לעין גנים, או בעקיפין ללכת לכיוון הס - לבתי הספר אחרים.

יוסף בר: אתם תעשו את המדגם הזה, לא צריך לשאול אותה.

יוסף בר: היא לא בעיר.

יוסף בר: תיקחו הורה אחד שגר ברחוב וולפסון, או ברחוב הס, והוא יגיד שהוא רוצה לרשום בבית-ספר גורדון.

יוסף בר: אבל, אין בית-ספר כזה בכלל.

יוסף בר: ואז בשביל להמשיך מפה בחניקה, תתחיל כל האנטישמיות הזאת: זה בית-ספר של אלכוהוליזם, זה בית-ספר כזה וכזה.

יוסף בר: אמרו לי: אם תפתח את האינטרנט אתה תהיה בשוק.

יוסף בר: אתה תשתגע ממה שכתוב בפורום הורים - זה נכון.

יוסף בר: אבל זה לא נכון בכלל.

יוסף בר: מי שרוצה לעשות שחור ולהמשיך במלאכת ההריסה יכול לעשות זאת.

יוסף בר: קל להשמיץ, אף אחד לא יתבע אותך, אף אחד לא מבקר אותך.

יוסף בר: זה מה שקורה פה במדינה.

יוסף בר: אולי לא מתפקידך לעשות את זה.

יוסף בר: אני מדבר אלייך, גם לנו יש זכות.

יוסף בר: סיפרו לי שאין חגים של יהודים ושל ישראלים בבית-הספר.

יוסף בר: אני 54 שנים במדינה.

יוסף בר: אני למדתי בבית-ספר דתי, אני בחור ישיבה.

יוסף בר: אני לא אומר לך לאיזה משפחה אני משתייך.

יוסף בר: אנחנו משפחה שנמצאת בארץ כבר דור שביעי, יליד העיר העתיקה.

יוסף בר: הילדה שלי מזמרת לי ושרה לי כל החגים.

יוסף בר: אז היה כריסמס – מה כריסמס?

יוסף בר: מי נסע לכריסמס?

יוסף בר: אני לא אומר לכם מה לימדו אותי בתור ילד בישיבה על הכריסמס הזה, ואולי גם אתכם.

יוסף בר: אבל, העולם השתנה, אנחנו עברנו את שנת אלפיים.

יוסף בר: אנחנו הולכים למקום אחר שבו האדם והאנשים הם החשובים, ושצריך לתת כבוד לכולם, ושצריך לקבל את כל העמים ולחיות ביחד.

יוסף בר: אנחנו מכבדים את המוסלמים, את הדרוזים וגם עדות אחרות במדינה.

יוסף בר: המדינה הביאה את העלייה הזאת וזה היה לברכה.

יוסף בר: קצב הגידול של הערבים הוא 1 ל-6.

יוסף בר: גם את הדתיים אנחנו צריכים פה במדינה, וצריך להקים להם ישובים כמו אלעד כדי שהערבים לא ייכנסו אלינו, אחרת נהיה בים, כמו שאמרו לפני חמישים שנה – זה נכון בדיוק.

אלכס מילר: בעדינות, בעדינות.

יוסף בר: בית-ספר גורדון קיים ברחוב וולפסון.

יוסף בר: לאזור הזה נכנסה אוכלוסייה צעירה וחדשה.

יוסף בר: לפני 15 שנה גרה שם אוכלוסייה מבוגרת שלא היו לה ילדים.

יוסף בר: אנחנו יצאנו משם.

יוסף בר: אפשר להכניס בחזרה, לנתב את הילדים.

יוסף בר: בית-הספר מתקיים.

יוסף בר: יש עוד שפה, וזה דבר שלא קיים בבתי-ספר אחרים.

יוסף בר: הילדה שלי לומדת רוסית, היא לומדת את שפת האם שלה.

יוסף בר: מה הפסול בזה?

יוסף בר: כך היא יכולה לדעת על השורשים שלה, על אימא שלה, ועל סבתא שלה.

יוסף בר: אני למדתי על השורשים שלי, אני יודע שאני שייך לגאון מווילנא.

יוסף בר: לא צריכים ללמד אותי את זה, לא למדתי את זה בבית-הספר – זה הטעות.

יוסף בר: אבל, מגיע גם לבת שלי לדעת מה הם השורשים שלה.

יוסף בר: הקמת המדינה היתה מלווי בקושי.

יוסף בר: ליהודים האירופאים שבאו לפה בהתחלה לא היו שורשים.

יוסף בר: המילה היחידה שנשארה להם היא השואה, וחבל שזה קרה כי היו שורשים מפוארים.

אלכס מילר: אנחנו גולשים פה למקומות שלא למענם התכנסנו.

אלכס מילר: אנחנו לא פותרים פה בעיות דמוגרפיות.

יוסף בר: אבל צריך לבדוק בציציות של העירייה.

אלכס מילר: אבל, בטוח שאנחנו גם לא במה לאמירות מהסוג שנאמרו כאן.

אלכס מילר: אבל, אני רוצה שתהיה כאן התייחסות חד-משמעית לכל נושא ההכוונה.

אלכס מילר: אתה אמרת בקצרה שקיבלת מכתב שעושה לך הכוונה לבית-ספר שלא רצית ללכת אליו.

אלכס מילר: שוב, אני רוצה להפנות שאלה למשרד החינוך.

אלכס מילר: אני רוצה לדעת מה החוק היום אומר?

אלכס מילר: עד כמה יש גמישות של עירייה לעשות הכוונה יזומה להורים גם אם יש להם אפשרות בחירה?

אלכס מילר: זאת אומרת, אם יש להם אפשרות לבחור, עד כמה לעירייה יש אפשרות לעשות את מה שנעשה כאן?

אלכס מילר: לדעתי, זה דבר שהוא מתפספס שם.

אלכס מילר: האם אתם מכירים את התופעה שנאמרה עכשיו?

יפה בן עמי: אני ד"ר יפה בן עמי, ואני מפקחת מחוז מרכז.

יפה בן עמי: אני רוצה להתייחס לשני דברים שעלו פה.

יפה בן עמי: ראשית, ברוב היישובים בארץ אין פתיחת אזורי רישום.

יפה בן עמי: קרי, יש מיפוי עירוני שמחלק את היישוב ואומר איזה רחובות שייכים לאיזה בית-ספר.

יפה בן עמי: בדרך כלל הילדים ששייכים לאותם רחובות, ועל-פי זה גם מנתבים את ההורים, אומרים להם: אתם שייכים לבית-ספר X, אתם הולכים לבית-ספר X – זה הנוהל.

יפה בן עמי: לאט לאט מתחילה להתפתח יותר ויותר המגמה שכן אפשר להרחיב בחלק מהמקומות.

יפה בן עמי: קרי, אם יש שלושה בתי-ספר באותו מתחם, בכל זאת לאפשר להורים בחירה בין בתי-הספר אם הם באותו מתחם.

יפה בן עמי: אם הורה שייך בכלל לאזור אחר ובית-הספר איננו על אזורי, בדרך כלל לא מאפשרים את ההעברה כי פחות או יותר המיפוי הזה מאפשר לנו צפי של כמות התלמידים שילמדו בבית-הספר שנה לאחר מכן, תכנון כמות כיתות, תכנון כמות המורים, וכן הלאה.

אלכס מילר: האם יש תכנון של שילוב עולים במערכת החינוך?

קריאה: בוודאי, בכל בתי-הספר יש.

יפה בן עמי: תוכניות לשילובם – בוודאי.

אלכס מילר: האם יש לכם נתונים בכיתות מקבילות בשני בתי-הספר האחרים של עולים דוברי רוסית?

יפה בן עמי: לא בדקנו את הנושא הזה.

אלכס מילר: אז אני מבקש שתבדקו.

אלכס מילר: יש לך כיתה א' בגורדון, כיתה א' בשמעוני, וכיתה א' בעין גנים, ואפשר לבדוק כמה עולים יש בכל אחד מבתי-הספר האלו.

קריאה: אני יכול לתת לך את הנתונים.

אלכס מילר: אפשר לבדוק כמה  עולים יש בבתי-ספר אחרים.

אלכס מילר: אנחנו מדברים על אינטגרציה, צריך להיות איזשהו שילוב.

אלכס מילר: אתם יכולים לראות את האחוזים.

טליה קורן: אפשר להביא את זה מהעירייה.

אלכס מילר: מצוין.

אלכס מילר: לדעתי, זה נתון מאוד חשוב אם אנחנו באמת רוצים לבדוק עד כמה האינטגרציה מופעלת בכל המערכת הזאת.

אלכס מילר: גברתי המנהלת, בבקשה.

ורדה גרנות: בית-ספר גורדון בפתח-תקווה מונה כיום 269 תלמידים, ו-22 מורים ואנשי צוות.

ורדה גרנות: בשיתוף ראש אגף הקליטה מר גנאדי בורשבסקי, מתקיים יום לימודים ארוך עד השעה 4:30 הכולל ארוחה חמה, שיעורי בית וחוגים.

ורדה גרנות: ובנוסף, פעמיים בשבוע בית-ספר ערב להעמקת מקצועות הליבה ומוכנות לכיתה א'.

ורדה גרנות: כמו כן, בכל החופשים מתקיימות קייטנות, וכמובן מערך הסעות מותאם ונוח.

ורדה גרנות: כ-95% מילדי בית-הספר נולדו בארץ.

ורדה גרנות: כלומר, הם ישראלים.

ורדה גרנות: אך, הוריהם, מה שנקרא: עולים חדשים.

ורדה גרנות: כך שכל הפעילות שהזכרתי היא למען ההורים, ובעיקר האימהות כדי שתצטרפנה למעגל העבודה, ובכך יפחת התסכול ומכאן גם האלימות, ורק כך תיעשה קליטה אמיתית ונכונה.

ורדה גרנות: יחד עם נציגות ההורים נבנתה מערכת שעות מתוגברת של 7 שעות שבועות מתמטיקה, לוגיקה ושיעורי פיסיקה ואנגלית כבר מכיתה א'.

ורדה גרנות: כמובן שהשקעה כזאת על-ידי צוות המורים המופלא מהבוקר עד הערב מניבה תוצאה.

ורדה גרנות: ולראייה – ההישגים המרשימים ותוצאות המיצ"ב.

ורדה גרנות: מיצ"ב – פירושו מדדי צמיחה בית-ספריים.

ורדה גרנות: טטיאנה, בבקשה.

יהודית גידלי: האם זה הדפים שיש לפנינו?

ורדה גרנות: כן.

ורדה גרנות: אתם רואים פה את מקצוע העברית כשהממוצע הארצי זה הצבע הכתום, והירקרק הוא בית-ספר גורדון.

ורדה גרנות: נכון, מכיוון שאנחנו נמדדים בתי-ספר דוברי עברית, ושפת האם של הילדים שלנו היא לא בדיוק, אז ההבדל הוא פחות.

ורדה גרנות: אבל, אפשר להגיד שזה לא מבייש את הזמן שהם נמצאים.

ורדה גרנות: לעומת זאת, כולכם יודעים שגם המבחן במתמטיקה הוא בעברית.

ורדה גרנות: הוא לא ברוסית, וזה עוד יותר קשה: בעיות מילוליות, הוראות, ובמתמטיקה בעברית אנחנו בממוצע הגבוה ביותר ביחס ארצי.

ורדה גרנות: התחושה הכללית כלפי בית-הספר בקרב התלמידים ביחס לממוצע הארצי - ההרגשה הטובה ביותר.

ורדה גרנות: התחושה הכללית כלפי בית-ספר בקרב התלמידים ביחס לממוצעים הארציים - התחושה הטובה ביותר.

ורדה גרנות: יחסי הוגנות וכבוד מצד מורים כלפי תלמידים לפי דיווחי תלמידים - הגבוה ביותר.

ורדה גרנות: יחסי הוגנות וכבוד מצד המורים כלפי תלמידים לפי דיווחי התלמידים, איך התלמידים מרגישים, ביחס ארצי - הגבוה ביותר.

ורדה גרנות: יחס חיובי בין התלמידים לחבריהם לכיתה לפי דיווחי התלמידים - ממצאים במצב טוב מאוד.

ורדה גרנות: יחסים חיובים בין תלמידים לחבריהם לכיתה לפי דיווחי תלמידים - הגבוה ביותר.

ורדה גרנות: התנהגות נאותה של תלמידים בכיתה – הגבוה ביותר.

ורדה גרנות: התנהגות נאותה של תלמידים בכיתה לפי דיווחי תלמידים – הגבוה ביותר.

ורדה גרנות: שביעות הרצון של המורים – הגבוהה ביותר ביחס לממוצע הארצי.

ורדה גרנות: היו גם מיצ"בים – זה חיצוני,  היו פנימיים במדעים ובאנגלית.

ורדה גרנות: הממוצע במדעים הוא 92, והממוצע באנגלית הוא 86,4.

ורדה גרנות: בגלל זה ועל כל אלה, ההורים רוצים שילדיהם ילמדו בבית-ספר גורדון.

ורדה גרנות: כבוד היושב-ראש, סיימתי.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: האם יש לך מחסור בתקנים של מורים בבית-ספר מול מספר התלמידים שיש לך?

ורדה גרנות: האמת היא שלא רציתי להיכנס.

ורדה גרנות: אבל, אם טליה כבר הזכירה אותי באופן אישי אז כבר לא משנה.

ורדה גרנות: זה קשה עם תלמידים, ואותו הדבר קשה לגבי מורים כי הא בהא תליא.

ורדה גרנות: מה שקורה הוא שהתקנים הם פועל יוצא של כמות תלמידים, ואז מכיוון שמוציאים להם את הנשמה – אבל, בסוף מאשרים, זה לוקח זמן – אבל, הזמן הזה הוא שאין תקנים.

ורדה גרנות: ככה לאט לאט מאשרים ונעצרים.

ורדה גרנות: היום לא חסר כי אישרו את כולם.

ורדה גרנות: להיפך, אנחנו היום במצב נהדר, וזה מה שרציתי שיהיה מההתחלה.

אלכס מילר: כמה תלמידים היו בבית-ספר לפני חמש שנים?

אלכס מילר: ממתי את מנהלת בבית-הספר?

ורדה גרנות: 23 שנים.

אלכס מילר: אם כך, את יודעת את כל הנתונים.

ורדה גרנות: תודה על המחמאה שלא הבחנתם.

אלכס מילר: מתי התחילה הירידה, לדעתך?

אלכס מילר: האם תמיד היית בכמות תלמידים שכזו?

ורדה גרנות: לא, מה פתאום?

ורדה גרנות: זה היה בית-ספר של 8 כיתות מכל שכבה, וכך התחלתי.

ורדה גרנות: אבל, לפני חמש שנים החליטה העירייה שהיא רוצה לסגור את בית-הספר, וטליה צודקת.

ורדה גרנות: אנחנו בקושי מכירות.

ורדה גרנות: טליה אולי בקושי שנה, ואת יפה אולי חודש.

ורדה גרנות: לא ניכנס לזה.

ורדה גרנות: אתה צודק, זה הכול העירייה.

ורדה גרנות: החליטו לסגור אז את בית-הספר.

ורדה גרנות: הביאו שוטרים והוציאו את הילדים.

ורדה גרנות: זה לא היה פשוט.

ורדה גרנות: אבל, ההורים החליטו שהם לא מוותרים, והתחלנו מההתחלה, מאפס.

ורדה גרנות: לפני חמש שנים היינו 70, והיום אנחנו פי 4?

ורדה גרנות: אבל, מוציאים לנו את הנשמה.

ורדה גרנות: זה לא פשוט.

ורדה גרנות: זה מלחמה יום יומית, ולכן הגענו עד הלום.

ורדה גרנות: זה לא נגמר.

אלכס מילר: גנאדי, אתה היחיד שבא מעיריית פתח-תקווה.

אלכס מילר: אומנם אתה לא בקואליציה של מה שמנסים לעשות סביב הנושא הזה.

אלכס מילר: אתה בקואליציה בעירייה, אבל אתה לא בקואליציה של - - -

גנאדי בורשבסקי: אדוני, אני מרגיש את עצמי פועל לטובת החינוך.

גנאדי בורשבסקי: אני גנאדי בורשבסקי ראש אגף לקליטת עלייה, וראש בתי-ספר קולטי עולים.

גנאדי בורשבסקי: אנחנו הקמנו אגף כזה בעיריית פתח-תקווה בעקבות הסכסוך הזה בבית-ספר גורדון.

גנאדי בורשבסקי: עיקר הטענות שלי הן כלפי מינהל משרד החינוך.

גנאדי בורשבסקי: זאת אומרת, יושבות כאן שתי מפקחות שאומרות ככה בפשטות שכזו: הכול בסדר, יש גם אזור חינוך.

גנאדי בורשבסקי: השאלה היא פשוטה.

גנאדי בורשבסקי: יש חוברת שאף אחד לא מביא אותה להורים.

גנאדי בורשבסקי: זוהי חוברת פנימית של מינהל החינוך.

גנאדי בורשבסקי: בכל הארץ אין בית- ספר כזה שכמו שהם אומרים מתחם פתוח כזה.

גנאדי בורשבסקי: אין דבר כזה מתחם פתוח, כי לכל בית-ספר יש את הרחובות שלו, ויש ילדים שמקבלים הביתה הזמנה להירשם לבית-ספר מסוים.

גנאדי בורשבסקי: כשאתה מגיע להירשם בבית-הספר הזה, רושמים אותך.

גנאדי בורשבסקי: אבל, אסור לך אחר כך להעביר למשהו אחר.

גנאדי בורשבסקי: יש ועדה שיושבת בסוף הקיץ, לפני שנת הלימודים, והיא מאשרת לבודדים.

גנאדי בורשבסקי: הם כאילו עשו הכול כביכול לפי החוק.

גנאדי בורשבסקי: אבל, למעשה זרקו את החול בעיניים.

גנאדי בורשבסקי: לפני כמה ימים הביאו רשימה של 250 תלמידים שנמצאת כאן אצלי, והם אומרים שהתלמידים האלה יכולים להירשם גם לבית-ספר עין גנים, שמעוני, וגורדון.

גנאדי בורשבסקי: אבל, אני אומר לכם שכל 250 התלמידים האלה כבר קיבלו טופס, או שבימים אלו יקבלו טופס היכן הם צריכים להירשם – או עין גנים, או שמעוני.

גנאדי בורשבסקי: אף אחד לא אומר להם שהם חייבים להירשם לגורדון.

גנאדי בורשבסקי: כלומר, כל בתי-הספר בכל הארץ - לא רק פתח-תקווה - מקבלים הביתה רישום שבו כתוב לאן הם שייכים.

גנאדי בורשבסקי: בפתח-תקווה אין דבר כזה.

גנאדי בורשבסקי: הן יושבות כאן, ואומרות שהכול בסדר.

גנאדי בורשבסקי: קודם כל, זה לא עניין שלנו.

אלכס מילר: לא, אבל הם אומרים שזה בבדיקה כרגע, מבחינתם.

אלכס מילר: גנאדי בורשבסקי     	בבדיקה הם אומרים כבר שלוש שנים או חמש שנים.

אלכס מילר: המפקחות מתחלפות כל פעם, ותמיד יש להם מה להגיד: ההיא בבדיקה, ואני בחקירה, ואסור לנו להגיד, וכל הדברים האלה.

אלכס מילר: אבל, הם אלה שיוזמים את החקירות ואת הבדיקות האלה.

אלכס מילר: אני ישבתי איתם בבית-הספר והם אמרו לי בפירוש: תשמע, היכן שאין יחסים תקינים אנחנו בודקים.

אלכס מילר: אמרתי: אם התפקיד שלכם הוא לבדוק היכן שאין יחסים תקינים, אז תסלחו לי, לאן מערכת החינוך שלנו הולכת?

אלכס מילר: גם כאן יש דבר שנקרא גנים מזינים.

אלכס מילר: כל גן שייך לבית-ספר כביכול על-פי רישום העירייה, לפני הרישום לכיתה א' הילדים באים לראות את האווירה בבית-ספר שאליו הם שייכים.

אלכס מילר: לבית-ספר כבר מעל חמש שנים אין כבר גנים מזינים.

אלכס מילר: המפקחות - ד"ר יפה, ועוד המפקחת טליה שגם לה יש ניסיון רב בעבודה זו – אף אחד לא בודק את זה, כלום לא מעניין.

אלכס מילר: כשנוח להם הם אומרים: זה לא אנחנו, זה עיריית פתח-תקווה.

אלכס מילר: כשלא נוח להם אז מזמינים את כל העירייה.

אלכס מילר: העירייה גם כן אומרת: זה לא אנחנו, זה משרד החינוך.

אלכס מילר: הם מפילים את התיק האחד על השני.

אלכס מילר: ד"ר סולי נתן הזמינה אותם לפגישה.

אלכס מילר: אומר לי יעקב בן שמחון: מה אתה רוצה?

אלכס מילר: אני איתך, אני איתך.

אלכס מילר: אבל, משרד החינוך לא מאפשר לי.

אלכס מילר: תלך תפעל נגדם.

אלכס מילר: הם משחקים יד ביד נגד הילדים.

אלכס מילר: תסלחו לי, החינוך בכלל לא מעניין אותם, בכלל לא מעניין.

אלכס מילר: קיבלתי גם מכתב דרכך מקובי - - - שהוא בפירוש אומר: חברים, רישום זה לא עניין שלנו.

אלכס מילר: רישום זה עיריית פתח-תקווה.

אלכס מילר: הם כבר אמרו שזה כן עיריית פתח-תקווה, אבל אנחנו מאשרים להם.

אלכס מילר: אבל, באותו רגע שהם מאשרים הם לא יכולים לבדוק איך נעשה הרישום, מה הם עשו – כלום לא מעניין.

אלכס מילר: אגב, לפני שנסעתי לכאן, עמדתי בפתח של בית-ספר וראיתי המון הורים וילדים שהולכים דרך גורדון לבתי-ספר אחרים.

אלכס מילר: הם גרים צמוד לבית-הספר הזה, אבל הם הולכים לבית-ספר שהוא רחוק יותר.

אלכס מילר: אם אתה גר קרוב לבית-ספר עין גנים נניח, אתה לא יכול לעבור דרך גורדון.

אלכס מילר: זו השיטה, והם פשוט מתעלמים מהשיטה.

אלכס מילר: זו פשוט גזענות לשמה.

אלכס מילר: זה מה שהם עושים, זה מה שטוב להם.

אלכס מילר: שוב אני אומר לכם, קשה להם לראות את הנתונים האלה.

אלכס מילר: בדרך כלל בודקים מיצ"ב פעם בעשר שנים, וכאן עושים כמעט כל שנה כי מחפשים - אי אפשר כך, אז נמצא דרך אחרת.

אלכס מילר: מזמינים את המנהלת לחקירה, וגם מחתימים אותה.

אלכס מילר: חוקרים אותה עליי כשאני ממונה עליה, ומחתימים אותה שאסור לה לגלות לי דברים.

אלכס מילר: תראה לאן הגענו.

אלכס מילר: אני פשוט לא מבין מה הם עושים.

אלכס מילר: הם כל היום יושבים ומחפשים את הדרך איך לייבש את בית-הספר.

אלכס מילר: זו פשוט גזענות.

אלכס מילר: אחר כך אומרים להם: זה גזעניים, רק רוסים הולכים לשם, ורק דוברי רוסית.

אלכס מילר: קודם כל, מדביקים לילדים האלה תוויות של רוסים בעוד ש-95% מהם נולדו בארץ – זה מה שעושה משרד החינוך.

אלכס מילר: קודם כל, הם לא רוסים, הם דוברי רוסית, וכן עולים.

אלכס מילר: טוב לי על הלב שיש כאן אדם שהוא לא דובר רוסית, והם לא יכולים להגיד עליו שהוא כן דובר רוסית.

אלכס מילר: זהו הורה שטוב לו.

אלכס מילר: הם מנסים לשכנע את ההורים שלא טוב להם שם, זו הגישה שלהם.

אלכס מילר: והם יד ביד – מינהל החינוך יחד עם משרד החינוך – פשוט מתעלמים מהבעיה.

אלכס מילר: עושים הכול כדי לייבש את בית-הספר, כדי לעשות אותו לבית-ספר לדוברי רוסית, וזו גזענות לשמה.

אלכס מילר: כשאדם בא להירשם לבית-ספר אומרים לו: לאן אתה הולך בכלל?

אלכס מילר: רוסים.

אלכס מילר: נסגור את בית-הספר, הוא לא קיים.

אלכס מילר: יש מורות שהן אלכוהוליסטיות, לא מדברות עברית, ואין להם שום הסמכה.

אלכס מילר: אין שום דבר, לאן אתה שולח את הילד שלך?

אלכס מילר: אם אתה שייך לבית-ספר אחר, האם בכלל שואלים האם אתה רוצה או לא רוצה?

אלכס מילר: אתה שייך לאזור רישום, ואתה חייב ללכת לשם.

אלכס מילר: מה הם עשו מלכתחילה לפני חמש או שש שנים?

אלכס מילר: יש להם הרי את כל הנתונים ואת כל המיפוי.

אלכס מילר: הם יודעים שבכל משפחה יש שלושה-ארבעה ילדים בגילאים שונים.

אלכס מילר: את הילד הראשון שלחו לבית-ספר הס, אחר כך בנים ממשיכים.

אלכס מילר: שם בבית- הספר יש מעל אלף תלמידים, וכאן זה בית-ספר של 270 תלמידים.

אלכס מילר: אני גם חושב שיש כאן הטעייה, וזה בלשון המעטה.

אלכס מילר: יש 270 תלמידים, כשבפועל ממומנים רק 250.

אלכס מילר: לאט לאט מאשרים.

אלכס מילר: אתם יכולים להגיד שההורים עוברים על החוק.

אלכס מילר: אם אתם כל כך חכמים אז תפעלו נגד ההורים.

אלכס מילר: אבל, אתם לא מתקצבים את בית-הספר הזה, מביאים את הכסף לבית-ספר אחר שגם כך הוא מלא בכסף.

אלכס מילר: אבל, לילדים כאן לא תהיה אפשרות ללמוד.

אלכס מילר: קשה להם לראות את זה.

אלכס מילר: אבל, בכל זאת הם מצליחים, ואת הנתונים אמרה ורדה.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: האם יש עוד מישהו שרוצה להתייחס?

טליה קורן: אני רק חייבת לומר דבר אחד.

טליה קורן: אני בשום פנים ואופן לא רוצה להיכנס לתוך השיח הזה.

טליה קורן: אבל, צר לי שאתה כל כך מעוות את התמונה.

טליה קורן: היא לא מבוססת על העובדות, וחבל שלא שמים כאן את העובדות כפי שהן באמת.

טליה קורן: צריך להתמודד עם העובדות גם אם הן לא תמיד יפות.

טליה קורן: אפשר להתמודד איתן, אבל חייבים לדייק בעובדות.

גנאדי בורשבסקי: למה בדיוק את מתכוונת?

טליה קורן: לא, אני לא אכנס.

אלכס מילר: אבל, גברתי את לא יכולה להגיד לשים עובדות.

אלכס מילר: תשימי עובדות.

טליה קורן: אני אתן רק דוגמה אחת.

טליה קורן: למשל, מחפשים את בית-הספר, ואת בית-הספר הזה מודדים כל שנה.

טליה קורן: סליחה, בית-הספר הזה הוא כמו כל בתי-הספר.

טליה קורן: יש חוקים, יש רמ"א והיא קובעת מתי נבחנים.

טליה קורן: לא אני קובעת, לא מנהלת המחוז קובעת.

טליה קורן: זוהי המדיניות של משרד החינוך, וכולם חייבים להיות מיושרים שם.

טליה קורן: אף אחד לא מחפש ובוחן את בית-הספר הזה כל שנה בכוונה – ממש לא.

גנאדי בורשבסקי: את בעצמך אמרת לי את זה אישית.

טליה קורן: אני לא אמרתי לך.

גנאדי בורשבסקי: בפגישה  אמרת: אם אין בינינו יחסים תקינים - - -

טליה קורן: מר גנאדי היקר, אני לא אמרתי לך את זה.

טליה קורן: אולי אתה לקחת משהו - - -

אלכס מילר: אבל, זה לא משנה כרגע.

טליה קורן: בדיוק.

טליה קורן: העובדה כפי שאני הצגתי אותה זו העובדה הנכונה והמדויקת.

טליה קורן: אתה הצגת כאן - - -

יפה בן עמי: כל בית-ספר במדינת ישראל נבחן במיצ"ב פנימי פעם בשנה.

יפה בן עמי: בואו נדייק בדברים.

יפה בן עמי: אי אפשר להגיד ששמים חותם על בית-הספר כשלא שמים חותם על בית-הספר.

אלכס מילר: אני מברך את מנכ"ל הכנסת.

אלכס מילר: אדוני, מזל טוב ליום ההולדת של הכנסת.

אלכס מילר: מבחינת הדיון, האם את חושבת שהנושא הזה של כמה פעמים נבחן בית-הספר פעם בשנה או פעם בשנתיים, משנה משהו?

אלכס מילר: זה לא משנה.

אלכס מילר: כרגע הבעיה היא מאוד פשוטה.

אלכס מילר: יש הכוונה יזומה של עיריית פתח-תקווה כלפי בית-ספר כזה או אחר – זה דבר ראשון.

אלכס מילר: אף אחד לא בא ואמר אחרת.

אלכס מילר: אף אחד לא בא והביא לי עובדה אחרת.

אלכס מילר: יש לי פה הורים שהיו בעירייה ואמרו להם: אתם הולכים לשם, ולא לשם, ובכלל לא נתנו להם את המידע, אלא בית-ספר אחר.

אלכס מילר: זה מה שנאמר פה.

אלכס מילר: האם יש מישהו שיכול להציג לי עובדה אחרת?

אלכס מילר: לא.

קריאה: ש - - - תציג.

אלכס מילר: דבר שני, מבחינת משרד החינוך, אין לי שום נתונים מבחינת שילוב עולים במערכת החינוך.

אלכס מילר: לדעתי, יש פה עניין שקשור בכלל למוצא של ההורים.

אלכס מילר: אם כל אותם ילדים נולדו כאן,ועובדה שהם בכיתה א', אז כנראה שבאים וצובעים את זה על-פי המוצא של ההורים שלהם, ולא קשור - - -

טליה קורן: יש לי בתי-ספר רבים שיש בהם אחוז גבוה של ילדים ישראלים שנולדו להורים שבאו מחבר העמים, ונמצאים בהרבה מאוד בתי-ספר.

אלכס מילר: אם הכול בסדר מבחינתכם, אז אין לנו בעיה.

יפה בן עמי: אני רוצה להבחין בין הדברים.

יפה בן עמי: הניסיון לשים פה את משרד החינוך ואת הרשות המקומית יחד הוא טעות.

יפה בן עמי: זה לא נכון.

יפה בן עמי: הניסיון להגיד כאילו משרד החינוך מתייג את בית-הספר, קורא לו בית-ספר לרוסים וכן הלאה, הוא לא נכון.

יפה בן עמי: לזה אנחנו מתנגדים.

יפה בן עמי: אנחנו כן אמרנו והצהרנו על כך שאם היינו חושבים שהכול בסדר לא היינו פותחים בפתח הדברים ואומרים שהדברים נמצאים בבדיקה מינהלית פדגוגית.

יפה בן עמי: ועל כן, אנחנו לא נחשוף מעבר לזה.

אלכס מילר: תודה רבה.

קריאה: האם אני יכולה להתייחס, בבקשה?

אלכס מילר: לא. אנחנו סתם ניכנס כרגע לוויכוח מי אשם ומי לא, ואנחנו לא בית-משפט.

אלכס מילר: אלכס, האם אתה רוצה לומר משהו?

אלכס מילר: אני שומע אותך מדבר.

אלכס צסרסקי: אני לא מבין את טענת מר בורשבסקי.

אלכס צסרסקי: מצד אחד, הוא מתלונן על זה שבודקים את בית-הספר.

אלכס צסרסקי: מצד שני, הוא מתלונן שלא בודקים.

אלכס צסרסקי: מצד אחד, הוא אומר שהוא ממונה על המנהלת.

אלכס צסרסקי: מצד שני, הוא מתלונן על עיריית פתח-תקווה שהוא מייצג אותה.

אלכס מילר: הוא לא מייצג את עיריית פתח-תקווה.

אלכס צסרסקי: האם הוא לא סגן ראש העיר פתח-תקווה?

אלכס מילר: הוא לא סגן ראש העיר.

אלכס מילר: הוא לא נשלח על-ידי עיריית פתח-תקווה.

אלכס מילר: הוא חבר מועצת העיר שמתוקף תפקידו הציבורי בא להביע את עמדתו לפי הנושא בתור יושב-ראש האגף.

אלכס צסרסקי: אמרת שבודקים את בית-הספר כל הזמן.

גנאדי בורשבסקי: לעומת בתי-ספר אחרים, בודקים רק אותו.

אלכס מילר: לפי מה שאני הבנתי - ותקן אותי אם אני טועה - הוא טוען שהבדיקה נעשית כלפי התוכן, ולא כלפי ההתנהלות של מה שקורה סביב בית-הספר גם בצד השני.

אלכס מילר: צריך ללמוד את ההיסטוריה.

אלכס מילר: לבית-הספר הזה יש היסטוריה שהתחילה לפני חמש שנים.

אלכס מילר: היתה פעילות גם כאן של הוועדה, וגם של הורים וההפגנות, שעצרה את סגירת בית-הספר.

אלכס מילר: ומאז ועד היום, במשך חמש שנים, יש הרבה מאוד בעיות.

אלכס מילר: תבדוק במשרד שלך כמה משרד החינוך טיפל בבעיות כאלו ואחרות שקשורות לבית-הספר הזה: אם זה הסעות, מורים, תלמידים – הכול.

אלכס מילר: פשוט שיטתית בכל פתיחת שנת לימודים יש התערבות של המשרד.

אלכס מילר: למה?

אלכס מילר: כי ברגע שהעירייה מזהה שהם יכולים לרכב על מצב כזה או אחר, הם עושים את זה.

אלכס מילר: הם משנים את ההחלטה שלהם כשהם מקבלים מכתב או איזושהי הודעה ממשרד החינוך שהם פועלים שלא כשורה.

אלכס מילר: זה כל שנה, כל שנה.

אלכס מילר: למה אתה חושב שהם לא כאן?

אלכס מילר: אם המצב היה אידיאלי, ואם הם היו בסדר, האם אתה חושב שהם לא היו מגיעים לכאן?

אלכס צסרסקי: אז למה אנחנו סופגים את כל האש?

אלכס מילר: אני אומר לך איפה תפקידו של משרד החינוך?

גנאדי בורשבסקי: אתם נותנים יד לעיריית פתח-תקווה.

אלכס מילר: גנאדי, סליחה.

אלכס מילר: תפקידו של משרד החינוך לפקח גם על התנהלות אגף החינוך של העירייה אם זה משהו שקשור לאותם תלמידים שלומדים.

אלכס מילר: היו לנו כאן מקרים אחרים במקומות אחרים שמשרד החינוך זיהה שיש בעיה, שיש הכוונה של עירייה כלפי דבר כזה או אחר, אם זה גנים, אם זה בתי-ספר, אם זה תפקוד לא ראוי.

אלכס מילר: אתמול קרס גג בגן ילדים.

אלכס מילר: אם ילדים היו נפגעים כתוצאה ממקרה כזה, אל מי היו באים בטענות?

אלכס מילר: איך משרד החינוך הגיע למצב שלא עשו בדיקה?

אלכס מילר: בסופו של דבר, מי אשם?

אלכס מילר: מי שאחראי על כלל המערכת.

אלכס מילר: אני אומר שכך או אחרת תמיד יבואו אל משרד החינוך.

אלכס מילר: אם משרד החינוך לא מזהה את הבעיה, אז זה לא שהבעיה הזאת נעלמת.

אלכס מילר: אי אפשר לפתור את זה כל פעם בהסכמים קואליציוניים כאלו ואחרים שעושים חברי מועצה כשהם נכנסים לאחר בחירות, כשלאחד חשוב בית-ספר ממלכתי-דתי, וכשלאחר חשוב בית-ספר אחר, וכך משחקים עם התקציבים.

אלכס מילר: זה לא עובד כך, במיוחד כאשר אנחנו מזהים כאן בעיה שיטתית.

אלכס מילר: זו לא בעיה שהיא התעוררה לפני יומיים.

אלכס מילר: יש כאן בעיה שיטתית של הכוונה, של פעילות יזומה, של אנשים בעירייה כלפי בית-ספר מסוים.

אלכס מילר: אם זה יחסים שהם לא יחסים תקינים בין מנהלת לבין אגף החינוך של העירייה – יכול להיות, אני לא נכנס לזה.

אלכס מילר: אבל, למה זה צריך לעניין אותי, את הציבור, ואתכם כמשרד החינוך?

אלכס מילר: אתם לא המגשר בין המנהלת לבין העירייה.

קריאה: ממש לא.

אלכס מילר: ברגע שאדם ממלא את תפקידו החינוכי הוא לא צריך להיות פוליטיקאי בבית-ספר.

אלכס מילר: לגבי מי שמנסה לבנות את מנהלי בתי-הספר כפוליטיקאים - אני והשר שלך מקדמים הצעת חוק בנושא של מינוי מנהלי בתי-ספר, וזה מדבר בדיוק על העניין הזה, על היחסים בין ראש העיר לבין מנהלי בתי-הספר, ועל מה שקורה היום בשטח, ועל כך שהתפקיד הזה מנוצל.

אלכס מילר: ראש עיר שיש לו יחסים אישיים עם מנהלים כאלו ואחרים יודע לעשות רגולציה כזאת או אחרת בתוך בתי-ספר – זה החוק.

אלכס מילר: בדיוק בגלל הסיבות האלה שיש חיבור, נקדם את החוק הזה בתיכונים.

אלכס מילר: כשיש מורה שלא מתנהג יפה לילד מסוים, ההורה הולך לראש העיר, והוא מרים טלפון למנהל בית-הספר, ואומר לו: תעשה למורה הזה נו, נו, נו.

אלכס מילר: זה קיים בשטח, זה לא שאנחנו ממציאים כאן סיפור.

אלכס מילר: זה שמנסים לעשות פה את החיבור הזה ולהגיד שהמנהלת היא לא מספיק פוליטיקאית ביחס שלה כלפי ראש העיר או אגף החינוך, והוא לא טוב לה -  אלו עניינים פנימיים.

טליה קורן: מי אמר את זה?

אלכס מילר: בסדר, אין בעיה.

אלכס מילר: אבל, בסופו של דבר, התלמידים הם הנגזרת.

אלכס מילר: אם מנהל אגף החינוך של העירייה מייצר יחסים כאלו עם מנהלת כזאת, וזה מצליח לו, אז כך הוא יכול לעשות גם בבתי-ספר אחרים.

אלכס מילר: מה איכפת לו לדרוש מחר ממנהלת בבית-ספר אחר לעשות: א', ב', ג', ד'.

אלכס מילר: ואם היא לא תעשה אז הוא יעשה לה בדיוק אותו הדבר.

אלכס מילר: אתם עובדים לפי הקריטריונים שמשרד החינוך קבע, ואתם מתייחסים כלפי החוק.

אלכס מילר: אבל, מצד שני, גם אי אפשר לשבת בצד ולהגיד: זה לא באחריות שלנו, זה באחריותם.

אלכס מילר: מה שיקרה אז הוא שהמערכת תקרוס.

אלכס מילר: אם המצב הזה יימשך היא עלולה לקרוס.

אלכס מילר: אנחנו מדברים כאן על בית-ספר אחד שמשנה לשנה לשנה זה מה שמתנהל, והפגנות ושביתות ובלגאן.

אלכס מילר: אומנם זה באחריות עיריית פתח-תקווה, אבל צריך להיות פה גם איזשהו היבט של משרד החינוך שיבוא ויאמר: רבותי, אתם עושים פה הליך לא תקין.

יפה בן עמי: זה מה שאנחנו בודקים כדי שנוכל - - -, במקצועיות מרבית, ועל-פי הנדרש.

אלכס מילר: הציבור בישראל זה לא אנשים שיושבים כאן יום יום, ויודעים להפריד בין זה לבין זה.

אלכס מילר: כאשר מדברים על החינוך, הציבור בישראל אומר שזה משרד החינוך.

אלכס מילר: הם לא כל כך מבינים שאנחנו אחראים על א', ורשות מקומית אחראית על ב', ואלו אחראים על ג'.

אלכס מילר: אם יש לך מורה שאת לא יכולה להזיז אותה בגלל ההסתדרות או ארגון המורים, האם באים אליהם בטענות?

אלכס מילר: באים אליכם בכל מקום ומקום.

אלכס מילר: אתם לא צריכים לקחת ללב את הרגשות של ההורים, ושל אנשים שנמצאים בשטח.

אלכס מילר: הם מדברים מהלב.

אלכס מילר: תחשבו איך הייתם פועלים אם דבר כזה היה קורה גם לילדים שלכם.

אלכס מילר: תחשבו מה היה קורה אם הילדים שלכם היו הופכים להיות בני ערובה אצל ראש עיר שלא נראה לו, שהוא רוצה לעשות רגולציה מטעמים אישיים שלו.

אלכס מילר: הרי זה קורה, ולא רק בפתח-תקווה.

אלכס מילר: היו לנו מקרים.

טליה קורן: כבוד יושב-ראש ועדת החינוך, אני מתארת לעצמי שטיפה קרדיט לאנשי משרד החינוך - - -

אלכס מילר: סליחה, נתתי לכם קרדיט כשפתחתי את הישיבה.

טליה קורן: הם לא האנשים הרעים שבאים עכשיו להרע לילדים ולהורים, להזיק לבית-הספר, לפגוע בבית-הספר, לסגור את בית-ספר.

טליה קורן: סליחה, באמת.

אלכס מילר: גברתי, אני יכול להתחייב כלפי עצמי.

אלכס מילר: אני פתחתי את הישיבה, ונתתי לכם את הקרדיט שלכם על שיתוף הפעולה.

אלכס מילר: אם פספסת את זה, אני מפנה אותך לפרוטוקול.

אלכס מילר: שנית, אני לא אחראי על תחושות הבטן ועל דברים שיוצאים מהלב של אנשים.

אלכס מילר: אני מציע שלא ניכנס לזה, כי לא נצא מזה.

אלכס מילר: כל אחד ואחריותו ותפקידו במערכת.

אלכס מילר: אני מציע שמפה והלאה נתקדם בצורה הרבה יותר משמעותית מבחינת הטיפול בבית-ספר גורדון.

אלכס מילר: לסיכום, ראשית, לגבי כל מה שקשור לעיריית פתח-תקווה  - אני אמרתי שאני רואה את זה בחומרה.

אלכס מילר: אני פונה ליושב-ראש הכנסת בצורה חריפה ביותר על כך שעיריית פתח-תקווה לא ראתה לנכון לשלוח נציג מקצועי מטעם העירייה על מנת שיבוא וייתן תשובות לטענות שהועלו כאן על-ידי ההורים, ועל-ידי חבר מועצת העיר.

אלכס מילר: שנית, אני ציינתי ואני ממשיך לציין שאני רואה בחיוב את שיתוף הפעולה שיש במשרד החינוך בכל מה שקשור לטיפול בשנים האחרונות בבעיות שעלו בבית-ספר גורדון.

אלכס מילר: אני רואה שיש פה הכוונה יזומה של עיריית פתח-תקווה בכל מה שקשור לרישום ילדים באזור זה לאחד משלושת בתי-הספר.

אלכס מילר: לא שמעתי אף אחד שאומר אחרת, ולכן אני מרשה לעצמי לומר את הדברים האלה.

אלכס מילר: לא קיבלתי כאן שום מענה.

אלכס מילר: עיריית פתח-תקווה מכירה את העניין הזה.

אלכס מילר: אבל, היא לא התייצבה.

אלכס מילר: אני לא בית-משפט ולא חוקר.

אלכס מילר: לכן, אני מעביר את כל העניין הזה למבקר המדינה על מנת שיבדוק את התנהלות עיריית פתח-תקווה בכל מה שקשור להכוונה יזומה, אם זה בבית-ספר גורדון, או בכלל, בכל מה שקשור לאזורי רישום.

אלכס מילר: הוא הסמכות שיכולה לבדוק את זה - אם יש פה פעולה שהיא לא כפי החוק, או מטרות שהן מטרות סותרות שאנחנו לא מכירים אותן בכל מה שקשור אולי גם לשטח בית-הספר.

אלכס מילר: אני לא יודע, אין לי פה מישהו שיכול לתת לי מענה.

אלכס מילר: הם הוזמנו לכאן גם בשביל זה.

גנאדי בורשבסקי: אם אתה רוצה לשמוע, אני יכול להגיד לך את הנתונים שנמצאים אצלי.

אלכס מילר: אני פונה למשרד החינוך בכל מה שקשור להיבט של שילוב עולים, ושילוב אותם תלמידים שהם ילדים של עולים.

אלכס מילר: אני פונה אליו בבקשה לבדוק נתונים של בתי-ספר אחרים ולזהות האם יש באמת בעיה של שילוב.

אלכס מילר: כלומר, האם יש פה איזשהו מצב שפתאום כינסו את כולם במקום אחד, ובכל השאר נמצאים ילדים אחרים.

אלכס מילר: צריך לבדוק את הנתונים, ולראות עד כמה הם פועלים לטובת שילובם של העולים.

אלכס מילר: וכמובן שגם אתם יכולים לדרוש רגולציה שהיא רגולציה הרבה יותר בריאה בכל מה שקשור לעניין הזה.

אלכס מילר: מבחינת ההורים והמורים - כפי שציינתי קודם ובמשך כל אותן שנים, מבחינתנו, ההחלטה התקבלה, וגם בית-משפט, לדעתי, חיזק את החלטה הזאת בכל מה שקשור לקיום בית-הספר.

אלכס מילר: אני מאמין שאחרי הבדיקות שעושה משרד החינוך - ואני גם מבקש שהבדיקה שלכם תהיה גם מקיפה בכל מה שקשור לפעילות העירייה, ולבדוק בדיוק מאילו טעמים הם עובדים, ומה בדיוק קורה שם סביב בית-הספר הזה - אחרי שההחלטות של הבדיקה יתקבלו, אני מציע שאנחנו כאן נקיים ישיבת מעקב.

אלכס מילר: כמובן במסגרת הדברים שאתם יכולים לחשוף ולפרסם.

אלכס מילר: אבל, חשוב לנו לדעת מה יהיה עתיד בית-הספר בשנים הקרובות.

אלכס מילר: אנחנו מדברים כאן על פתיחת הרישום, אם אני לא טועה.

אלכס מילר: מתי מתחיל הרישום לבית-הספר?

קריאות: כבר התחיל.

אלכס מילר: אם כך, אני מציע שאם יש אפשרות – אני לא יודע אם מותר לכם לפי החוק – לבדוק עכשיו את כל מנגנון הרישום לבתי-ספר באזור הזה.

אלכס מילר: באיזו דרך זה מתקיים?

אלכס מילר: איך המכתבים נשלחים?

אלכס מילר: מה התוכן של המכתבים?

אלכס מילר: לפי איזה כללים הם עובדים, ומה קורה בחדרי חדרים כשההורה מגיע להתייעץ?

יפה בן עמי: אני לא חושבת שזה בסמכותנו.

יפה בן עמי: אבל, אנחנו נבדוק בסמכותו של מי זה.

יפה בן עמי: אני לא יכולה להתחייב על משהו שהוא לא בסמכותנו.

אלכס מילר: מתי הרישום מסתיים?

טליה קורן: לקראת מרץ.

גנאדי בורשבסקי: יש כבר חוברת שיצאה.

אלכס מילר: אבל, עד מתי יכולים?

טליה קורן: התהליך עכשיו בעיצומו.

טליה קורן: עד סוף פברואר.

אלכס מילר: עד סוף החודש הבא.

אלכס מילר: אז כמובן שיש פה עניין גם של זמן.

אלכס מילר: צריך להיות פה עם יד על הדופק בכל מה שקשור לרישום.

אלכס מילר: אם לא מפרסמים את בית-הספר, ואם לא נותנים להורים לבחור באמת בין בתי-ספר ובאים ומשקרים – אם אפשר להגיד את זה, כי אין לנו הוכחות בפועל, זה לא שמישהו כאן בא מ - - -

גנאדי בורשבסקי: יש גם מכתבים.

קריאה: יש לך חוברת שזה לא מופיע, רק ב- - -

אלכס מילר: גנאדי, אם יש לך הוכחות, ואם יש לך דברים בפועל בשטח שאתה יכול להצביע עליהם, אנא תעביר אליהם, בבקשה.

גנאדי בורשבסקי: אין שום בעיה.

אלן רוזנפלד: שום רשימה לא תעזור ברגע שהעירייה מפרסמת שאנחנו רוסים, - - -

אלכס מילר: סליחה, סליחה.

אלכס מילר: אני מציע שתעבירו למשרד החינוך את כל אותם מסמכים שישנם.

אלכס מילר: תבדקו האם אתם רואים שישנם איזשהם ממצאים בהתנהלות העירייה שכדאי לבדוק אותם.

אלכס מילר: אני מציע שתעשו את זה.

אלכס מילר: כי באמת לא יעלה על הדעת, במידה ויש אמת בכל אותם דברים שנאמרו, שדבר  כזה קורה במרכז הארץ במדינת ישראל.

אלכס מילר: זה נראה שזה חיסול נקודתי של בית-ספר.

אלן רוזנפלד: יש לי הוכחה עכשיו על- - -

אלכס מילר: גברתי, סליחה.

אלכס מילר: אני אוציא אותך מכאן.

אלכס מילר: את לא יכולה להתערב בזמן שאני מסכם.

אלכס מילר: אנחנו לא בבית-משפט, אנחנו לא בחדר חקירות, אני לא משטרה כאן.

אלכס מילר: אנחנו בכנסת ישראל, וכרגע אנחנו מנהלים ישיבה שקשורה לבית-הספר.

אלכס מילר: אבל, את לא יכולה להתערב בזמן שאני מסכם.

אלכס מילר: אני אומר את זה כבר כמה פעמים.

אלכס מילר: אני רוצה שכולנו נהיה סגורים על מה שסיכמתי: הנושא של העירייה נכנס.

אלכס מילר: כמו כן, נכנס נושא מבקר המדינה.

אלכס מילר: גנאדי, תעביר בבקשה למשרד החינוך את כל הממצאים שיש לך בצורה מסודרת.

אלכס מילר: אני מציע שתעשו בדיקה לגבי הדרך שבה מתנהל הרישום לשנה הבאה, והאם עיריית פתח-תקווה פועלת לפי החוק ולפי אותן הגדרות שאתם אישרתם בכל מה שקשור לפתיחה או לסגירת אזורי רישום, ולפי הנוהלים שקבע משרד החינוך בכל מה שקשור לרישום ילדים לבתי-ספר יסודיים וכן הלאה.

אלכס מילר: תודה רבה, ישיבה זו נעולה.