ועדת הכספים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 626, 2010-12-27 11:35

משה גפני: אני פותח את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: על סדר היום מצב בית החולים ביקור חולים.

משה גפני: ראשית, אני מודיע שהתקבל מכתב משר האוצר ומשר הבינוי והשיכון לגבי הנושא של חוק פינוי פולשים.

שי חרמש: אתה יכול להקריא אותו לפרוטוקול ולנו?

משה גפני: כן.

משה גפני: "בהתאם לסיכום שהושג בינינו בדיון שהתקיים בוועדת הכספים בנושא שבנדון, חוק פינוי פולשים, אנו מודיעים בזאת כי לא נפעל במהלך השנתיים הקרובות להרעת תנאי הפיצוי כפי שנקבעו בהחלטת מועצת מקרקעי ישראל התקפה בעניין פיצויים בפדיון קרקע חקלאית".

שי חרמש: ואחרי השנתיים?

משה גפני: על זה דובר.

יעקב ליצמן: אני  מקווה שבסילוק פולשים אתה לא מתכוון לביקור חולים.

שי חרמש: גפני, יש אי הבנה.

שי חרמש: זה לא כתוב במכתב.

משה גפני: על זה היה מדובר.

משה גפני: כן.

משה גפני: על זה היה מדובר והמכתב נמצא.

משה גפני: אני עובר לדיון המשך על בית החולים ביקור חולים.

יעקב אדרי: מה עם הצווים?

משה גפני: לא עכשיו.

משה גפני: אני רוצה התייעצות.

משה גפני: אתה חושב שקל לי להצביע בעד הצווים האלה?

משה גפני: לפני למעלה משבועיים קיימנו ישיבה על סכנת הסגירה של בית החולים ביקור חולים.

משה גפני: במהלך התקופה הזאת שוחחתי עם סגן שר הבריאות ותכף נשמע את עמדתו.

משה גפני: עמדתי היא שבית החולים ביקור חולים צריך להמשיך לפעול וזאת עקב שלוש סיבות עיקריות: הסיבה הראשונה, מצוקת האשפוז בכלל ובירושלים בפרט לא מאפשרת בשום פנים ואופן לסגור את בית החולים ביקור חולים.

משה גפני: הסיבה השנייה, בית החולים נמצא במרכז ירושלים על כל המשתמע מכך ואני חושב שזה יהיה חוסר אחריות לסגור אותו.

משה גפני: הסיבה השלישית, אני לא רוצה לפתוח את הדיון מחדש אבל אלה הם העובדים.

משה גפני: אנחנו לא יכולים להסכים למצב בו העובדים, קרוב ל-700 עובדים, בעצם יישארו ללא בית חולים, ללא מקום עבודה וזה כאשר הם מסרו את נפשם במשך כל השנים לקיום בית החולים, לסייע לציבור שהגיע לטיפולים בבית החולים, ואני לא מדבר על הפיגועים ועל כל מה שקרה במרכז ירושלים שאנחנו מקווים שלא יקרה יותר.

משה גפני: זה יהיה חוסר אחריות לא להשאיר את בית החולים, וכפי שאמרתי, יש את נושא העובדים.

משה גפני: אדוני סגן השר, אני מבקש ממך לומר את עמדתך.

משה גפני: הדיון הזה נועד כדי לשמוע את תשובת הממשלה, במקרה הזה משה בר סימן-טוב, סגן הממונה על התקציבים במשרד האוצר.

יעקב אדרי: הרב גפני, אני מבין שאין הצבעות.

משה גפני: יכול להיות שאני אצביע.

משה גפני: יכול להיות, אבל לא תהיה מחלוקת בהצבעה.

משה גפני: זה לא כמו הצווים.

משה גפני: בסוף הדיון נרצה להגיע לכך שוועדת הכספים יחד עם הממשלה, במקרה הזה משרד האוצר, תאפשר את המשך תפקודו של בית החולים.

משה גפני: הרב ליצמן, בבקשה.

יעקב ליצמן: תודה רבה אדוני היושב ראש.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת אדרי, אני בטוח שבנושא ביקור חולים אין חולקים שהאוצר צריך לשלם אבל השאלה כמה, למי ואיפה.

יעקב אדרי: אם כן, אפשר ישר להצביע.

יעקב ליצמן: לכן לא יהיה ויכוח על ההצבעה.

יעקב ליצמן: אני נכנס לתוכן העניינים.

יעקב ליצמן: כפי שאמרתי בישיבה הקודמת, ואני אחזור בראשי פרקים על הדברים, בית החולים נקנה על ידי מר גאידאמק שבמקרה נמצא כאן היום.

יעקב ליצמן: בהסכם של מר גאידמק יש לו התחייבות לבית החולים למשך חמש שנים.

יעקב ליצמן: ההתחייבות לחמש השנים שהוא התחייב, עברו כבר שלוש שנים וכמה חודשים ולפי ההסכם נשארה עוד  שנה ותשעה או עשרה חודשים.

יעקב ליצמן: בית החולים מנוהל על ידי עמותה ובין העמותה למר גאידמק אין קשר.

יעקב ליצמן: זאת בעיה שאולי צריך לבדוק אותה, אבל כרגע היא לא שייכת לדברים.

יעקב אדרי: מי הבעלים?

יעקב ליצמן: מר גאידמק.

יעקב ליצמן: הוא בעל הנכסים והעמותה מנהלת את בית החולים.

יעקב ליצמן: העמותה התמנתה על ידי מר גאידמק אבל אין בין העמותה לבינו יחסים.

יעקב ליצמן: הם נושאים בחובות.

יעקב ליצמן: אני לא יודע מי ישלם, אבל זה אחד הדיונים כאן.

יעקב ליצמן: כרגע לא זה הנושא.

יעקב ליצמן: אני רוצה לומר שני דברים אליהם מנסה להגיע משרד הבריאות ואני חייב להקדים ולומר שאין תמימות דעים בינינו לבין משרד האוצר.

יעקב ליצמן: הדבר הראשון הוא חייבים לקיים את ההסכם כרוחו  וכלשונו.

יעקב ליצמן: דהיינו, עד חמש שנים חייב בית החולים להיות במקום, באותו מקום בו הוא נמצא היום.

יעקב ליצמן: הדבר השני הוא מי בינתיים ינהל את בית החולים והדבר השלישי הוא מי ישלם.

יעקב ליצמן: לגבי מי ינהל את זה בינתיים, אני חושב שהוועד המנהל והעמותה מינו את דוקטור יורם בלשר, אדם מבחוץ שעד עכשיו לא היה מצוי בעניינים וצריך לתת לו את האפשרות לנהל את המקום.

יעקב ליצמן: הוא הגיש תוכנית הבראה וצריך לראות אם אפשר לבוא לקראתו.

יעקב ליצמן: דוקטור בלשר טוען שלנהל את בית החולים צריך שלושים, ואני מוכן להתפשר אתו אפילו על עשרים, אבל צריך כסף וברור שצריך להביא כסף מבחוץ.

יעקב ליצמן: בא משרד האוצר ואומר שאין טעם להחזיק את בית החולים כי כל הזמן הוא בחובות.

יעקב ליצמן: האוצר אומר שהוא לא מוכן כרגע להשקיע כסף ובית החולים צריך לעבור או לשערי צדק או להדסה, בהנחה שרוצים אותו שם ובזה אני לגמרי לא בטוח.

זבולון אורלב: מה פירוש לעבור?

זבולון אורלב: לסגור את בית החולים?

יעקב ליצמן: לא.

זבולון אורלב: הם ינהלו אותו.

יעקב ליצמן: גם בקטע הזה יש שני נושאים.

יעקב ליצמן: קודם כל, אני עומד על כך שגם אם בית החולים יהיה שם, הוא חייב לפעול במקום ולא שם.

יעקב ליצמן: זה כרגע.

יעקב ליצמן: אחרי חמש שנים יחול דין אחר.

יעקב ליצמן: שנית, לא פחות חשוב, אני רוצה להיות רגוע לגבי כל העובדים.

יעקב ליצמן: כל העובדים, כולם, מי שעובד היום, אני רוצה שיהיה לו פתרון.

יעקב ליצמן: לא יכול להיות שיעשו בית חולים ויאמרו שייקחו חמישים או מאה עובדים ואת כל העובדים האחרים ישלחו הביתה.

יעקב ליצמן: זה הוויכוח עם האוצר וזה דין הדברים.

יעקב ליצמן: עד לרגע זה לא הגענו לסיכומים.

יעקב ליצמן: אני אומר ואני חוזר ואומר שזה עקרוני אצלי שבית החולים יהיה במרכז ויישאר במקומו לפחות עוד שנה ותשעה חודשים, התקופה שנשארה לפי ההסכם.

רוני עמרם: שנתיים.

יעקב ליצמן: שנתיים.

יעקב ליצמן: לפי התאריך שנקבע.

יעקב ליצמן: אם אלה שנתיים, שנתיים.

יעקב ליצמן: מה שכתוב ואני אפילו לא רוצה לראות.

יעקב ליצמן: מה שכתוב.

יעקב ליצמן: בנוסף לכך אני רוצה לדאוג לעובדים.

יעקב ליצמן: אלה שני אבני היסוד.

יעקב ליצמן: אם יאמרו לי שהאוצר  רוצה להעביר את המקום להדסה או לשערי צדק, ואני עדיין לא רואה שזה קורה, שיאמרו לי שהם מוכנים לקבל את כל העובדים אליהם.

נסים זאב: שערי צדק לא הביע עמדה חיובית.

קריאה: לא.

נסים זאב: זאת לא אופציה.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת נסים זאב, אני לא יודע ואני לא נכנס לזה.

יעקב ליצמן: אני לא בעד זה.

יעקב ליצמן: בימים האחרונים ישבו אבל בתנאים שאני אומר עכשיו, אני לא בטוח שזה יקרה.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

משה גפני: תודה.

משה גפני: משה  בר סימן טוב, גם סגן השר ליצמן וגם אני שוחחנו, כל אחד בנפרד, עם ראש הממשלה ודיברנו עם שר האוצר.

משה גפני: באופן עקרוני העמדה, וגם העמדה שלכם, היא שאסור למדינה לעמוד מהצד בעניין הזה אלא צריך להיכנס לזה.

משה גפני: תכף נשמע מה אתה אומר לגבי הפתרונות.

משה גפני: דע לך שראיתי בחוץ, לפני הישיבה כאן, שהיו נשים עובדות בית החוליםש אמרו תהילים כמו שאומרים על חולה וחזקה על תפילה של נשים שלא חוזרת ריקם.

סימן טוב: אנחנו כאן בדיון המשך בעקבות הדיון הקודם וסיכום יושב הראש והוועדה היה שצריך להסתכל על צורכי מערכת הבריאות.

סימן טוב: אני גם אמרתי שמבחינתנו זה השיקול המנחה העיקרי, מה הם צורכי מערכת הבריאות בירושלים ומה נכון למבוטחים.

סימן טוב: מעבר לזה, אנחנו בהחלט מתייחסים בכובד ראש לשאלת הביטחון התעסוקתי של העובדים בבית החולים.

סימן טוב: המתווה הנכון, כמו שאנחנו רואים אותו, ליישם את שתי המטרות האלה,  הוא שחזור ההבנות שהיו בשנת 2007.

רוני עמרם: אתה טועה ומטעה.

רוני עמרם: טועה ומטעה.

משה גפני: לא. לא יצא מזה שום דבר עכשיו.

משה גפני: יהיו רק צעקות ולא נרוויח כלום.

משה גפני: הוא לא צריך לעשות שום דבר אלא אנחנו צריכים לעשות.

רוני עמרם: אי אפשר לאפשר לו לומר דברים לא נכונים.

משה גפני: אני מאפשר לו לומר את כל מה שהוא אומר, אבל בסופו של דבר מה שהוא אומר יותר חשוב מהדברים שלנו.

סימן טוב: בשנת 2007 היינו קרובים מאוד להבנות ולעניות דעתי גם ההבנות האלה היו מגיעות לכדי מימוש, אלמלא מר גאידמק לא היה רוכש את בית החולים בסופו של דבר.

סימן טוב: היה מתווה של הבנות לגבי חלוקת הפעילות, העברת הפעילות לבתי החולים הדסה ושערי צדק, תוך שמירה של היקף הפעילות ומתן המשך ביטחון תעסוקתי לעובדים.

זבולון אורלב: העברת הפעילות, פירושו גם להעביר מהמקום או להישאר במקום?

סימן טוב: גם להעביר את המקום.

רוני עמרם: לאייד אותו, לפוגג אותו.

משה גפני: אתה מדבר על 2007.

סימן טוב: אני מדבר על 2007.

משה גפני: עכשיו תקפוץ מהר ל-2010.

סימן טוב: המאמץ המרכזי שלנו כעת, בשנת 2010.

יעקב ליצמן: מי היה שר הבריאות אז?

יעקב אדרי: אני הייתי אבל אחרי כן החליף אותי בן-יזרי.

מנחם אליעזר מוזס: בן-יזרי מהגמלאים.

יעקב אדרי: לא אני הייתי אז.

סימן טוב: אני חושב שהייתה הסכמה.

משה גפני: הסכמה עם שר הבריאות דאז.

אמנון כהן: איזו הסכמה?

סימן טוב: למה שר הבריאות אז?

סימן טוב: המאמץ המרכזי שלנו עכשיו בשנת 2010 הוא לשחזר את ההבנות האלה ולהתאים אותן למציאות הנוכחית שהשתנתה מאז.

סימן טוב: שוב, לעניות דעתי אני חושב שכל הדיבורים על זה שהממשלה תעביר כסף לבית החולים, מצד אחד גורמים לניצול לא יעיל של הזמן.

משה גפני: רגע.

משה גפני: משה, אתה מעמיד את הרב ליצמן, אותי ואת חברי הכנסת במצב לא נעים.

משה גפני: תגיד מה כן.

סימן טוב: אמרתי מה כן.

משה גפני: תגיד מה הולך לקרות.

אמנון כהן: לא הבנת?

אמנון כהן: הוא רוצה את השחזור של 2007.

משה גפני: תאמין לי שהבנתי.

משה גפני: אני כבר שומע את זה שבועיים וחצי.

משה גפני: עכשיו, תסתיים ישיבת הוועדה, מה עושים?

סימן טוב: עוד לפני הישיבה הקודמת ובטווח הזמן שבין שתי הישיבות האלה ולאחר הישיבה הזאת, אנחנו רוצים לשחזר את ההבנות של 2007.

סימן טוב: זה לא פשוט, זה לא מובן מאליו, זה דורש הרבה מאמץ של כל הצדדים.

סימן טוב: כשאני אומר אנחנו, אני מרשה לעצמי לומר שזה כולל גם את הנהלת משרד הבריאות.

סימן טוב: צריך לשבת עם כל הגורמים ולהביא ליישום הדבר הזה.

יעקב ליצמן: יכול להיות הנהלת משרד הבריאות אבל זה לא כולל את סגן שר הבריאות.

יעקב ליצמן: זה לא כולל את משרד הבריאות.

סימן טוב: ההבנות שהיו אז דיברו על חלוקת הפעילות ושמירה של היקף הפעילות בירושלים בגדול, בין הדסה ובין שערי צדק.

אנט שחר: שאני אהיה בחוץ אדוני?

אנט שחר: שאני בגילי אחרי עשרים שנות עבודה אלך החוצה?

אנט שחר: מה אני אעשה?

אנט שחר: ממה אני אתפרנס בגילי?

אנט שחר: אחרי כל הפיגועים והאנשים שקיבלתי, קיבלתי סוכרת בביקורת חולים.

אנט שחר: לאן אני אלך בגיל 60?

משה גפני: כמה זמן את עובדת בביקור חולים?

אנט שחר: עשרים שנים.

סימן טוב: בשנת 2007 ההתייחסות נתנה מענה גם להמשך העסקה של חלק נכבד מהעובדים.

סימן טוב: לא היה אז פתרון לכל העובדים ואני גם לא מאמין שיהיה פתרון לכולם היום.

משה גפני: משה, מה הולך לקרות?

סימן טוב: אמרתי.

סימן טוב: ננסה לשחזר את המתווה של 2007 בהתאמות הנדרשות להיום.

משה גפני: מה זה אומר?

משה גפני: אני לא יודע מה זה 2007.

סימן טוב: יש שלושה ממדים.

סימן טוב: דבר ראשון, לראות איך בטווח הארוך אנחנו קובעים את חלוקת הפעילות בין בתי החולים, איך אנחנו קובעים את חלוקת האחריות על עובדים.

סימן טוב: שוב אני אומר, השאיפה שלנו היא בהחלט לדאוג לכמה שיותר עובדים אבל שום דבר לא תלוי רק בנו אלא זה תלוי בכל הגורמים.

שלמה מולה: מה שאתה אומר לנו בקיצור זה שאתם בעד פירוק בית החולים.

שלמה מולה: למה אתה לא אומר לנו במפורש שאתם רוצים לפרק את בית החולים?

שלמה מולה: למה המלים היפות האלה?

שלמה מולה: אתה מסבן אותנו.

שלמה מולה: תגיד לנו שאתם רוצים לסגור את בית החולים.

שלמה מולה: שיגיד לי אם הוא מתכוון לסגור את בית החולים.

משה גפני: תן לו להשלים את הדברים.

סימן טוב: מה שאני אומר לא מקביל לסגירה.

סימן טוב: אנחנו מדברים כאן גם על שמירה של היקף הפעילות, שאלה הצרכים של מערכת הבריאות, גם על דאגה להמשך העסקה של העובדים ומבחינתנו אנחנו נעשה מאמץ שזה יהיה לכמה שיותר מהעובדים.

אנט שחר: אני יוצאת מביקור חולים בלי כלום.

אנט שחר: תסתכל לי בעיניים ותגיד לי לאן ילכו העובדים.

אנט שחר: דמי אבטלה לא יעלה לך יותר יקר?

סימן טוב: האלטרנטיבה כמו שאני רואה אותה היא סגירה של בית החולים באופן מוחלט כי לשם בסוף המציאות תוביל.

אנט שחר: אי אפשר לסגור את בית החולים.

אנט שחר: המיטות האלה דרושות לעיר הזאת.

אנט שחר: למה אתה כאיש אוצר אומר שצריך לסגור?

סימן טוב: דבריי לא סותרים את דברי משרד הבריאות.

סימן טוב: אנחנו לא נצמצם את היקף הפעילות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל יכול להיות שבתי החולים ירצו לקחת רק את המחלקות הרווחיות.

אורלי לוי אבקסיס: זה אומר שהמחלקות השניות ייסגרו והעובדים היותר ותיקים ילכו הביתה.

רוני עמרם: בדיוק.

רוני עמרם: הנה, מי שלא בקיא בתמונה, למד אותה מהר מאוד.

סימן טוב: חברת הכנסת לוי, אנחנו יושבים עם בתי החולים ואנחנו נמשיך לשבת אתם.

סימן טוב: אני מקווה שנצליח להביא לזה, ואני גם מאמין שנצליח להביא לזה, שלא תהיה ירידה משמעותית בהיקף.

מנחם אליעזר מוזס: העובדים האלה יהיו סו ב' בבית חולים הדסה.

מנחם אליעזר מוזס: הם לא יהיו עובדים אלא עבדים כי אין להם פנסיה.

מנחם אליעזר מוזס: לעובדי הדסה ושערי צדק יש פנסיה, אבל לאלה אין פנסיה.

ציפי לוי: איך אתה יכול לתת חמישים מיליון להדסה עין כרם כדי שתסגור את ביקור חולים?

ציפי לוי: למה?

משה גפני: בדרך הזאת לא יהיה פתרון.

ציפי לוי: אנחנו לא רואים את הפתרון ולכן אנחנו כואבים.

אנט שחר: גם ככה הוא רוצה לסגור אותנו.

אנט שחר: הפתרון בידך אדון גפני.

אנט שחר: הפתרון בידי ליצמן.

משה גפני: אני רוצה לקבל תשובה לשתי השאלות שעלו.

משה גפני: מה שאמר סגן השר לגבי הנושא של השנה ותשעה חודשים או שנתיים, לא חשוב כמה זמן, האם אנחנו יכולים להבטיח את ההסכם הזה שבמשך כל התקופה הזאת בית החולים ימשיך במקום, והאם אנחנו יכולים להבטיח את הזכויות של כל העובדים.

סימן טוב: אמרתי.

סימן טוב: אנחנו נעשה את מירב המאמצים בשלושת הנושאים האלה: ראשית, היקף הפעילות.

סימן טוב: שנית, שמירה על ביטחון תעסוקתי של כמה שיותר מהעובדים.

סימן טוב: שלישית, שתקופת הביניים תהיה כמה שיותר קרובה לתקופת הביניים עליה דיבר סגן השר.

סימן טוב: הדברים לא תלויים רק בי אלא צריך לדבר גם עם בתי החולים ולראות שאנחנו עושים את הדבר הנכון.

משה גפני: מה זה בתי החולים?

משה גפני: עם בתי החולים אתה יודע לדבר.

משה גפני: מה זאת אומרת בתי החולים?

סימן טוב: צריך לראות שאנחנו עושים את הדבר הנכון ואת הדבר האפשרי גם מבחינתם.

רוני עמרם: לא יישאר כלום.

רוני עמרם: רוצים לסגור.

סימן טוב: משרד הבריאות ומשרד האוצר ישבו עם בתי החולים כדי להצליח להגיע כמה שיותר קרוב בכיוון הזה.

מנחם אליעזר מוזס: מה יהיה עם הפנסיה של העובדים?

סימן טוב: הפנסיה של העובדים הוסדרה.

רוני עמרם: הפנסיה הוסדרה?

רוני עמרם: איזה פנסיה?

רוני עמרם: אין לנו פנסיה.

משה גפני: כך אני לא אמשיך את הישיבה.

משה גפני: כך לא נגיע לשום מקום ובסוף אני אהיה אשם בזה שבית החולים נסגר.

משה גפני: חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: הצעה לסדר.

מגלי והבה: יש שלושה חברים שהולכים לנשיאות, כך שהוא ידבר בשם כולם.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: אני מדבר ויוצא לנשיאות.

משה גפני: לכן נתתי לך את רשות הדיבור.

אחמד טיבי: אדוני היושב ראש, אין כאן חבר כנסת אחד שלא רוצה לעזור לביקור חולים, אבל יש רושם שיש שתי אסכולות.

אחמד טיבי: יש אסכולה של משרד הבריאות שרוצה להמשיך לקיים את בית החולים ויש אסכולה של משרד האוצר שהאופציה העדיפה עליו היא סגירת בית החולים אבל אם יהיה לחץ, הם יאפשרו לבית החולים בצורה זו או אחרת להמשיך לפעול עם מספר מסוים של עובדים.

אחמד טיבי: כלומר, לפגוע במספר רב ככל האפשר, בניגוד לתזה שמר סימן טוב אמר, של העובדים כדי לשקם את בית החולים.

אחמד טיבי: אדוני, צריך להיות אטום ומתנכר לצרכים של האוכלוסייה.

אחמד טיבי: מדובר בבית החולים באזור מרכזי שמספק שירותים לכולם.

אחמד טיבי: אני מכיר חלק גדול מהאחיות, מהרופאים ומעובדי המשק.

אחמד טיבי: אני עבדתי בבית החולים הזה.

אחמד טיבי: אני אומר לך שמדובר בבית חולים שהעובדים שלו הם אנשים מסורים והם משרתי ציבור באופן הנאמן ביותר.

אחמד טיבי: אני לא רוצה להביך אותך היושב ראש ולא את סגן שר הבריאות.

אחמד טיבי: כמו שאתם פוליטיקאים, גם אני פוליטיקאי.

אחמד טיבי: על פחות מזה חברי יהדות התורה גרמתם למשבר קואליציוני.

אחמד טיבי: אני מבקש מכם, כמו שאתה יודע, לדפוק על השולחן ותאמר לאנשים שכאשר יפתרו את הנושא, יחזרו אליך.

אחמד טיבי: כך אתה צריך לעשות, גפני.

אחמד טיבי: זה מה שאתה צריך לעשות.

אחמד טיבי: לאיים.

אחמד טיבי: אתה יכול, יש בידיך כוח, אתה מפלגה קואליציונית חשובה ביותר ואתה יושב ראש ועדת הכספים.

אחמד טיבי: משרד האוצר הוא בידיכם.

אחמד טיבי: משרד האוצר היום זוחל על ארבע כדי לרצות אותך בימים של תקציב וחוק ההסדרים, אז נצל את זה שהם זוחלים על ארבע כדי לבקש שאתה תתמוך בהם בצו איקס, בהעברה ממשרד השיכון למשרד הביטחון וכולי.

אחמד טיבי: שני מיליארד שקלים העברתם עכשיו מהשיכון לביטחון.

אחמד טיבי: אז תעשה אותו הדבר למען העובדים האלה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

משה גפני: אתה מוכן לעבור ליהדות התורה וללמד אותנו איך מאיימים?

אחמד טיבי: כולם מוזמנים לרע"ם-תע"ל.

אחמד טיבי: כולם.

משה גפני: אחמד, היות שאנחנו חברים, אני רוצה לומר לך שאתה אמרת דברים של טעם.

משה גפני: אני רוצה לומר לך שאנחנו ביהדות התורה לא איימנו.

משה גפני: היה לנו ויש לנו כל יום, אני קם בבוקר ואני יודע על אלף בעיות.

משה גפני: אתה יכול לשאול את משה בר סימן טוב מה אני עושה כל היום.

משה גפני: בסדר, אני יכול לאיים על ביקור חולים והוא יכול להצטרף בפינה שלו ולומר שהוא לא בעסק ומה רוצים ממנו.

משה גפני: אין אפשרות חוקית להעביר כסף מהמדינה לביקור חולים.

משה גפני: מה אני אעשה?

משה גפני: אני אאיים, אני אהיה גיבור, בטלוויזיה תהיה תמונה שלי ויאמרו שגפני נלחם בשביל ביקור חולים.

משה גפני: דיברתי עם ראש הממשלה במוצאי שבת, אמרתי לו שאני לא יכול להביא תקציב אם אין פתרון לביקור חולים.

משה גפני: ישבתי עם שר האוצר ארבע פעמים על הנושא הזה.

משה גפני: ליצמן כל הזמן עוסק בעניין הזה.

משה גפני: תשאל את משה כמה פעמים ישבתי עם הפקידות.

זבולון אורלב: הבעיה היא כסף?

משה גפני: זאת לא הבעיה של כסף.

משה גפני: שלושים מיליון שקלים אני נותן מהכסף הקואליציוני של יהדות התורה.

משה גפני: זאת לא בעיה של כסף.

משה גפני: יש בעיה של תפיסת עולם.

רוני עמרם: תפיסת עולם שאותה ישלמו 700 עובדים.

משה גפני: לנו ביהדות התורה יש 120 מיליון שקלים של הסכם קואליציוני שאנחנו נותנים אותם לסעיפי התקציב.

משה גפני: אני אומר לך עוד לפני שדיברתי עם הרב מוזס ולפני שדיברתי עם הרב ליצמן, אני מודיע למשה בר סימן טוב שאנחנו מהתקציב שלנו נותנים שלושים מיליון שקלים.

משה גפני: יש פתרון?

משה גפני: הנה.

חיים אורון: היום לקחנו שבעים מיליון שקלים.

משה גפני: לא משנה.

משה גפני: עזוב.

משה גפני: אנחנו נותנים.

משה גפני: אנחנו ביהדות התורה נותנים אבל זאת הבעיה?

יעקב ליצמן: זה לא עולה שלושים.

משה גפני: נותנים שלושים.

משה גפני: הנה, אני מודיע.

משה גפני: אנחנו רוב חברי הסיעה כאן.

משה גפני: זה הנושא?

סימן טוב: הרב גפני, התכוונת לתרומה פרטית?

משה גפני: לא תרומה פרטית.

משה גפני: מהכסף הקואליציוני שלנו אנחנו נותנים שלושים מיליון שקלים.

משה גפני: לפי דעתי יש כאן סיעות שגם הן היו נותנות.

משה גפני: גם לא צריך שלושים מיליון.

משה גפני: גברת, את ביקשת את רשות הדיבור ואני נותן לך.

ציון פיניאן: חברת הכנסת אדטו שאלה מה מונע.

רחל אדטו: משרד האוצר.

סימן טוב: לא. בית החולים הוא בית חולים פרטי.

ציון פיניאן: ליצור מקום עבודה אחד עולה למדינה 150 אלף שקלים.

משה גפני: אנחנו אמרנו שאנחנו מוכנים את הכסף לתת מהתקציב שלנו של יהדות התורה.

משה גפני: עכשיו אני רוצה לדעת למה זה לא פתרון.

סימן טוב: המדינה לא מסבסדת פעילות שוטפת של בתי חולים בכלל והיא בטח לא יכולה לעשות את זה לבית חולים שהוא בית חולים פרטי.

שלמה מולה: לכן היא מוכנה להפקיר את העובדים.

סימן טוב: גם אני לא הסתפקתי באמירות האלה ואמרתי שאנחנו נבדוק את זה ואנחנו נדאג גם לחולים ולעובדים.

משה גפני: משה, רגע.

משה גפני: כך אנחנו לא נתקדם.

משה גפני: בסדר, אתם תצעקו, אבל לא נתקדם.

מנחם אליעזר מוזס: הרב ליצמן אמר בישיבה הקודמת שכבר היו מקרים שהאוצר כן מימן בתי חולים פרטיים ואני יודע את השמות.

מנחם אליעזר מוזס: כולם קיבלו כסף, כל בתי החולים הפרטיים.

מנחם אליעזר מוזס: נמצא כאן שר הבריאות לשעבר ותשמע אותו.

יעקב אדרי: הרב גפני, אני לא ראיתי שום סימן טוב מכבודו.

משה גפני: הוא עונה.

משה גפני: הוא באמצע התשובה.

יעקב אדרי: אני רוצה לומר לך שהיו כבר פתרונות כאלה.

סימן טוב: לא, לא פתרונות כאלה.

סימן טוב: שוב אני אומר שאני לא מכיר קונסטרוקציה שבה המדינה יכולה להעביר כסף בנסיבות כאלה, אבל לא הסתפקתי בזה ואמרתי שאנחנו כן נדאג גם לחולים, למבוטחים, ואנחנו גם נדאג לעובדים ואנחנו נעשה את זה תוך ראיית צורכי מערכת הבריאות.

ג'מאל זחאלקה: כמה תעלה הדאגה הזאת?

ג'מאל זחאלקה: יותר ממה שאתה צריך להשקיע.

משה גפני: הבעיה היא לא כסף.

משה גפני: הבעיה של הכסף נפתרה.

סימן טוב: אנחנו נעשה את הדבר הנכון למערכת הבריאות ואנחנו נדאג תוך כדי זה גם לעובדים.

סימן טוב: יהיו עובדים שיעברו לעבוד בהדסה ובשערי צדק.

מנחם אליעזר מוזס: מה עם בית חולים במרכז ירושלים?

מנחם אליעזר מוזס: לא צריך בית חולים במרכז?

ציון פיניאן: שום מעבר של עובדים למקום אחר לא הצליח.

אנט שחר: מי ייתן מענה לכל החולים במרכז?

סימן טוב: גם בתוך המדינה עוברים עובדים.

ציון פיניאן: פתרון של חכמי חלם.

סימן טוב: חבר הכנסת פיניאן, בסקטור הפרטי, ובית החולים הוא בית חולים פרטי, אנשים עוברים כל הזמן ממקום עבודה אחד למקום עבודה אחר.

משה גפני: רשות הדיבור לגבירתי.

מלכה זקס: אני מלכה זקס, עובדת בבית החולים ביקור חולים.

מלכה זקס: בעבר עבדתי בניהול לשכת משאבי אנוש וכעת אני ממונה על כל פרוייקט מערך ושימור הלידות.

מלכה זקס: חברי כנסת נכבדים, אני מסתכלת אליך בעיניים היושב ראש גפני והרב ליצמן, אכן יש כאן בעיה של כסף והיא עומדת בעינה.

מלכה זקס: יש כאן בעיה של כסף.

מלכה זקס: תבינו שאפשרות של סגירת בית החולים תיצור פערים חברתיים קשים שגם כך כבר קיימים בחברה הישראלית כולה ובפרט בירושלים, העיר הענייה ביותר בארץ למרות היותה באמת בת ארצנו.

מלכה זקס: מדובר כאן על שלושה נושאים מרכזיים.

מלכה זקס: מעגל האבטלה הולך לצמוח בכ-700 עובדים.

מלכה זקס: אי אפשר כל הזמן להפנות את זה ולגלגל את הכדור מהאחד לשני.

מלכה זקס: משרד האוצר לא יכול ואנחנו ניפול בין הכיסאות.

מלכה זקס: אנחנו צריכים לצאת מהמעגל הזה ולחשוב על פתרון לא יצירתי כמו שהוא הציע.

מלכה זקס: לפזר את העובדים של בית החולים ביקור חולים בין בית חולים הדסה לבית בית החולים שערי צדק, חברים יקרים, זה לא פתרון.

מלכה זקס: זה לא פתרון כלל וכלל.

מלכה זקס: בית החולים הדסה בכלל לא ערוך ולא רוצה לקלוט אותנו.

מלכה זקס: לדבר דברים יפים ובעלמא, והכל זה בעלמא, אבל אנחנו לא רוצים ליפול בין הכיסאות ויש לך את הכוח, הרב גפני, להשפיע ואתה יכול לעשות את זה.

מלכה זקס: חברים יקרים, אתם הנציגים שלנו שמייצגים את כל האוכלוסייה  ואת כל המדינה והתושבים.

מלכה זקס: יש בכוחכם לשנות.

מלכה זקס: הכל כאן עניין של רצון.

מלכה זקס: אני לא יודעת כמה רצון יש כאן.

מלכה זקס: הרב ליצמן והרב גפני, אתם יכולים להשפיע.

מלכה זקס: העניין של הכסף כן עומד בעינו.

מלכה זקס: בית החולים הדסה לא רוצה לקלוט אותנו.

מלכה זקס: אדוני, זה לא פתרון לפזר את העובדים בין בתי החולים.

מלכה זקס: בית החולים שערי צדק, נניח שיקלוט עובדים, כמה עובדים הוא כבר יקלוט?

מלכה זקס: חמישים?

מלכה זקס: מאה עובדים?

מלכה זקס: גג.

מלכה זקס: מה יעשה כל מערך היולדות, 6,000 יולדות בשנה?

מלכה זקס: לאן הם ילכו?

מלכה זקס: מה קורה עם כל מערך הילודים והפגים, 120 ילודים ופגים בשנה?

מלכה זקס: לאן הם ילכו?

מלכה זקס: יש לנו שירותי רפואה מגוונים וטובים.

מלכה זקס: אנחנו נותנים שירות לאוכלוסייה שכוללת בני מיעוטים והמגזר החרדי.

מלכה זקס: האוכלוסייה שלנו היא באמת מאוד מאוד מגוונת, כאשר גם מעוטי יכולות שבאים אנחנו נותנים שירותים מצוינים.

מלכה זקס: מה הבעיה שלכם לתמוך בנו?

מלכה זקס: אתם יכולים.

מלכה זקס: כל מדינת ישראל מסתכלת כעת.

מלכה זקס: חברים יקרים, לא ניתן שבית החולים ביקור חולים ייסגר.

מלכה זקס: לא הגיוני לאפשר דבר כזה.

מלכה זקס: תקציב של שלושים מיליון שקלים, מה בכך?

מלכה זקס: כמה אנחנו משלמים עבור המדינה הזאת?

משה גפני: אני הודעתי שאנחנו נותנים את השלושים מיליון שקלים.

מלכה זקס: אתה לא הודעת.

מלכה זקס: ברגע שאתה אומר לי שהקואליציה לא יכולה, אלה דברים בעלמא.

מלכה זקס: צר לי.

משה גפני: תודה.

משה גפני: חברת הכנסת אדטו.

רחל אדטו: לא אחזור על הדברים שאמרתי בישיבה הקודמת.

רחל אדטו: אני חושבת שלבית החולים ביקור חולים יש זכות קיום במצב הנוכחי.

רחל אדטו: אני בהחלט חושבת שבית החולים צריך לעבור רה-ארגון, יש מחלקות שצריכות להיסגר ויש מחלקות חזקות שצריכות להישאר, ואלה המחלקות החזקות יותר שמשרתות את השכנות של השכונות הצפוניות לביקור חולים.

רחל אדטו: אני בהחלט חושבת שצריך לתת קרדיט להנהלה החדשה.

רחל אדטו: כמו שאמרתי גם אז ואני אחזור על כך, בית החולים עכשיו משלם על הניהול הכושל שניהל אותו במשך עשרות שנים קודם לכן.

רחל אדטו: עם זאת, אני לא מוכנה לקבל את מה שנאמר כרגע על ידי משרד האוצר מאחר שכולנו יודעים שגם העובדים שייקלטו, אם ייקלטו עובדים, ייקלט חלק מאוד מזערי מהעובדים כי גם שערי צדק וגם הדסה לא יקבלו אנשים שיש להם בעיה עם הזכויות הסוציאליות ובעיה עם הפנסיה.

רחל אדטו: כל בית חולים כמו הדסה וכמו שערי צדק שמנוהלים גם בצורה כלכלית לא ייקח על עצמו את כל נטל הזכויות הסוציאליות.

רחל אדטו: בעבר, לפני מספר שנים, בית החולים הדסה שעמד בפני קריסה כלכלית, המדינה ומשרד האוצר הגיעו אתו לתוכנית הבראה.

רחל אדטו: זאת אומרתש באופן כללי ניתן להגיע לתוכנית הבראה.

רחל אדטו: משרד האוצר הכתיב לבית החולים בתמורה לכסף שהוא נתן לו לרה-ארגון, הכתיב לו תנאים ואותו הדבר אפשר לעשות גם הפעם.

רחל אדטו: אני מבינה שעיקר הבעיה כאן היא הבעלות הפרטית של מר גאידמק וכי יש כאן בעיה בנושא הבעלות הפרטית.

רחל אדטו: זאת לא בדיוק עמותה ציבורית אלא כאן יש בעיה פרטית, אבל זה מסוג הדברים שהם דברים משפטיים, שניתן בדרך משפטית לפתור אותם בקטע של העברת כסף לבעלות פרטית.

רחל אדטו: לכן כל ניסיון להבהיר לנו כאן שייקחו חלק מהעובדים, אכן זה יהיה חלק מהעובדים אבל החלק יהיה מאוד מזערי.

רחל אדטו: לכן אני חושבת שהנושא לא מוצה עד תום ובהחלט יש מקום עדיין להמשיך ולדון בו.

משה גפני: עורך דין ישראל שלו שמייצג את ארקדי גאידאמק.

ישראל שלו: כפי שנאמר, יש כאן בעלות פרטית.

ישראל שלו: בית החולים נרכש תמורת 32 מיליון דולר ואני אומר את זה כדי שנבין את הסכום.

ישראל שלו: בית החולים נרכש על כל נכסיו ועל כל ציודו כאשר מאז הרכישה ועד היום מר גאידמק לא קיבל דבר.

ישראל שלו: מה שהוא כן עשה מאז ועד היום, הוא תרם לבית החולים ביקור חולים חמישים  מיליון שקלים בנוסף לרכישת הנכס.

ישראל שלו: בעוד האוצר מתקשה להעמיד כספים, מר גאידמק שילם לתל השומר עשרה מיליון שקלים, למגן דוד אדום עשרה מיליון שקלים, לסוכנות ארבעים מיליון שקלים, ואני לא מדבר על יתר הדברים שאתם מכירים מהתקשורת.

משה גפני: מה אתה אומר שצריך לעשות עכשיו באופן מעשי?

ישראל שלו: כשאתם מחשבים את עלות בית החולים, אי אפשר לקחת בחשבון את המימון של בית החולים, את העלות שעולה לתפעל את בית החולים כאשר בית החולים לא משלם דבר לבעלים של הנכסים.

ישראל שלו: בית חולים ציבורי שמשרת את הציבור בירושלים, שנותן שירותי בריאות לא ממומן על ידי משרד הבריאות.

ישראל שלו: יוצא שהוא ממומן על ידי נכסיו וציודו, ובית החולים של מר גאידמק כאילו תורם לירושלים.

משה גפני: מה אתה מציע לעשות?

ישראל שלו: אני סבור ששוגים כאן בהנחה שמדובר בעמותה פרטית.

ישראל שלו: לא מדובר בעמותה פרטית.

ישראל שלו: אין דבר כזה עמותה פרטית במדינת ישראל.

ישראל שלו: מדובר כאן בעמותה ציבורית שמפוקחת על ידי רשם העמותות.

משה גפני: את זה אנחנו יודעים.

משה גפני: מה אתה מציע לעשות?

ישראל שלו: בעניין הזה חשוב להבין שכל הביקורת שהייתה עד היום נעשתה כביקורת חיצונית וציבורית ולכן לבוא ולומר שמר גאידמק מעורב בניהול בית החולים, זה לא נכון.

ישראל שלו: זה בית חולים שמנוהל על ידי הציבור לטובת הציבור.

משה גפני: מה אתה מציע?

ישראל שלו: ששירותי הבריאות של הציבור יהיו על חשבון הציבור במדינה.

ישראל שלו: רוצה לומר שאם מחליטים להפעיל כאן בית חולים, ואנחנו לא מתנגדים שיופעל בית חולים, שבית החולים הזה ידע שבנוסף לעלויות שיש לשלם לעובדים, צריך לשלם על בעלות של בית חולים ונכס ואלה הם סכומים נכבדים.

ישראל שלו: אם מדברים על שלושים מיליון שקלים שהאוצר צריך להזרים, הוא צריך להזרים עוד שלושים מיליון שקלים חבות שיש על הניהול הזה.

מנחם אליעזר מוזס: שכר דירה?

ישראל שלו: שכר דירה ושכר ציוד.

מנחם אליעזר מוזס: כמה אתם רוצים לשכר דירה?

משה גפני: חבר הכנסת מוזס, לא.

משה גפני: עורך דין שלו, הבנתי.

משה גפני: לא תרמת הרבה לדיון.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אתה אפשרת למשה בר סימן טוב לרמוז לי שהנה, אתה רואה.

קריאה: גאידמק התחייב להפעיל בית חולים לחמש שנים.

ישראל שלו: אולי אני תכף אקריא את ההתחייבויות.

רחל אדטו: זה רק מחריף את הפתרון.

ישראל שלו: הרב ליצמן אמר שנכון להיום על פי החוזה, זה בדיוק שנה ועשרה חודשים ולא שנתיים, אף אחד לא רוצה פתרון לשנה ועשרה חודשים.

ישראל שלו: כלומר, מה הואילו חכמים בתקנתם?

קריאה: בקיצור, האיש רוצה את הנכס.

יעקב ליצמן: רגע, אני לא אמרתי.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה פתרון של שנה ועשרה חודשים.

יעקב ליצמן: זה המינימום.

ציון פיניאן: אחרי שנתיים בית החולים יעמוד על רגליו.

ישראל שלו: אני מניח שכל תוכנית הבראה של כל החכמים כאן סביב השולחן באה למצוא פתרון ארוך טווח יותר מאשר שנה ועשרה חודשים כדי שכל האנשים האלה לא יצעקו בעוד שנה ועשרה חודשים באותה נקודה.

משה גפני: לא הבנתי עד עכשיו מה אתה רוצה להגיד.

ישראל שלו: אני מציע שלו ההחלטה תהיה החלטה מהותית, כפי שנשאל האם בית החולים צריך להישאר במרכז ירושלים, ואם ההחלטה תהיה כן, הוא צריך לקחת בחשבון שאנחנו, מר גאידמק, מוכן ללכת לקראת ואומר שגם שהנכס הזה כנכס נדל"ני שווה הרבה.

משה גפני: הוא מוכן לתרום עוד שלושים מיליון שקלים?

משה גפני: אנחנו כבר תרמנו.

ישראל שלו: הוא מוכן להעמיד לטובת בית החולים את נכסיו ובלבד שישלמו לו עליהם דמי שכירות ראויים.

ציון פיניאן: אני רוצה לומר לך שעכשיו חיזקת את האוצר.

ג'מאל זחאלקה: אפשר להלאים את בית החולים.

ישראל שלו: זה קיים באיראן.

ג'מאל זחאלקה: לא, גם בארץ.

ג'מאל זחאלקה: זה שירות ציבורי.

ג'מאל זחאלקה: זה לא בית חולים פרטי.

רוני עמרם: איפה ההתחייבות להקים בית חולים לחמש שנים?

רוני עמרם: זה גם היה כתוב בהסכם המכר.

רוני עמרם: התחייבות להפעיל בית חולים לחמש שנים.

רוני עמרם: על זה חתם אדון אריה בר-לב, ארקדי גאידמק.

ישראל שלו: סעיף 10 לתקנון קובע שצריך לשלם דמי שכירות.

משה גפני: חבר הכנסת מולה.

שלמה מולה: אדוני, לא באתי לשמוע את הסניגור.

שלמה מולה: מה שמעניין אותנו אלה הם האזרחים, העובדים.

שלמה מולה: אני מציע למדינה, אם מישהו לא עומד בהסכמים מול המדינה, לקחת אותו, לעקל לו את החשבון בלי לפגוע בעובדים ובלי לפגוע בבית החולים ובתפעולו של בית החולים.

שלמה מולה: מי שלא עומד בהסכם, צריך להעמיד אותו לדין ולשם כך יש בית משפט.

שלמה מולה: אדוני היושב ראש, לגבי הסימפטום הזה של האוצר.

שלמה מולה: אמרו לנו שמתנים רפורמה של כבאים, ושילמנו ב-44 אזרחי מדינת ישראל שנשרפו.

שלמה מולה: בסופו של דבר עכשיו מצאו פתאום 300 מיליון שקלים, אבל מי יחזיר את 44 האנשים שנשרפו?

שלמה מולה: אף אחד.

שלמה מולה: הפרקליטות היום שובתת.

שלמה מולה: הפדופילים, העבריינים, כולם הולכים הביתה והמדינה מפסידה.

משה גפני: נאום האופוזיציה לא תורם לדיון.

ציון פיניאן: הבחירות בעוד שנתיים ושלושה חודשים.

שלמה מולה: אותה תפיסת עולם של האוצר גם כאן.

שלמה מולה: כאן עומדים אנשים עובדים ארבעים שנים, שלושים שנים ועשרים שנים בבית החולים ושואלים לאן רוצים לשלוח אותם.

שלמה מולה: אדוני היושב ראש, לוועדה הזאת יש אחריות.

משה גפני: מה אתה מציע?

שלמה מולה: לקבל החלטה כחברי הוועדה, אתם בעיקר, הקואליציה, שאם לא יינתן פתרון לעובדים בבית החולים, לא יינתן תקציב.

שלמה מולה: אם לא ימצאו פתרון משפטי להעברת הכסף, כל דיון כאן, תתקבל החלטה בוועדת הכספים בהצבעה עכשיו, שאתם לא תתמכו בתקציב.

משה גפני: זה ממש לא רציני מחיאות הכפים.

רוני עמרם: זה בנפשנו.

רוני עמרם: תבין אותנו.

משה גפני: מחיאות הכפיים לא מועילות כלום.

רוני עמרם: הדברים שלו מחזקים אותנו.

משה גפני: תפסיקו להיות תמימים ותמימות כאלה.

משה גפני: אם חבר הכנסת מולה היה היום בקואליציה, הוא לא היה אומר לא לתמוך בתקציב, עם כל הכבוד.

משה גפני: תדאגו לעצמכם.

משה גפני: תעזבו את המערכת הפוליטית.

רוני עמרם: אתם יכולים לדאוג לנו.

רוני עמרם: זה בידיים שלכם.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: זאת אמירה מאוד יפה.

משה גפני: אם תיפתר בעיית ביקור חולים, אתה מצביע בעד התקציב?

שלמה מולה: בסעיף הזה אני אצביע בעד.

משה גפני: בסעיף הזה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: ממש.

יעקב ליצמן: אני אומר לך שגם על זה לא.

משה גפני: גם על זה לא תצביע בעד.

שלמה מולה: אל תגידו מה אני אצביע.

משה גפני: אנשים כאובים ובצדק.

שלמה מולה: למה אתה מפריע לי?

משה גפני: אני רוצה להכניס אותך למסלול נורמלי.

משה גפני: אנשים כאובים בצדק.

משה גפני: אני מקבל את הביקורת עלי באהבה, אני נושא בתפקיד והחצים מופנים כלפיי ואני מקבל אותם.

משה גפני: אני חושב שזה נכון.

משה גפני: אני אתחיל עכשיו לעשות פוליטיקה?

משה גפני: אני אומר מה עשתה ממשלת קדימה בשביל ביקור חולים?

משה גפני: מה עשו כל הזמן בשביל העובדים האלה?

משה גפני: נתנו לכל לקרות.

משה גפני: אני לא הייתי בתפקיד, אני הייתי באופוזיציה, אז מה, אני מתנער מהאחריות?

משה גפני: אני מנסה למצוא פתרון.

משה גפני: אני יודע מה שהוא אומר, אני יודע מה עלול לקרות, הרי עלול לקרות דבר אחד.

ג'מאל זחאלקה: יעמוד בניין מכוער בעיר ירושלים.

ג'מאל זחאלקה: זה מה שיהיה.

שלמה מולה: אדוני היושב ראש, אני לא אמרתי מילה וחצי מילה לגבי מה אתה עשית או לא עשית.

שלמה מולה: אני אומר לך בצורה הגיונית ורוצה להזכיר לך שבוועדת כספים דנו בעניין הזה של השריפה שהייתה והתקבלה החלטה אחרי ראש הממשלה אמר שיש 300 מיליון שקלים.

שלמה מולה: הוא הרי רצה לרצות אלת כל חברי הוועדה.

שלמה מולה: אני אומר שכאן יש הזדמנות יוצאת דופן.

שלמה מולה: לא מדובר בכסף רב, בשלושים מיליון שקלים, ואני מעריך את זה שאתה אומר שאתה מוכן לתת מהתקציב שלך, אבל תגיד להם שימצאו פתרון משפטי כפי שנתתם לבתי החולים האחרים ויש אפשרות כזאת.

שלמה מולה: תמצאו את הפתרון כך שלא תהיה לכם אלרגיה לבית החולים הזה.

שלמה מולה: אני מבין שבסופו של דבר נציג האוצר, משרד האוצר, פשוט רוצה לסגור את בית החולים.

שלמה מולה: לסגור אותו.

שלמה מולה: עוד פעם לסגור.

שלמה מולה: לכן הם מביאים תירוצים מכאן ועד הודעה חדשה.

שלמה מולה: לכן לנבחרי הציבור יש אחריות.

שלמה מולה: אתה אומר לי שאני מהאופוזיציה, בסדר, אני עושה את תפקידי, אבל לך יש אחריות יותר גדולה כי אתה בקואליציה.

משה גפני: נכון.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: דוקטור בלשר.

שלי יחימוביץ': גפני, מה השר מציע?

משה גפני: תכף הוא ישיב.

יורם בלשר: אדוני היושב ראש, תודה רבה.

יורם בלשר: צריך להבין דבר אחד.

משה גפני: אתה שמעת את משה בר סימן טוב?

יורם בלשר: שמעתי היטב.

משה גפני: אני מבקש את ההתייחסות שלך.

יורם בלשר: אני אתייחס.

יורם בלשר: צריך להבין שההחלטה שתתקבל היא בלתי הפיכה.

יורם בלשר: זה לא להעלות מס בלו על דלק וכולי שמחר אפשר לשנות אותו, להוריד, להעלות וכולי.

יורם בלשר: זה לא דומה לשום נושא או לרוב הנושאים שנדונים בוועדת הכספים.

יורם בלשר: ההחלטה הזאת היא בלתי הפיכה משום שמה שמשה בר סימן טוב מציע בשם האוצר זה לסגור את בית החולים.

יורם בלשר: מספיק להתיפייף ולעשות מכבסת מלים ולומר נפצל, שנתיים, שנה, כי זה לסגור את בית החולים.

יורם בלשר: נפגשתי ודיברתי גם עם פרופסור יונתן הלוי ונפגשתי ודיברתי עם פרופסור מור-יוסף, מנכ"ל הדסה.

יורם בלשר: פרופסור הלוי בכלל לא מעונין בכל הסיפור.

יורם בלשר: שני בתי החולים לא מסוגלים לקלוט 6,000 לידות כי אין מקום.

יורם בלשר: הם לא יכולים.

יורם בלשר: פרופסור מור יוסף, ביושר אמר לי שאפשר במהלך של שנה שיעבירו להדסה מאה מיטות עם מספר עובדים שאפשר יהיה לקלוט וזהו.

יורם בלשר: השאר ילכו לשערי צדק ובית החולים ביקור חולים יתחסל.

יורם בלשר: בא לכאן בפעם הקודמת האוצר ודיבר בזכות הגנה על המבוטחים וכולי.

יורם בלשר: סגירת בית חולים ביקור חולים תפגע במבוטחים.

יורם בלשר: היא תפגע במבוטחים באזור ותפגע בעיקרון התחרות בין בתי החולים.

יורם בלשר: היום יש שלושה מתחרים על התעריפים של משרד הבריאות וביקור חולים נותן את ההנחה הכי גדולה.

יורם בלשר: ברגע שבית החולים ביקור חולים ייעלם, כושר המיקוח של הקופות ירד.

יורם בלשר: מי ישלם את המחיר?

יורם בלשר: המבוטחים.

יורם בלשר: טובת העובדים שסופגים מהלומה אחרי מהלומה, כאשר מ-2004 עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם סופגים אותה.

יורם בלשר: הם עושים את עבודתם נאמנה ומגיע להם צל"ש על כך שהם נשארים בבית החולים ועושים את העבודה.

יורם בלשר: באחריות, אני מכיר את מערכת הבריאות, אומר שהשירות שניתן בביקור חולים, אין לו אח ורע בשום בית חולים אחר בארץ.

יורם בלשר: לכן לבוא ולומר שצריך לסגור את בית החולים?

יורם בלשר: כי זאת היא המשמעות של מה שהאוצר מציע.

יורם בלשר: המיקום של בית החולים הזה הוא קריטי.

יורם בלשר: אף אחד לא תוקע לידינו שלא יהיו עוד פיגועים במרכז העיר וחיי אדם ונפגעים ניצלו בפיגועים בתקופה הקשה ההיא בזכות קיומו של בית החולים.

יורם בלשר: אני מסרב להאמין, מסרב להאמין, שאתם תקבלו החלטה לסגור את בית החולים.

יורם בלשר: לא יכול להיות דבר כזה.

יורם בלשר: לא יכול להיות.

משה גפני: תודה.

משה גפני: משה, תשיב לו.

סימן טוב: למען הסר ספק, אין הבדל בין מה שאני אומר לבין מה שאני מתכוון אליו.

סימן טוב: אמרתי שאנחנו לא מתכוונים לכך שהיקף הפעילות יקטן ואין לנו כוונה כזאת.

סימן טוב: המענה שאנחנו מציעים הוא מענה אמיתי, הוא מענה ששומר על היקף הפעילות גם בלידות וגם בתחומים אחרים בירושלים והוא מענה שיש בכוחו לתת מענה סביר, ואני מקווה שאפילו טוב, גם לעובדים ולשמור על היקף העסקה של עובדים בהיקף נרחב.

אנט שחר: זה יהיה רק אם ביקור חולים יישאר על כנו.

סימן טוב: התפקיד שלנו כממשלה הוא לשבת עם הדסה ושערי צדק ולראות איך מקדמים את הפתרון הזה כמה שיותר מהר וכמה שיותר נכון.

משה גפני: אומר דוקטור בלשר שהוא דיבר עם פרופסור מור יוסף והוא דיבר עם שערי צדק והם אומרים שהם לא יכולים לקלוט.

סימן טוב: גם אני דיברתי אתם ולא רק אני דיברתי אתם ואנחנו מדברים אתם.

סימן טוב: גם הערב אני אדבר אתם.

סימן טוב: אנחנו מאמינים שבטווח זמן סביר של כמה חודשים ניתן יהיה להגיע לפתרון.

משה גפני: מה יהיה בינתיים?

סימן טוב: היושב ראש, אנחנו רוצים לראות מה הפתרון ארוך הטווח וממנו נגזור את הפתרון קצר הטווח.

סימן טוב: דבר ראשון, אפשר להגיע לפתרון הזה.

סימן טוב: להבדיל ממה שנאמר כאן, אפשר להגיע ואני גם זיהיתי מוטיבציה בהדסה ובשערי צדק ללכת לכיוון של הפתרון הזה.

יורם בלשר: אני זיהיתי מוטיבציה הפוכה.

סימן טוב: דוקטור בלשר, נטל ההוכחה הוא עלי.

משה גפני: במידה שיתברר שמה שדוקטור בלשר אומר זה נכון, או משום שהדסה חזרה בה או לא חשוב מאיזה סיבות שהן, מה אז?

סימן טוב: אנחנו נצטרך לשבת עם משרד הבריאות ולראות איך אנחנו נותנים מענה לצורכי הבריאות.

סימן טוב: אני לא חושב שזה המצב, אחרי כמה ישיבות שקיימתי עם בתי החולים.

סימן טוב: אני חושב שזה פתרון שניתן לקדם אותו.

סימן טוב: זאת ההתרשמות שלי.

משה גפני: אתה יודע שבסוף השבוע בית החולים נמצא במצב של סגירה.

משה גפני: אחרי כן כבר לא יהיה דיון על כלום.

סימן טוב: צריך לראות איך אנחנו מקדמים את הפתרון הזה כמה שיותר מהר.

סימן טוב: אם היינו מתחילים לקדם את הפתרון הזה כאשר התחילו לדבר על המשבר בביקור חולים, לפני כחודש או יותר, היום היינו במקום אחר.

סימן טוב: ככל שאנחנו נתיישר יותר מהר לפתרון הזה ונפסיק לקדם רעיונות שהייתכנות המקצועית שלהם היא מאוד מאוד נמוכה, כך נוכל להביא לפתרון יותר מהר.

סימן טוב: כל הדיבורים על פתרונות אחרים, לדעתי הם לא בטווח הישים.

משה גפני: מתי אתה יכול לחזור אלינו ולומר שהפתרון הזה הוא בר ביצוע?

יעקב ליצמן: כולל שני התנאים שלי.

סימן טוב: שוב, אמרתי, אנחנו נעשה את מירב המאמצים לעמוד בכל הרצונות שאתם העליתם כאן.

סימן טוב: כמו שאתה יודע, אני מעדכן את שניכם על בסיס יומי ולשניכם יש עוצמה בזה שאתם באים אתי לקדם את הפתרון הזה ושהפתרון הזה יקרה כמה שיותר מהר.

שלי יחימוביץ': אתה מתחייב לקלוט את כל העובדים?

סימן טוב: לא. אין מצב כזה.

סימן טוב: בשנתיים ומשהו האחרונות מצבת הכוח גדלה בלמעלה מ-200 עובדים.

קריאה: אתה מתחייב שהמבוטחים לא ישלמו את המחיר?

יעקב ליצמן: אם אין פתרון לכל העובדים, משה, אני לא בתמונה.

סימן טוב: אני לא יודע לומר שאני יודע לתת פתרון לכל העובדים.

סימן טוב: בשנת 2007, כאשר דובר על הפתרון, היקף העובדים שהועסק בבית החולים היה קרוב ל-500 ודובר על מתן מענה ל-400-450 עובדים.

סימן טוב: אני מקווה שאנחנו נוכל לייצר את היקף הפתרון הזה גם הפעם.

משה גפני: חבר הכנסת חיים אורון.

חיים אורון: למרות שלא הייתי אף פעם בקואליציה, כל הזמן התעסקתי בנושא.

שלי יחימוביץ': היית שר.

חיים אורון: בתקופה שעסקתי בביקור חולים, לא עסקתי מתוך הקואליציה ואני רוצה לומר כאן באופן מאוד ברור לסגן השר ולנציג משרד האוצר שנמאס לי לשמוע את הממשלה מדברת בשני קולות.

חיים אורון: תבואו לכאן בעמדה אחת ואם היא לא תהיה מקובלת עליך ליצמן, תתפטר, ואם היא לא תהיה מקובלת על שר האוצר, שהוא יעשה מה שהוא רוצה.

חיים אורון: זה שהמשא ומתן בין האוצר ובין משרד הבריאות מתנהל לפנינו, לא מקובל עלי.

חיים אורון: הנושא כבר לא נמצא במקום שאפשר לגלגל אותו עוד טיפה ועוד טיפה משום שכולם מבינים שהוא הגיע לסוף הסיפור.

חיים אורון: דבר ראשון אני מציע ומבקש, אדוני יושב ראש ועדת הכספים, תעבירו אותו סכום כסף  שלא יגידו לנו שביום ראשון העסק נסגר.

חיים אורון: ישבנו כאן והעברנו לא פעם 400 אלף שקלים, מיליון ו-700 אלף שקלים, תעבירו היום את אותו סכום שיורם יוכל לבוא ולומר שבאמצעותו הוא עובר את החודש הבא.

חיים אורון: לנהל את הדיון הזה כאשר יש סכנה שביום ראשון מישהו סוגר את בית החולים ואחר כך הכל נגמר, זאת פשוט חוסר אחריות.

חיים אורון: אני רוצה לומר באופן ברור שלא מעניין אותי אם בית החולים הוא במרכז ירושלים, לא מעניינים אותי כרגע החולים, אבל אותי מעניין רגע קודם כל העובדים.

חיים אורון: היה סדר עדיפות אחר בעבר ואמרנו דברים אחרים.

חיים אורון: עכשיו אני מביע את דעתי האישית.

חיים אורון: כרגע כל פתרון שיוצע כאן, אני אבדוק אותו כדי לראות מה קורה עם העובדים.

חיים אורון: הבטיחו לנו והתחייבו כאן שעניין הפנסיה מסודר בהסכם עם ההסתדרות.

חיים אורון: אני מבקש שיבוא לכאן אדם מוסמך ויגיד האם ההסכם שהיה עם ההסתדרות ב-2007 סידר את עניין הפנסיה או לא, כי זה היה אז תנאי.

רוני עמרם: תזמין את הכונס שיענה לך.

חיים אורון: אני לא רוצה להזמין אף אחד.

חיים אורון: אני רוצה שהממשלה תבוא ותגיד לי.

יעקב ליצמן: אגב, ביקשנו להזמין אותו.

משה גפני: כן.

משה גפני: הוא אמר שאין לו מה לעשות.

משה גפני: אנחנו הזמנו אותו אבל הוא אמר שהוא לא קשור לעניין.

חיים אורון: אני אומר לכם מה סדר העדיפות שלי.

חיים אורון: קודם כל, העובדים, הפנסיה לעובדים שעדיין עובדים וזכויות הפנסיה שלהם לא מובטחות, והפנסיה לפנסיונרים.

יעקב ליצמן: 32 מיליון דולר של גאידמק הלכו לפנסיה.

יעקב ליצמן: אמור להיות הפנסיה.

חיים אורון: השאלה אם זה מסודר.

רוני עמרם: אמור.

רוני עמרם: כפי שאמרת, אמור.

רוני עמרם: שם זה נשאר.

רוני עמרם: תשאל אותי ואני אסביר לך.

חיים אורון: אני אומר בגלוי שאני מוכן להצטרף למחיאות הכפיים לידידי אחמד טיבי אבל הם לא הולכים להפיל את הממשלה על ביקור חולים.

חיים אורון: אני מדבר אתכם תמיד אמת ולא מהיום.

חיים אורון: הם לא הולכים להפיל את הממשלה על ביקור חולים, אבל יש גם יום ראשון, אחרי שהתקציב יעבור.

משה גפני: גם אם נפיל את הממשלה, זה לא יפתור את הבעיה של ביקור חולים ואתה יודע את זה.

אחמד טיבי: הם לא יפילו את הממשלה אלא הם יאלצו אותה לקבל הכרעה.

אחמד טיבי: לא להפיל.

אחמד טיבי: אני רוצה שהיא תיפול, אבל לא הפעם.

משה גפני: האמת היא שגם אני רוצה שהיא תיפול, מאלף ואחת סיבות אחרות.

רוני עמרם: תפטרו לנו את הבעיה ותלכו הביתה.

משה גפני: בסדר, אבל הבעיה היא שאנחנו יכולים ללכת הביתה והבעיה תישאר אותה בעיה.

משה גפני: מזל שאנחנו בפנים כי לפחות שומעים לנו.

חיים אורון: אני חושב שצריך היום להבטיח את אותו סכום כסף שיבטיח לבית החולים לעבוד עד שיימצא פתרון.

חיים אורון: שנית, אני חושב שבסדר העדיפות של ועדת הכספים, ואני מציע לה, הנושא המרכזי כרגע הוא העובדים.

חיים אורון: אם מחר באים ואומרים לי שיש פתרון מלא ואמיתי לכל העובדים, אני קונה אותו.

יעקב ליצמן: אני חושב שאתה טועה.

יעקב ליצמן: מה שאתה עושה כאן כרגע, אתה דוחה את הקץ לעוד חודש ימים כאשר בעוד חודש ימים תדבר אל הקיר.

יעקב ליצמן: אתה טועה בזה.

יעקב ליצמן: כרגע יש לחץ.

חיים אורון: אם אתה יודע להביא פתרון עד יום שישי, תכנס את הוועדה הזאת ביום שישי.

חיים אורון: אני לא בעד המדיניות לתת לזה למות ברכות.

חיים אורון: זאת אומרת, לא נדון היום, לא נדון מחר, נגיע ליום ראשון ולא יסגרו לגמרי אלא יסגרו שלושת-רבעי ויאמרו שיולדות אי אפשר לסגור כי אין היכן לקבל אותן כך שישאירו את היולדות וכולי.

חיים אורון: בעוד חודשיים נמצא במצב יותר גרוע מאשר עכשיו.

חיים אורון: לכן קודם כל במבנה הקיים, תנו להם לעבוד.

חיים אורון: אם יורם יאמר שהוא רוצה, מבחינתי מספיק שהוא יגיד, שהוא רוצה או פתרון מלא היום או תסגרו, אז אני ארד מהצעתי.

חיים אורון: אני לא חושב שאפשר לנהל את זה עם השוט של ה-1 בינואר 2011.

קריאה: אני עובדת ארבעים שנים בבית החולים ואני נשארת בלי פיצויים, בלי פנסיה ובלי עבודה.

אורלי לוי אבקסיס: כמה ילדים יש לך?

קריאה: יש לי 11 ילדים ואני נשארת בלי פרנסה.

קריאה: אין לי פנסיה.

קריאה: תסתכלו על העובדים.

משה גפני: אני יכול לומר לך משהו בארבע עיניים אבל לא איכפת לי שכולם ישמעו.

משה גפני: רציתי להודיע שאני לא מביא את התקציב היום בגלל ביקור חולים, אבל אמרו לי שקדימה תתקוף אותי כי מדובר בחרדים.

משה גפני: יאמרו שעל הכבאות לא עשיתי משבר ועל ביקור חולים אני עושה משבר בגלל שמדובר בחרדים.

רוני עמרם: לא חרדים.

רוני עמרם: אני אימא לשישה ילדים והגעתי לכאן ממעלה אדומים.

משה גפני: חבר הכנסת מוזס.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב ראש, צעצועי הלשון  שאנחנו שומעים מהאוצר – ביטחון תעסוקתי, זה כמו הביטחון התזונתי.

מנחם אליעזר מוזס: בביטחון התזונתי אנחנו רואים כל שנה ושנה שהעוני מעמיק, אותו הסיפור הוא בביטחון התעסוקתי.

מנחם אליעזר מוזס: אני מבקש מהעובדים, אל תלכו שולל.

מנחם אליעזר מוזס: יחלקו אתכם בין המוסדות ואתם תהיו שם לא עובדים אלא עבדים כי אתם בלי פנסיה והעובדים במקום שם הם עם פנסיה.

מנחם אליעזר מוזס: יכניסו בקושי חמישים עובדים ואז מה יהיה עם השאר?

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב ראש, אני מבקש ממך, אני כיושב ראש הסיעה.

משה גפני: אתה מורה לי לפרוש מהקואליציה?

משה גפני: אני פורש היום.

מנחם אליעזר מוזס: לא. אני מסכים לגבי השלושים מיליון שקלים.

מנחם אליעזר מוזס: הסיעה מסכימה ששלושים מיליון שקלים ילכו.

מנחם אליעזר מוזס: אין בעיה של כסף.

מנחם אליעזר מוזס: בעיית הבעיות כאן היא שהאוצר אומר שהוא רוצה לייצר יש מאין.

מנחם אליעזר מוזס: אין מיטות, שערי צדק לא מוכנים, הדסה לא מוכנה, שוכבים בפרוזדורים בביקור חולים, ואת זה אני אומר לכם מניסיון אישי.

מנחם אליעזר מוזס: מגיע לנו מזל טוב, הבת שלי ילדה בת בביקור חולים ואני מגיע לשם ורואה אותה בפרוזדור כי עדיין אין מקום אלא בערב יתפנה מקום.

מנחם אליעזר מוזס: בלי עין הרע.

מנחם אליעזר מוזס: לוותר על בית חולים ועל בית יולדות במרכז ירושלים?

מנחם אליעזר מוזס: במרכז העיר?

מנחם אליעזר מוזס: זה פיקוח נפש.

מנחם אליעזר מוזס: כאן מדובר על כסף?

מנחם אליעזר מוזס: כאן מדובר על פיקוח נפש.

מנחם אליעזר מוזס: זה ממש פיקוח נפש.

מנחם אליעזר מוזס: אבא שלי לקה בליל שלג בהתקף לב והוא גר במאה שערים ותודות לזה שביקור חולים הוא ליד הבית – האמבולנס לא הגיע ולא הייתה אפשרות להשיג בליל שלג אפילו מזחלה – דוקטור כהן זיכרונו לברכה לקח אותו  בחיפושית שלו והוא אמר שזה שהוא הביא אותו לביקור חולים, זה הציל את חייו.

מנחם אליעזר מוזס: אם הוא היה צריך ללכת להדסה, מזמן כבר הייתי אומר קדיש.

מנחם אליעזר מוזס: זה יעלה הרבה יותר כסף להעביר להדסה ולהעביר לשערי צדק.

מנחם אליעזר מוזס: יושב כאן יהודי מנוסה, שר הבריאות לשעבר הרב נסים דהאן, תשאל אותו מה עמדתו.

מנחם אליעזר מוזס: שמענו ממנו דברים ברורים והוא איש עם ניסיון אדיר.

מנחם אליעזר מוזס: כל המשחקים של האוצר, אף פעם לא הביאו טובות לעם ישראל ובוודאי לא לעובדים המכובדים האלה.

משה גפני: אמנון כהן.

אמנון כהן: אני באמת רוצה לחזק את ידי העובדים.

אמנון כהן: יישר כוח על כל מה שאתם עושים במסירות נפש ובאמת זאת מסירות נפש.

אמנון כהן: לנושא הענייני.

אמנון כהן: אנחנו צריכים לראות איך שומרים על המקום החשוב הזה שנתן מענה לאזרחי המדינה תקופה ארוכה של שנים.

אמנון כהן: קראנו גם בעיתונות שהיה שם איזשהו ניהול כושל ואני חושב שעל ניהול כושל האוצר לא יכול לעבור.

אמנון כהן: אנחנו צריכים לראותש הדברים שם ייעשו ואני מברך על כך שידידי יורם בלשר, שיש לו ניסיון רב בתחום הבריאות וגם שר הבריאות לשעבר, מכובדי נסים דהאן, בהנהלה.

אמנון כהן: הם צריכים לקחת את המושכות.

אמנון כהן: כבוד סגן שר הבריאות, אנחנו צריכים להפעיל את המקום הזה ועל מנת להציל את המקום הזה, מאחר שיש הנהלה חדשה, לתת להם הזדמנות להציל את המקום ולא לתת כרגע פתרונות נקודתיים.

אמנון כהן: האוצר צריך לתת או הלוואה או ביטחונות לצורך כך שבמהלך השנה ועשרת החודשים הנותרים הם יעברו לשלב יעילות.

אמנון כהן: הם יבדקו כמה אשראי הם צריכים לתקופה הזאת, אולי עשרים מיליון שקלים ואולי פחות.

אמנון כהן: לא לתת כסף אלא לתת להם ביטחון כדי שיוכלו להתנהל נכון ואז ישלמו גם את השכר.

אמנון כהן: הם במהלך התקופה הזאת יביאו לייעול כי המקום יכול להיות גם יעיל, גם יכול להיות כלכלי, גם יכול להחזיק את עצמו וגם יכול להרוויח יפה.

אמנון כהן: כאן אני בא בבקשה לבעלים.

אמנון כהן: אני מבקש שבתקופה הזאת של ההתייעלות להמתין עם מה שמגיע לו לפי השמאי הממשלתי.

אמנון כהן: אני לא יודע מה אומר בדיוק ההסכם, אבל בתקופה הזאת, על מנת שבית החולים לא ייסגר בסופו של תהליך, שהאוצר יעמיד לרשות בית החולים או הלוואה או ביטחונות כדי שהם יוכלו לקחת הלוואות מהבנקים על מנת שיוכלו להתנהל ובמהלך השינה ועשרה החודשים הם צריכים להגיע לאיזון תקציבי כזה ואחר.

אמנון כהן: בתקופה זאת האשראי הזה יעמוד להם.

אמנון כהן: אני חושב שבניהול החדש היום הם יכולים לעמוד על הרגליים.

אמנון כהן: לכן אני מבקש לאפשר את הנקודה הזאת.

אמנון כהן: לא לתת כסף אלא ביטחונות ולראות כיצד הם מתנהלים.

משה גפני: הם מבקשים ערבות.

אמנון כהן: זה מה שצריך לתת להם.

משה גפני: הם אומרים שהם ייקחו את ההלוואה.

אמנון כהן: זה מה שצריך לעשות.

אמנון כהן: צריך להוביל את המהלך הזה ולא לטווח קצר אלא לטווח ארוםך.

אמנון כהן: המדיניות שלנו היא לא לסגור את בית החולים ביקור חוליםף.

משה גפני: תודה.

משה גפני: חבר הכנסת ציון פיניאן.

ציון פיניאן: תודה רבה אדוני היושב ראש.

ציון פיניאן: אני רוצה להעיר הערה אחת.

ציון פיניאן: התניית  האישור התקציבי או התמיכה בתקציב תמורת ביקור חולים, זאת פוליטיקה זולה שאני אפילו נגעל ממנה.

ציון פיניאן: פשוט עובדים עליכם בעיניים.

ציון פיניאן: אל תאמינו לזה.

קריאה: אנחנו יודעים.

ציון פיניאן: מדובר כאן ב-700 עובדים שהשארת 500-6009 עובדים בבית והעברת 200 עובדים, זה גזר דין מוות גם לבית החולים וגם לעובדים.

ציון פיניאן: שום מפעל כמו בית חולים הדסה, כמה שהוא גדול, לא יחזיק ולא יוכל לסבסד את הזכויות של 500 עובדים.

ציון פיניאן: אין דבר כזה וזה לא יהיה כי זה לא אפשרי.

ציון פיניאן: אני מתפלא על האוצר.

ציון פיניאן: אתם באתם ואמרתם לנו כאן שכדי לייצר מקום עבודה אחד עולה למדינה בין 100 ל-150 אלף שקלים.

ציון פיניאן: לזרוק 600 עובדים, זה אומר תשעים מיליון שקלים.

ציון פיניאן: רצו לסגור מפעלים בצפון, ואמרו שכל עובד הוא בין 100 ל-150 אלף שקלים.

ציון פיניאן: עכשיו מדובר בתשעים מיליון ואני לא מבין את השיטה.

ציון פיניאן: אמר את זה גם שר התעשייה כאן, שזאת העלות ליצירת מקום עבודה.

ציון פיניאן: לא רק הם מפסידים אלא גם עיריית ירושלים תפסיד והיא ממילא במצב גרוע, כי האנשים האלה לא ישלמו ארנונה כי יש להם שבעים אחוזים פטור בגלל אבטלה.

ציון פיניאן: כל המעגל של 500 הועבדים האלה, זה כמו מלון עם 400 חדרים.

ציון פיניאן: זה מעגל של כספים.

ציון פיניאן: אני מתפלא איך בנושא הזה אתם עומדים על המקח.

ציון פיניאן: היו דברים מעולם וקרה שהאוצר סבסד גם מפעלים פרטיים ובתי חולים פרטיים.

ציון פיניאן: אני שומע כאן על שני בתי החולים בנצרת, גם האיטלקי וגם הנוצרי, כך שכבר ניתן סבסוד בעבר.

ציון פיניאן: יותר פשוט לבוא ולתפוס את האנשים האלה שעשו עבודה ולקחת אותם כקורבן?

ציון פיניאן: אני שומע שהם עושים עבודת קודש.

ציון פיניאן: יושב כאן סגן שר הבריאות והוא אומר שאסור לסגור את בית החולים.

ציון פיניאן: אתם צריכים לעבוד מולו ולא מולנו.

ציון פיניאן: הוא אומר שאסור לסגור.

ציון פיניאן: נסו לעשות את זה עם שר התעשייה, נסו לעשות את זה מול שר הפנים, נסו לעשות את זה מול שרים אחרים ונראה מה יהיה.

משה גפני: הם עושים.

ציון פיניאן: אחר כך הם חוזרים ברוורס בשבעים אחוזים מהמקרים.

ציון פיניאן: אני מציע לתת להם אוויר לשנתיים ובעוד שנתיים תבואו ותבחנו אם פעלו טוב או לא, ואז תחליטו אם לסגור או לא לסגור את המקום.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חבר הכנסת יעקב אדרי, אינו נוכח.

משה גפני: חבר הכנסת אורלב, לא נמצא.

משה גפני: חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: אדוני היושב ראש, יש כאן שתי סוגיות.

נסים זאב: יש את הסוגיה של גאידמק ואגב, כולנו חייבים לו תודה ואי אפשר להתעלם מההשקעה שהוא השקיע בזמנו, ומדובר במיליונים רבים, ומצער מאוד שבית החולים בסופו של דבר לא יכול היה להתרומם אחרי כל השקעה הרבה שהייתה בגלל כשל שהיה בגלל ההנהלה הקודמת.

נסים זאב: אני רוצה להזכיר לך אדוני היושב ראש.

נסים זאב: כאשר סיימנו את הדיון לפני שבועיים, היה סיכום שהמנכ"ל של בית החולים יביא מסמך שידבר ויוכיח לחברי הוועדה שאכן אפשר להמשיך עם אולי הסיוע הממשלתי, אבל איך בית החולים בעוד שנתיים ושלוש שנים יוכל להוכיח את עצמו כדי שלא נחזור לאותה נקודה וחלילה וחס שוב נצטרך את אותם המיליונים.

נסים זאב: זה היה צריך להיעשות היום כדי לשכנע את הוועדה.

נסים זאב: דבר נוסף.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך אדוני היושב ראש שלפי חוק יסוד הכנסת משנה מהיום למחר.

נסים זאב: כשהיה חוק יסוד 18 שרים, הייתה בעיה להכפיל את השרים במדינת ישראל?

נסים זאב: לא הייתה בעיה.

נסים זאב: משנים את החוק.

נסים זאב: בתי ספר פרטיים מוכרים על ידי משרד החינוך או לא?

נסים זאב: בתי תרבות מקבלים תקציב או לא?

נסים זאב: אני לא מקבל את ההנחה שהבעיה היא חוקית.

נסים זאב: תאמין לי, בחקיקה כולנו אלופים ויודעים לעשות את זה סופר כשר למהדרין, להביא חוק שבית חולים יקבל תקציב מיוחד ולא צריך דווקא מיהדות התורה.

נסים זאב: אתם לא צריכים כל כך להשקיע.

משה גפני: גם ש"ס יכולה לתת.

נסים זאב: הבעיה היא הרצון והאמון במערכת.

נסים זאב: אני אומר שכאן צריך להוכיח את האמון ואני בטוח שצריך לתת את ההזדמנות למנכ"ל לדבר כאן בנושא הזה.

נסים זאב: אגב, זה היה סיכום הישיבה הקודמת ואני חושב שבזה היה צריך להתחיל את הדיון, להביא לנו את המסמך ולומר לנו שיושבים כבר שבועיים על המדוכה ושחושבים שכן נוכל להתמודד בעתיד.

נסים זאב: אני לא רוצה לחזור על הצורך החיוני ביותר של בית החולים.

משה גפני: אין צורך.

משה גפני: כולם מסכימים.

נסים זאב: ודאי לגבי העובדים אנחנו לא צריכים לחזור על המלים, אבל צריך לצאת מתוך החלטה לא להלאים את בית החולים ולומר שבעל כורחם נחלק את העובדים בין בית החולים הדסה ושערי צדק.

נסים זאב: כולנו יודעים שזה בלוף וזה לא יקרה כי הם לא מוכנים לקלוט אותם וגם לא כופים אותם בעד כורחם.

נסים זאב: זה דבר שלדעתי הוא הזוי וצריך לומר באמת.

נסים זאב: צריך לקבל החלטה לגבי העברה תקציבית של שלושים מיליון שקלים, ועוד לפני דיוני התקציב ואחר כך לדון בצד החוקי, איך להעביר אותם מבחינת נעשה ונשמע.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

משה גפני: אחר כך חבר הכנסת זחאקלה, אחרון הדוברים.

שלי יחימוביץ': אני לא מצליחה להבין את ההתנגדות של האוצר להעברת הכסף הדרוש.

שלי יחימוביץ': אני לא מצליחה להבין את זה טכנית.

שלי יחימוביץ': אומר כאן משה שפשוט אי אפשר, שאין תצורה טכנית להעביר כסף מתקציב המדינה לבית חולים שהוא לא בית חולים ממשלתי.

משה גפני: לא מדובר בהעברת כסף אלא מדובר על מתן ערבות.

שלי יחימוביץ': אני לא מבינה את הנימוק הטכני כי אני זוכרת במעומעם, ותקנו אותי אם אני טועה, אבל ב-2006-2007 כשסגן שר הבריאות היה יושב ראש ועדת הכספים וכבר הגיעו אנשי ביקור חולים, ולצערי הם מגיעים אלינו שוב ושוב, אנחנו כן אישרנו להם לפני שגאידמק רכש את בית החולים.

שלי יחימוביץ': אישרנו להם בבחינת הצלה מדי חודש בחודשו העברת כספים צבועים לצורכי פנסיה שעברו מהמדינה לקופת ביקור חולים.

שלי יחימוביץ': כלומר, היכולות הטכניות לבצע העברת כספים קיימות.

שלי יחימוביץ': אם כן, פתרנו את הבעיה הטכנית.

שלי יחימוביץ': האם הסוגיה היא סוגיה אידיאולוגית שהמדינה לא מתערבת בבתי חולים שאינם בתי חולים ממשלתיים?

שלי יחימוביץ': גם זה הרי לא נכון.

שלי יחימוביץ': הרי משרד האוצר מעורב עד צוואר ומדגיש ומדבר כל הזמן על ההוצאה הלאומית לבריאות ולא  על ההוצאה הממשלתית לבריאות.

שלי יחימוביץ': זאת אפילו אידיאולוגיה אצלכם.

שלי יחימוביץ': אתם לא רוצים להגביר את ההוצאה הלאומית כי אתם אומרים שהיא משפיעה גם על ההוצאה הממשלתית.

סימן טוב: ועוד כמה סיבות.

שלי יחימוביץ': אתם אומרים שככל שיש יותר שירותי בריאות, כך אדם רוצה לצרוך יותר בריאות, תיאוריה שאני מתנגדת לה כמובן כי אני לא חושבת שאדם מאשפז את עצמו באופן וולנטרי לניתוח לב פתוח אבל זאת התיאוריה שלכם.

סימן טוב: לא שלנו, אבל תודה על הקרדיט.

שלי יחימוביץ': בשעתו הייתם למשל מאוד מעורבים ברצון שלכם להוציא את תרופות מצילות חיים מתוך השב"ן שזה לא היה קשור בכלל לתקציב המדינה, אבל בכל זאת התערבתם בצורה מאוד אגרסיבית.

שלי יחימוביץ': פתאום כאן אתם לא יכולים.

שלי יחימוביץ': אתם לא יכולים להתערב לא טכנית, לא אידיאולוגית, אבל כשאתם רוצים, אתם מתערבים טכנית, וכשאתם רוצים אתם מתערבים אידיאולוגית.

משה גפני: משרד האוצר סבור שלא צריך את בית החולים הזה.

שלי יחימוביץ': משרד האוצר טועה.

משה גפני: נכון.

שלי יחימוביץ': משרד האוצר טועה.

שלי יחימוביץ': אני לא חושבת שיש מישהו במערכת הבריאות שחושב שבית החולים הזה מיותר הן מבחינת הציבור שזקוק לו, הן מבחינת המיקום שלו, הן מבחינת האיכויות הייחודיות שלו, הן מבחינת צוות העובדים שלו.

שלי יחימוביץ': נגיד שאין חמלה בלבכם, בואו נהיה טכניים לחלוטין, אבל מדובר כאן בצוות עם ניסיון מקצועי שלא יסולא בפז.

שלי יחימוביץ': כל אחד מהאנשים שיושבים כאן מחזיק מאחוריו עשרות שנות ניסיון של עבודה במערכת הבריאות.

שלי יחימוביץ': לקחת את זה ולזרוק את זה לפח?

שלי יחימוביץ': זאת איוולת.

שלי יחימוביץ': אני אומר משהו שבטוח כולם יתנגדו לו אבל בכל זאת אני אומר ולהעלות את האופציה של להלאים את בית החולים ולהמשיך להפעיל אותו במתכונת הקודמת כבית חולים ממשלתי.

משה גפני: אני בעד.

שלי יחימוביץ': הרי להקים בית חולים חדש, זאת עלות פי כמה וכמה יותר גבוהה.

יעקב ליצמן: באשדוד הם משלמים 500 מיליון שקלים רק כדי להקים את בית החולים.

שלי יחימוביץ': יפה.

שלי יחימוביץ': אין עוררין על  נחיצות בית החולים.

יעקב ליצמן: רק כדי להקים, 500 מיליון שקלים.

שלי יחימוביץ': זה לא שבית החולים עומד שומם מאדם והציבור לא רוצה אותו.

שלי יחימוביץ': הציבור זקוק לו נואשות והוא אפילו לפעמים שוכב במסדרון.

שלי יחימוביץ': אז מה עניין?

שלי יחימוביץ': למה לא לעשות את הדבר הזה ופשוט להמשיך להפעיל את בית החולים הזה כשירות לציבור?

שלי יחימוביץ': כך אנחנו פותרים את כל הבעיות בבת אחת וגם אנחנו מקימים בעצם בפועל בית חולים ממשלתי בלי כל העלות וההוצאות שכרוכות בהקמתו.

שלי יחימוביץ': \

משה גפני: תודה.

משה גפני: חבר הכנסת זחאלקה.

משה גפני: אחרונת הדוברים חברת הכנסת פניה קירשנבאום.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב ראש, רבותיי חברי הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: ההכרעה שעומדת בפנינו היום, כל אחד יחשוב על התרחיש של מה יקרה.

ג'מאל זחאלקה: לפי תרחיש האוצר בסופו של דבר נראה קניון מכוער בלב ירושלים, ואני מדגיש מכוער כי זה מה שיהיה.

ג'מאל זחאלקה: לגבי העובדים, אנחנו הרי יודעים שכל אחד יישאר עם הבעיות שלו ולא תהיה ישיבה כזאת בוועדת הכספים בנושא של עובדת מסוימת.

ג'מאל זחאלקה: כל אחד יישאר לגורלו.

ג'מאל זחאלקה: כמובן תהיה פגיעה בשירותים הרפואיים שניתנים לאזרחים ולתושבים בירושלים.

ג'מאל זחאלקה: גם אני קיבלתי טיפולים בביקור חולים וגם הבנות שלי ואני מצטרף לדברים שנאמרו על הצוות הרפואי ואני מכיר חלק ממנו באופן אישי.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהמדינה צריכה לומר תודה שיש בית חולים שהיא לא השקיעה את הכסף בבנייתו.

ג'מאל זחאלקה: לפחות זה נחסך ממנו.

ג'מאל זחאלקה: בית החולים נותן שירות ציבורי.

ג'מאל זחאלקה: המבוטח שמקבל את השירות, אם זה שירות ממשלתי או קופת חולים או עמותה ציבורית או פרטית, הוא מקבל את אותו שירות והוא משלם את אותו הכסף.

ג'מאל זחאלקה: זה לא שבגלל שהמקום פרטי, הוא משלם יותר אלא מדובר בבית חולים ציבורי לכל דבר.

ג'מאל זחאלקה: שלא יספרו לנו כי אני לא מאמין.

ג'מאל זחאלקה: ג'ומס אמר שאם אומרים שלוש פעמים לא יכול, זה סימן שלא רוצה.

חיים אורון: זה המ"כ שלי אמר לי בצבא.

ג'מאל זחאלקה: אני לא אצטט את המ"כ שלך.

חיים אורון: הוא היה בחור טוב.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר שיש כאן מצב בו מדובר בהכרעה מוסרית ולא רק הכרעה פוליטית.

ג'מאל זחאלקה: לא מדובר כאן בקואליציה או באופוזיציה אלא בהכרעה מוסרית.

ג'מאל זחאלקה: לא כל יום יש לנו הכרעה מוסרית כזאת.

ג'מאל זחאלקה: לסגור בית חולים, זה פשע.

ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת גפני, אני פונה אליך אישית, אל תיתן שיקרה דבר כזה.

ג'מאל זחאלקה: שלא יירשם בהיסטוריה שלך ושל הרב ליצמן שאתם נתתם לדבר הזה לקרות.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע שאתם מתנגדים אבל שלא יירשם שנתתם לסגור את בית החולים ביקור חולים, ובידכם הדבר.

ג'מאל זחאלקה: יש לכם תמיכה מקיר לקיר בכנסת ואף אחד לא יאשים אותך ויאמר שזה בגלל החרדים.

ג'מאל זחאלקה: אתה רואה שכולם, חילוניים, ערבים וחרדים מגיעים לבית החולים הזה.

משה גפני: אתה לא מכיר את החילוניים כאן.

משה גפני: אתה ערבי ואתה לא מכיר את החילונים היהודים.

משה גפני: אם אני הייתי עכשיו מאיים במשבר, אני אומר לך שזה מה שהיו אומרים.

משה גפני: לא חשוב, אלה הצרות שלי.

משה גפני: זחאלקה, אני אדבר אתך אחר כך בארבע עיניים ואני אגיד לך גם מי רמז לי שהוא הולך לעשות את זה.

שלי יחימוביץ': מי?

משה גפני: מישהו מקדימה.

פניה קירשנבאום: תגיד לנו מי זה.

משה גפני: לא. תאמיני לי, את הצרות שלי יש לי לבד.

ג'מאל זחאלקה: יש שני דברים שצריך להישען עליהם.

ג'מאל זחאלקה: יש היום  הנהלה מצוינת, כך שמעתי ואני לא מכיר את דוקטור בלשר, שהיא יכולה להציל את בית החולים.

ג'מאל זחאלקה: שנית, יש בית חולים ברמה גבוהה.

ג'מאל זחאלקה: יש בעיה שבית החולים גורר מהעבר, אני חושב שזה בלתי הגיוני ולא מוסרי לא לתת לבית החולים להמשיך לעבוד.

ג'מאל זחאלקה: לא צריך לדאוג לעובדים שיעבדו בבתי החולים האחרים אלא צריך לדאוג להם במקום עבודתם.

ג'מאל זחאלקה: זה הפתרון האמיתי.

ג'מאל זחאלקה: כל פתרון אחר יפגע בעובדים.

משה גפני: תודה.

משה גפני: אני חותם על הדברים שלך.

משה גפני: פניה קירשנבאום.

פניה קירשנבאום: כבוד יושבי הראש, לשעבר ובהווה.

פניה קירשנבאום: כואב לי שלפעמים נושא כל כך חשוב כמו בית החולים הופך לנושא פופוליסטי אפילו בוועדת הכספים.

פניה קירשנבאום: כל הנושא של פירוק קואליציה או לא פירוק קואליציה, אין לזה שום משמעות כאשר אנחנו מדברים על נושא כל כך חשוב.

פניה קירשנבאום: אני רוצה להזכיר לשניכם ולכל חברי הוועדה שישבנו כאן לא מזמן ודיברנו על בית החולים באשדוד ודיברנו על כך שבכמות המיטות בארץ אנחנו נמצאים בתחתית הטבלה.

פניה קירשנבאום: האוצר טוען שאפשר לחלק את זה בין בתי החולים, אבל אני לא בטוחה.

פניה קירשנבאום: לא הבאתם לנו שום הוכחה.

יעקב ליצמן: בינתיים הגענו להסכם.

פניה קירשנבאום: אנחנו מדברים.

פניה קירשנבאום: אני אומרת שאם רציתם שנקבל החלטה כלשהי או שנלך לכיוון מסוים, לפחות תביאו לנו הוכחה שלבתי החולים יש יכולת קיבולת של המיטות האלה ולא סתם.

פניה קירשנבאום: אם אתם תאמרו שבבית החולים יש איקס מיטות ואתם תצליחו להכניס לבתי החולים איקס פחות כמה, מה אנחנו עושים עם יתר המיטות?

פניה קירשנבאום: שוב אנחנו נמצאים בבעיה.

פניה קירשנבאום: כולנו יודעים מה קורה בתקופת החורף או בתקופת הקיץ או בתקופות מעבר, כאשר החולים שוכבים בפרוזדורים ואי אפשר לתת להם טיפול.

פניה קירשנבאום: אז נעמיס על בתי החולים הקיימים?

פניה קירשנבאום: דיברה על זה גם שלי ואמרה שאנחנו יודעים כמה עולה להקים בית חולים.

פניה קירשנבאום: אני מבינה שלגבי עלות של תחזוקה של נכס במרכז ירושלים, צריך לראות ולכלכל את זה.

פניה קירשנבאום: אם יש עמותה שמנהלת כיום את בית החולים והיא נכשלת, או שלא היא נכשלה אלא קודמה והיא סופגת את התוצאה, הצעתי היא להקים ועד ממונה כמו שאנחנו עושיםך במקומות אחרים ובוועד הזה ישב נציג האוצר, נציג משרד הבריאות ונציג העמותה הנוכחית.

פניה קירשנבאום: ניתן להם פרק זמן כדי שינסו לעשות תוכנית הבראה ולבנות את המערך הזה כמו שצריך, אבל נעשה את זה בהחלטה משותפת.

פניה קירשנבאום: ניתן להם קודם ערבויות, נקבע את פרק הזמן.

פניה קירשנבאום: אני מציעה לא להשאיר את הוועד הזה כמו שהוא עכשיו כי יהיה לו קשה להתמודד במצב הנוכחי.

קריאה: הוועד עכשיו הוא חדש.

פניה קירשנבאום: אני לא יודעת אם בוועד החדש יושב נציג האוצר או נציג משרד הבריאות.

משה גפני: אין.

פניה קירשנבאום: אם יש, זה בסדר, ואם אין, אני מציעה למנות.

פניה קירשנבאום: אני מציעה לתת להם הלוואה ופרק זמן להתאושש.

נסים זאב: המנכ"ל לא ענה על השאלות.

משה גפני: אבל אנחנו לא שם.

משה גפני: אני אומר לך בוודאות מוחלטת שלפי התוכנית שלהם אם הם מקבלים ערבות מדינה של שלושים מיליון שקלים, הם במשך השנה הבאה יהיו מאוזנים ובעוד שנתיים הם גם יהיו רווחיים.

משה גפני: זאת התוכנית שלהם.

נסים זאב: תן למנכ"ל חצי דקה לומר את זה.

משה גפני: אני מצביע על ההחלטה של הוועדה.

נסים זאב: תן למנכ"ל בית החולים לומר שני משפטים.

משה גפני: אני רוצה לתת את רשות הדיבור ליושבת ראש ועד העובדים שביקשה.

משה גפני: ההחלטה היא שלא סוגרים את בית החולים.

אמנון כהן: החלטה אסטרטגית.

קריאה: המשמעות שלא סוגרים היא שדצריך להזרים כסף.

משה גפני: זחאלקה, הם לא מצביעים בשבילך, הם מצביעים ש"ס.

רוני עמרם: גם עבור חיים אורון לא מצביעים והוא אתנו כל הזמן.

רוני עמרם: הוא אמר את זה.

רוני עמרם: אנחנו מדברים אמת, רק אמת.

נסים דהאן: כאחד שהייתה לו את הזכות לשרת את עם ישראל כשר הבריאות, הסוגיה של ביקור חולים הייתה גם על שולחנו והתקיימו מספר רב של דיונים מקצועיים עם הצוות המקצועי אז במשרד הבריאות.

נסים דהאן: ההחלטה הייתה שאסור לסגור את בית החולים, חייבים להשאיר אותו בניהול עצמאי.

נסים דהאן: אספר לכם סיפור מאתמול שמגבה את ההחלטה שהייתה אז ואני שמח שגם משרד הבריאות היום לא חוזר בו מההחלטה וכי ההחלטה המקצועית שהתקבלה אז שרירה וקיימת היום.

נסים דהאן: אתמול התקיים דיון בפיקוד העורף על תרחיש הייחוס של מוכנות לשעת חירום שחס ושלום לא נצטרך.

נסים דהאן: אחד הפתרונות של תרחיש הייחוס של פיקוד העורף, בית חולים במרכז העיר.

נסים דהאן: יתרה מכך, בית חולים במרכז העיר שנותן מענה ופתרון לשעת חירום בכל הזדמנות.

נסים דהאן: אחד הפתרונות שעלו גם בתקופתי היה לחלק בין שערי צדק והדסה, אבל מה יקרה?

נסים דהאן: בשערי צדק חצי מחלקה פנימית ריקה ובביקור חולים חצי מחלקה פנימית ריקה.

נסים דהאן: מה יגיד האוצר?

נסים דהאן: תשאירו חצי בכל צד?

נסים דהאן: הוא יגיד, צרפו מחלקה, תעבירו חצי מחלקה של ביקור חולים לשערי צדק, ובצדק הוא יאמר את זה.

משה גפני: הבעיה היא שהיא לא חצי ריקה אלא לא יהיה לאן להעביר.

יעקב ליצמן: הוא אומר את זה גם כשהם מלאים.

נסים דהאן: הוא אומר את זה גם כשהם מלאים, כל שכן שהם ריקים.

נסים דהאן: מדובר בבית חולים עצמאי בעיר בסדר גודל של ירושלים ובצורת הפיזור של בתי החולים הציבוריים שנמצאים בקצוות.

נסים דהאן: אם למשל שערי צדק היה במרכז העיר או הדסה היה במרכז העיר, יכול להיות שהאוצר צודק אבל מדובר במתכונת שבתי החולים הגדולים נמצאים בקצוות ובשעת חירום לא תהיה אפשרות להגיע אליהם כי הכבישים יהיו חסומים על ידי אלף ואחד גורמים ביטחוניים שיצטרכו את הכבישים האלה.

נסים דהאן: ראינו את זה בפיגועים.

נסים דהאן: עבדכם הנאמן היה שר הבריאות בתקופת הפיגועים הנוראה.

נסים דהאן: רוב  הפיגועים שהיו במרכז ירושלים פונו בראש ובראשונה לביקור חולים ורק אחר כך פינו ליתר בתי ה חולים.

נסים דהאן: אם לא היה ביקור חולים במרכז העיר, הייתה חובה על המדינה להקים בית חולים כזה.

נסים דהאן: חסכו מהמדינה את הקמת בית חולים חדש במרכז העיר והוא קיים.

נסים דהאן: צריך לתת לו חמצן למספר חודשים, אני מעריך כשנה-שנה וחצי.

נסים דהאן: עבדכם הנאמן הוא חבר הנהלה בבית החולים.

נסים דהאן: לא הייתי מצטרף להנהלת בית החולים אם לא הייתי חושב, לאחר בדיקה מעמיקה – ויספר לכם המנכ"ל מה עשיתי לו, איך סיירתי בבית החולים בפינה-פינה, מחלקה-מחלקה ורק לאחר שסיירתי בבית החולים יום שלם מבוקר עד ערב, הגענו למסקנה שבית החולים יכול להיות עצמאי בניהול שלו גם מבחינה תקציבית בתוך תקופה של שנה וחצי.

נסים דהאן: צריך לתת לו את החמצן הזה ואחר כך נוכיח לכולם שניתן לנהל את בית החולים ביקור חולים באופן מאוזן, עצמאי, בלי עלויות נוספות למדינה, וזאת תהיה ברכה גם בשעת שגרה וגם בשעת חירום.

נסים דהאן: אחר כך תקום ועדת חקירה לבדוק למה סגרנו בית חולים במרכז העיר כאשר חס ושלום יהיה מצב חירום.

משה גפני: תודה.

משה גפני: יושבת ראש ועד העובדים, את רוצה לומר משפט?

רוני עמרם: כן.

רוני עמרם: אני רוצה לומר אוי לאותה חרפה.

רוני עמרם: שלושים מיליון שקלים מפרידים בין בית חולים חי, פועל, תוסס ונושם לבין בית חולים סגור.

רוני עמרם: תבינו, רק היום במשמרת בוקר בין 7 ל-3 מתקיימים 28 ניתוחים בחדר הניתוח שלנו.

רוני עמרם: זה בלי לתאר את חדר הצינתורים שלנו וזה בלי לדבר על חדר לידה שקולט בין 20 ל-25 לידות מדי יום.

רוני עמרם: זה בית החולים ביקור חולים שלנו.

רוני עמרם: בלי לדבר על האשפוזים ביתר המחלקות.

רוני עמרם: החולה הראשונה שלנו שנכנסה היום לחדר ניתוח היא חולה בת 30 עם כריתת גוש מהשד.

רוני עמרם: זאת חולה שאם מחר בית החולים לא יהיה, היא תחכה חודשיים ושלושה וחמישה חודשים לבית חולים שיימצא מקום לעשות לה את הניתוח אבל בינתיים היא תמות ועוד נשים תמותנה אחריה.

רוני עמרם: זה בית החולים ביקור חולים.

רוני עמרם: אני רוצה לדעת האם ביום ראשון אני חוזרת לבית החולים ואומרת שאין בית חולים.

רוני עמרם: מה אני אומרת ל-700 עובדים?

רוני עמרם: יש לנו מקום עבודה או אין לנו מקום עבודה?

רוני עמרם: את זה אני רוצה לשמוע מהוועדה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני פונה לראש הממשלה ואני פונה לשר האוצר.

משה גפני: מבחינתי כשל כוח הסבל.

משה גפני: אני לא יכול בבוקר לדון על צווים של מסים עקיפים שיעלו את המחירים לכל האזרחים בכל תחומי החיים כמעט בשעה שיש פתרון שלא להפחית את המסים הישירים ומס החברות.

משה גפני: יש פתרון.

משה גפני: אני הולך לספוג על גבי את העניין הזה של מדיניות כושלת, מדיניות שאין בה שום הגיון.

משה גפני: אנחנו נצטרך להעלות עכשיו את המסים העקיפים, בשעה שיש פתרון באי הפחתת מסים ישירים, באי הפחתת מס החברות.

משה גפני: אני הולך לספוג את זה, אני בקואליציה.

משה גפני: אנחנו כולנו נספוג את זה ונחטוף את הביקורת.

משה גפני: אחרי כן יש לנו דיון על ביקור חולים.

משה גפני: אין דיון בכלל.

משה גפני: אין בר דעת אחד שלא יגיד שבית החולים צריך להמשיך.

משה גפני: אין דבר כזה.

משה גפני: בית חולים שנמצא כל השנים, משרת את כל האוכלוסייה שם, שיש מצוקת אשפוז גם בהדסה וגם בשערי צדק, יש מצוקת אשפוז בירושלים ואנחנו לא יכולים בשום פנים ואופן להסכים ש-700 עובדים יצאו לרחוב.

משה גפני: לא יכולים להסכים לכך בשום פנים ואופן.

משה גפני: אין סמכות לוועדת הכספים.

משה גפני: אמרתי שאם הבעיה היא כספית, פתרנו את הבעיה הכספית אבל הבעיה היא לא כספית.

משה גפני: אל תחזרו על השלושים מיליון שקלים כי זה לא עומד לדיון בכלל.

משה גפני: אם הבעיה הייתה שלושים מיליון שקלים, יש לי ברגע זה פתרון.

משה גפני: אנחנו ביהדות התורה נותנים את הכסף וגם  אם יהדות התורה לא נותנת את הכסף, אין לי בעיה להביא שלושים מיליון שקלים.

משה גפני: לא זאת הבעיה.

משה גפני: זאת לא הסמכות שלנו.

משה גפני: עם כל הכבוד, אני אקבל את הביקורת, אני יושב ראש ועדת הכספים, אני יכול לפרוש מהקואליציה, אני יכול לעכב את התקציב, אני יכול לעשות הרבה דברים, אבל יש חיים מעבר לאמירות הפופוליסטיות האלה.

משה גפני: אני יכול לקבל החלטה שאני פורש ושלום על ישראל.

משה גפני: יש כאן ויכוח עקרוני שמתנהל שנים עם משרד האוצר.

משה גפני: משרד הבריאות מול משרד האוצר.

משה גפני: עם כל הכבוד, משרד הבריאות ב-2007, המשרד המקצועי, חתם על הסכם שעל המתווה הזה מדבר משה בר סימן טוב.

משה גפני: לא ליצמן היה שר הבריאות אלא היה מישהו אחר שר הבריאות ב-2007 שחתם על המתווה הזה, כשהמשרד ישן.

רוני עמרם: לא רציתי לומר.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: לך אין מה לומר, אבל לי יש חסינות.

משה גפני: עליך אין ביקורת אבל עלי יש ביקורת.

משה גפני: אני מציע שנעשה סדר בדברים.

משה גפני: אם מישהו חושב שלמישהו מאתנו יש איזשהו פקפוק בשאלה הזאת, אני אומר לכם שקיבלתי הוראה מגדולי תורה על העניין הזה.

משה גפני: אין לי אפילו שיקול דעת, שלא לדבר על כך שלדעתי אסור לסגור את המקום.

משה גפני: אין ויכוח לגבי העניין הזה.

משה גפני: אני עושה מעשה שהוא חורג מסמכות.

משה גפני: אני רוצה שוועדת הכספים תקבל החלטה כדלהלן: ועדת הכספים מחליטה שאת בית החולים ביקור חולים לא סוגרים.

משה גפני: אני מבקש שנקבל החלטה לפי מה שאמר סגן השר שהוא הגורם המקצועי.

משה גפני: ההחלטה אומרת שבמהלך שנה ועשרה חודשים בית החולים ממשיך רגיל במקומו.

משה גפני: הדבר השלישי הוא שהעובדים לא ייפגעו בכל הסדר.

משה גפני: הדבר הרביעי שהוא בעצם החשוב ביותר, אני מאפשר למשרד האוצר.

משה גפני: משה אמר שהוא נפגש הערב עם הדסה ואני מאפשר עד מחר, עד מחרתיים, לקבל תשובות.

משה גפני: אנחנו לא מתערבים בפתרון, זאת לא הסמכות שלנו.

משה גפני: אם הפתרון יהיה להלאים כמו שאמרה שלי יחימוביץ, שבית החולים יהיה ממשלתי, בסדר, אם הפתרון יהיה שבית החולים ינוהל על ידי ההנהלה הנוכחית, בסדר, על ידי ההנהלה הנוכחית.

משה גפני: אם הפתרון יהיה על ידי הדסה ושערי צדק, בסדר, על ידי הדסה  ושערי צדק.

משה גפני: אני רוצה לראות במבחן התוצאה האם שלושת העקרונות האלה נשמרו.

משה גפני: העיקרון הראשון הוא שבית החולים לא נסגר, העיקרון השני הוא שבמשך התקופה הזאת שיש את ההסכם, שנה ועשרה חודשים, לא נוגעים בעניין הזה וממשיכים לפעול במקומו, והדבר השלישי הוא שהעובדים לא נפגעים בכל הסדר.

יעקב ליצמן: אני רוצה שכל הישיבות יהיו עם משרד הבריאות.

משה גפני: עם משרד הבריאות, בוודאי.

משה גפני: משרד הבריאות עם משרד האוצר.

משה גפני: אנחנו מעוותים כאן את התמונה, ודאי שעם משרד הבריאות.

משה גפני: אנחנו מצביעים על ההצעה שלי.

משה גפני: ה צ ב ע ה     הצעת ההחלטה התקבלה פה אחד     	ההחלטה הראשונה היא שבית החולים לא ייסגר, ההחלטה השנייה היא שבמשך שנה ועשרה חודשים שההסכם קיים בית החולים לא זז ממקומו, ההחלטה השלישית היא שהעובדים לא ייפגעו.

משה גפני: אופן הפתרון מצוי בידי משרד האוצר.

משה גפני: אני מבקש עד מחר או מקסימום עד מחרתיים לומר לנו על איזה מתווה הלכנו.

משה גפני: כל מתווה שתלכו על פי העקרונות האלה, מקובל עלינו.

יורם בלשר: חבר הכנסת גפני, אין כסף בחודש הבא לשלם משכורות.

משה גפני: אני נותן לו יום-יומיים.

משה גפני: הרי ישבנו כל הזמן על העניין הזה של הערבות על השלושים מיליון שקלים.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: הישיבה נעולה.