ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 325, 2011-01-24 10:00

אברהם מיכאלי: בוקר טוב לכולם, אני פותח ישיבה מיוחדת של ועדת החוקה, חוק ומשפט לרגל מלאת 62 שנה לכינון הכנסת.

אברהם מיכאלי: היום, לכבוד האירוע, אנחנו מקיימים דיון מיוחד בנושא שינוי גיל הבחירה לכנסת, ונשמע דעות שונות; בין היתר, חשוב לנו לשמוע את דעות בני הנוער שנמצאים אתנו פה היום.

אברהם מיכאלי: הנושא, שנמצא במחלוקת, בוודאי כבר הוצג בפניכם בשיעור לדמוקרטיה בבתי הספר: האם הורדת הגיל מתחת לגיל 18 מייעלת את הליכי הדמוקרטיה, והאם בני נוער שטוענים שהם כבר מספיק בוגרים כדי לעשות דברים כאלה או אחרים – מותר להם גם להצביע במערכת הבחירות, הן של הרשויות המקומיות והן הארצית.

אברהם מיכאלי: אם הם משפיעים בתחומים רבים ושונים – למה שלא ייתנו להם גם להצביע בבחירות כדי שישפיעו גם במערכות השלטוניות?

אברהם מיכאלי: לעומתם יש הטוענים שעד גיל 18 הילדים עדיין לא מספיק בגרו והנוער עדיין לא בוגר מספיק כדי שיוכלו להצביע ולהשפיע במערכות שלטוניות, כי הם עדיין צמודים להורים, עדיין עוסקים בעיסוקים של נוער ולא תמיד הם יתרמו בהכרעות שלהם במערכת השלטונית.

אברהם מיכאלי: יש דעה לכאן ויש דעה לכאן.

אברהם מיכאלי: יש מדינות שונות בעולם שנוהגות בצורות שונות.

אברהם מיכאלי: היום אנחנו גם נשמע את החומר שמסביב לנושא הזה, איך נהוג בעולם.

אברהם מיכאלי: איך נהוג במדינת ישראל, כולכם, פחות או יותר יודעים, כבר קיבלתם את המידע.

אברהם מיכאלי: הייתי רוצה גם לשמוע את דעות בעלי המקצוע שנמצאים אתנו פה היום, ובמיוחד אתכם, בני הנוער, שתציגו לנו את דעתכם בעניין.

אברהם מיכאלי: יום ההולדת של הכנסת זה יום שנכון וראוי לדון בנושא הזה, וחשוב שדעתכם תישמע ונדע אותה כשאנו באים לכלכל את צעדינו כמחוקקים בהמשך הדרך.

אברהם מיכאלי: נביא בחשבון גם את הדברים שתאמרו לנו היום.

אברהם מיכאלי: נמצאים אתנו כמה בעלי מקצוע, אני רוצה לשמוע מהם דברי רקע בנושא, כדי שנוכל לפתח את הדיון בהתאם.

אברהם מיכאלי: הייתי רוצה לשמוע את ועדת הבחירות.

אברהם מיכאלי: מי נמצא פה מטעמם?

דורית ואג: היועץ המשפטי.

אברהם מיכאלי: היועץ המשפטי של ועדת הבחירות, בבקשה תציג לנו את חומר הרקע מבחינת הנתונים שיש לנו היום, לפחות בארץ, לגבי המצב הקיים.

אברהם מיכאלי: היו כמה התפתחויות בשנים האחרונות וניסיונות כאלה או אחרים, ודאי תוכל להביא לנו את הרקע בעניין הזה, ואחר כך נעבור לאנשים אחרים.

אהוד שיל"ת: שלום לכם, אני שמח לראות אתכם פה.

אהוד שיל"ת: גם אני, אך לפני זמן קצר הייתי נוער, אני עדיין מרגיש כך.

אהוד שיל"ת: העניין של גיל ההצבעה, מתי אפשר להצביע לגוף נבחר ומי בכלל זכאי להצביע לגוף נבחר, זה נושא שמתפתח ב-300-200 שנה האחרונות – אני לא אתן את הסקירה המלאה – בהתחלה זה היה רק לאצילים, לבעלי רכוש, מי שלא היה לו רכוש לא היה יכול להצביע, הגיל היה גבוה יותר, אחר-כך פתחו את זה לכולם.

אהוד שיל"ת: היו הרבה מדינות שלנשים לא נתנו להצביע – בשוויצריה נתנו לנשים להצביע רק בשנות ה-70 של המאה הקודמת, 1970 ואילך.

אהוד שיל"ת: עד אז בשוויצריה המתקדמת – אתם מכירים את השעונים השוויצרים – לנשים לא היתה זכות הצבעה.

אהוד שיל"ת: במדינות שונות בעולם זכות ההצבעה היתה מגיל 21-20, והורידו ברובן לגיל 18 רק באמצע המאה הקודמת, שנות ה-60 וה-70 של המאה הקודמת.

אהוד שיל"ת: האמת ניתנת להיאמר, שכמו כל דבר אחר בבחירות, ההחלטה אם לתת לגיל כזה או אחר להצביע, היא שיקול קודם כול פוליטי, אף-על-פי שזה עניין טכני, והשיקול הבא אחריו הוא הטכנולוגי – האם זה ניתן מבחינה טכנית.

אהוד שיל"ת: נמצא פה נציג משרד הפנים, אבל אני רק אומר שמבחינת הכנת פנקס בוחרים, זה ניתן, אין נפקא מינה אם שולפים בני 18 ליום הבחירות או בני 17 או בני 15 או בני 20.

אהוד שיל"ת: מבחינה זו אין בעיה.

אהוד שיל"ת: אם המחוקק היה רוצה להעביר את זה, אולי היה שוקל אם הוא לא נתקל פה באיזה קיר אטום כי יש בעיה טכנית, אבל אין בעיה טכנית, לכן נשארים רק השיקולים הפוליטיים.

אהוד שיל"ת: כשאני מדבר על שיקולים פוליטיים אני לא אומר את זה כדבר שלילי.

אהוד שיל"ת: בכלל לא.

אהוד שיל"ת: חוקי הבחירות, כולם, הם מלאי טכניקה, הם סעיפים מאוד-מאוד טכניים, כשמתחתם עומד שיקול פוליטי, וזה לגיטימי, זה בריא שזה יהיה כך.

אהוד שיל"ת: אני אביא דוגמה.

אהוד שיל"ת: איך בוחר מזדהה בקלפי?

אהוד שיל"ת: במשך שנים רבות במדינת ישראל, הבוחר היה יכול להזדהות בקלפי אך ורק על-פי תעודת זהות ולא בשום תעודה אחרת.

אהוד שיל"ת: אין לך עניין יותר טכני מזה ואין לך עניין יותר מהותי מזה.

אהוד שיל"ת: זה נקבע בחוק, לא בתקנות.

אהוד שיל"ת: למה זה מהותי?

אהוד שיל"ת: אם ייתנו לכל אחד להזדהות כמו שהוא רוצה, כמו שזה קיים במדינות אחרות, או שהוא בכלל לא צריך להזדהות, וגם זה קיים במדינות מסוימות, זה כבר שיקול פוליטי.

אהוד שיל"ת: למה אמרו רק תעודת זהות?

אהוד שיל"ת: כי כשחוקקו את החוקים האלו, עם הקמת המדינה, לא היו לאנשים תעודות נוספות על תעודת זהות.

אהוד שיל"ת: דרכון היה לכמה דיפלומטים ולכמה פקידים בכירים בהסתדרות.

אהוד שיל"ת: לאחרים לא היה דרכון.

אהוד שיל"ת: אף אחד לא נסע לחוץ-לארץ בשנת 1950-1949.

אהוד שיל"ת: לכן אמרו שהתעודה שקיימת בידי כל אדם זו תעודת זהות.

אהוד שיל"ת: זה השתנה בשנים האחרונות, ואמרו: אפשר גם תעודת נהיגה תקפה עם תמונה ודרכון תקף וכן הלאה.

אהוד שיל"ת: יש עניינים טכניים שהם מהותיים, והם נקבעים בשיקול פוליטי.

אהוד שיל"ת: אני אומר שוב: השיקול הפוליטי הוא חיובי.

אהוד שיל"ת: יש סיעה, רשימה, שחושבת כך, וזה נוח לה, יש רשימה אחרת, ומגיעים לדרך הפשרה.

אהוד שיל"ת: גם הגיל שבו ניתנת האפשרות לבחור, במצב שאין בעיה טכנית, ואין בעיה טכנית, זה קודם כול שיקול פוליטי.

אהוד שיל"ת: לכל רשימה יש עדיין ערכים מסוימים, לסיעה יש אידיאולוגיה, יש ערכים, יש לה צרכים, והם לגיטימיים, כי אנחנו רוצים את המפלגות, אף-על-פי כל מה שיש בעיתונים נגד מפלגות ונגד פוליטיקה, והכול נראה שחור משחור.

אהוד שיל"ת: זה לא נכון, שלא יטמטמו אתכם עם הדברים האלה.

אהוד שיל"ת: אנחנו צריכים פוליטיקה, וצריכים מפלגות.

אהוד שיל"ת: זה הבסיס של הדמוקרטיה.

אהוד שיל"ת: אם זה לא יהיה, תהיה דיקטטורה.

אהוד שיל"ת: ולכן השיקולים הפוליטיים הם שיקולים לגיטימיים ביותר, אצלנו ובכל מקום אחר בעולם.

אהוד שיל"ת: השיקולים הפוליטיים יכולים להיות אפילו לגבי רשימה מסוימת – "לנו יש יותר נוער"; ולגבי רשימה אחרת בדיוק הפוך – "אם ניתן לגיל 17 להצביע, הם יקבלו קצת יותר קולות מאשר אנחנו".

אהוד שיל"ת: אלה שיקולים לגיטימיים, וכשהכנסת תכריע בשינוי הדיל, זה יהיה חלק מהמכלול.

אהוד שיל"ת: יש כמובן שיקולים, אמר יושב-ראש הוועדה, האם בן 17 הוא בר דעת מספיק בשביל לבחור את הכנסת, את הפרלמנט שלנו, או לא.

אהוד שיל"ת: אותם ויכוחים היו בבחירות לרשויות המקומיות, גם שם היה ספק והכנסת החליטה לתת את זה.

אהוד שיל"ת: אני חושב שיש בזה שכל בבחירות לרשויות המקומיות, משום שנער קרוב יותר לפעילות של הרשות המקומית.

אהוד שיל"ת: הוא קרוב מאוד לפעילות של הרשות המקומית.

אהוד שיל"ת: הרשות המקומית נותנת לו אמצעים ישירים שנוגעים בו ישירות, אם זה עוד מגרש משחקים ועוד מתנ"ס וכל מיני שירותים כאלה שהוא מקבל ישירות.

אהוד שיל"ת: אנשים בדרך כלל לא מקבלים שירותים ישירים כאלה מהמדינה, מהכנסת.

אהוד שיל"ת: השירותים שהמדינה נותנת הם מאוד-מאוד עקיפים.

אהוד שיל"ת: ביטחון זה דבר עקיף לכולנו, זה לא משהו ישיר, וכן הלאה.

אהוד שיל"ת: לכן שיקול הדעת שונה בין בחירה לרשות המקומית ובין בחירה לכנסת, ויש פה מרחב של שיקולים, ובמרחב הזה כל אחד יכול להגיד את דעתו, ואני מקווה שנשמע פה דעות מעניינות מכם.

אברהם מיכאלי: נמצאת פה נציגת מערכת החינוך.

אברהם מיכאלי: הייתי רוצה לשמוע איך המערכת היום, בשיעורי דמוקרטיה, מכוונת את בני הנוער לחשיבה בתחום הזה.

אברהם מיכאלי: האם משווים עם המצב הקיים בעולם במדינות שונות, או שיוצאים מנקודת הנחה שבני הנוער שלנו במדינת ישראל הם בני נוער ייחודיים, משיקולים כאלה ואחרים, ולפי זה הם מוכוונים איך לחשוב בסוגיה הזאת?

בלהה גליקסברג: אני מרכזת לימודי ההיסטוריה והאזרחות בחינוך הדתי, ואני מברכת על השתתפות התלמידים.

בלהה גליקסברג: כמורה לשעבר, שלימדה אזרחות כמעט 30 שנה, זה ייחודי ומרגש לראות תלמידים ששותפים, ולו ליום אחד, בעבודת הכנסת, לכן אני ממש שמחה לפגוש אתכם כאן.

בלהה גליקסברג: אני רוצה להתייחס לשאלה שהדיון עוסק בו, ותוך כדי התשובה אני אתייחס לנקודות שהעלית.

בלהה גליקסברג: זכות הבחירה דורשת בגרות ואחריות, ומשרד החינוך אינו ממליץ להוריד את גיל הבחירה.

בלהה גליקסברג: יכול להיות שהעמדה הזאת לא תהיה פופולרית בעיניכם, אבל אני כמובן אסביר.

בלהה גליקסברג: למה דווקא בגיל 18 ולא מוקדם יותר?

בלהה גליקסברג: פה אני אתייחס גם לשאלותיך.

בלהה גליקסברג: הצבעה לכנסת היא קבלת החלטה, היא קבלת החלטה מורכבת שמושפעת מגורמים רבים.

בלהה גליקסברג: כאשר תלמיד נכנס לבית הספר הוא מתחיל מערך לימודי וחינוכי של 12 שנות לימוד, עד הגיעו לגיל 18.

בלהה גליקסברג: המערך הלימודי והחינוכי הזה, בהקשר שלנו, כולל לימודי אזרחות, פעילויות שונות של חינוך אזרחי, מתן כלים להתמודדות עם פעילויות מורכבות, גם סוגיות שנויות במחלוקת, ובכלל חינוך לערכים דמוקרטיים.

בלהה גליקסברג: במערכת החינוך יש דגש על הנושאים האלה, אני מדברת על מערכת החינוך הישראלית, במיוחד בכיתות י"א-י"ב.

בלהה גליקסברג: רק עם השלמת המערך הכולל הזה, עם סגירת המעגל, הצעיר והצעירה בני ה-18 בשלים להתמודד עם קבלת החלטה מורכבת שנוגעת גם לגורלם וגם לגורל המדינה.

בלהה גליקסברג: בשלב הזה, בגיל 18, ההנחה היא מבחינתנו שהם כשירים לעשות זאת, לבחון ולהבין חלופות שונות בצורה מושכלת ולהחליט באופן רציונלי האם וכיצד להשפיע.

בלהה גליקסברג: ובכל זאת – זה באמת מתחבר למציאות הישראלית המורכבת – יש בני נוער שמעוניינים מאוד להיות מעורבים ולהשפיע, ולכן למערכת החינוך יש מספר חלופות.

בלהה גליקסברג: למשל, פעולות התנדבות מסוגים שונים, במסגרות פורמליות ובלתי פורמליות, למשל, חברות בתנועת נוער.

בלהה גליקסברג: אני רוצה להתעכב על עניין שהוא חלק מלימודי האזרחות בבתי הספר, והוא אפילו חלק מציון הבגרות של התלמידים, וזו מטלת הביצוע, שבוודאי התלמידים מבינים בדיוק את הטרמינולוגיה, אבל אני אסביר בקצרה.

בלהה גליקסברג: מטלת הביצוע, במסגרתה קבוצת תלמידים בוחנת לעומק סוגיה אזרחית כלשהי.

בלהה גליקסברג: כשאני מדברת על בחינה לעומק, אני מתכוונת גם לחקר עיוני של אותה בעיה אזרחית, גם על חקר מעשי.

בלהה גליקסברג: בסופו של תהליך החקר העיוני והמעשי נעשה תהליך של עיבוד ממצאים, והתלמידים מציעים הצעת פתרון יישומית לאותה סוגיה אזרחית שהם בדקו.

בלהה גליקסברג: אנחנו גם ממליצים להם לפנות אל הגורמים הרלוונטיים, כמו רשויות מקומיות או משרדי ממשלה, כדי להמליץ על הפתרון שאליו הם הגיעו.

בלהה גליקסברג: הנקודה הזאת היא דוגמה מאוד משמעותית לאזרחות פעילה, לחינוך של התלמידים שלנו למעורבות, לאכפתיות, ללקיחת אחריות על הנעשה בסביבתם.

בלהה גליקסברג: לסיכום.

בלהה גליקסברג: משרד החינוך לא תומך בהורדת גיל הבחירה, אבל יש אפשרויות למעורבות חברתית ואזרחית של בני הנוער בשלב הזה של חייהם, לא בהכרח דרך הצבעה בבחירות.

אברהם מיכאלי: תודה, גברת גליקסברג.

אברהם מיכאלי: לפני שאני אבקש מחברי חברי הכנסת שיביעו את הראייה שלהם בסוגיה, נמצאת פה נציגת המועצה לשלום הילד.

אברהם מיכאלי: תציגי את עמדת המועצה לשלום הילד בסוגיה הזאת, לאור הניסיון הרב שלכם בסוגיה.

אברהם מיכאלי: בחקיקה שהכנסת חוקקה לגבי הרשויות המקומיות, הייתם שותפים בעניין הזה בזמנו, ואני זוכר שהיו התלבטויות לפה ולפה.

אברהם מיכאלי: תסבירי את זה גם לבני הנוער, לפני שהם גם יתייחסו לסוגיה הזאת.

ורד וינדמן: באופן כללי אנחנו תומכים נלהבים להצעה להוריד את גיל הבחירות.

ורד וינדמן: אומנם הנושא של הדיון נוסח כ"רעיון שמקדים את זמנו", אבל בכל הכנסות האחרונות מונחת הצעת חוק שמבקשת להקדים את גיל הבחירות, וזה דבר שחוזר על עצמו, עדיין ללא הצלחה למרבה הצער.

ורד וינדמן: אנחנו חושבים שזו דרך מצוינת, אולי הטובה ביותר, לחנך לדמוקרטיה, לחנך לאזרחות טובה – האפשרות לקחת חלק בהליך הדמוקרטיה, שזה הבסיס העקרוני שלו.

ורד וינדמן: אנחנו חושבים שילדים בגיל 17 הם בשלים מספיק להכריע גם בסוגיה העקרונית הזאת, וצריך להזכיר לעניין הזה שיש הרבה מאוד חוקים, שמטילים הרבה מאוד אחריות על ילדים בגילאים מוקדמים, והיום המגמה של החקיקה היא להוריד את הגיל בכל מיני היבטים, ואולי המעניין והחשוב בהם הוא גיל הנישואים.

ורד וינדמן: היום גיל הנישואים הוא גיל 17.

ורד וינדמן: זה אומר שבמקרים מסוימים אפילו אפשר לגדל ילדים לפני גיל הבגירות, וזו אחריות כבדה מאוד שהמדינה מאפשרת לקטינים, מאפשרת להם לעבוד, לקחת חלק בכוח העבודה, ויש עוד הרבה מאוד דוגמאות שקצרה היריעה מלפרט אותן.

דוד רותם: אתם גם תומכים בגיל הנישואים או שאתם תומכים בהעלאת גיל הנישואים?

ורד וינדמן: אחד מהשניים.

דוד רותם: את משווה בין הדברים, והשאלה, אם נוריד את גיל הבחירה, תגידו שאתם מסכימים לגיל הנישואים?

ורד וינדמן: זו שאלה - - -

דוד רותם: אני יודע, זו שאלה מכשילה.

דוד רותם: זו שאלת חקירה נגדית.

ורד וינדמן: חקירה נגדית, זה מה שרציתי לבחור.

ורד וינדמן: באופן חד-משמעי אנחנו תומכים בהעלאת גיל הנישואים.

ורד וינדמן: אני חושבת שהנושא של גיל הנישואים מטיל אפילו אחריות כבדה יותר מאשר אחריות הבחירה, אבל אם רוצים להיות קוהרנטיים בכנסת, כמובן, נוח לי להשתמש בנימוק הזה בגלל כובד האחריות שאני מייחסת לנושא של גיל הנישואים.

אורי אורבך: הגיל הפלילי זה גיל 14.

ורד וינדמן: האחריות הפלילית היא גיל 12, לא 14.

אורי אורבך: אחריות פלילית היא יותר כבדה מאשר בחירה לכנסת.

ורד וינדמן: אחריות פלילית היא דוגמה מצוינת להתייחסות לבני נוער כבגירים לעניין המעשה שלהם, אחר-כך החוק מתייחס אליהם אחרת בטיפול בהם, אבל מבחינת האחריות למעשים שלהם והבחירות שלהם היא מאוד נמוכה, גיל 12.

אורי אורבך: אז את בעד שיצביעו מגיל 12?

אורי אורבך: אנחנו רוצים להגיד לך, כל אחד בסגנונו, שההשוואות לדברים אחרים הם לא - - -

ורד וינדמן: הבחירות הגילאיות בחקיקה של הכנסת באופן כללי הן בחירות שחלקן כמעט מקריות.

ורד וינדמן: אני יכולה להביא הרבה מאוד דוגמאות, ילד בחופש מגיל 15 ומגיל 16 יכול לעבוד, יש כל מיני גילאים שילדים יכולים לקבל זכויות לפי חוק זכויות נפגעי עבירה מגיל 15 בלי הסכמה של ההורים שלהם.

ורד וינדמן: ילד מגיל תשע צריך להסכים להמרת דתו.

ורד וינדמן: אימוץ - - -

אורי אורבך: מה אומרות כל הדוגמאות שאת מביאה, שכל מקרה וכל סעיף צריך להידון לגופו, וההשוואה איננה - - -

ורד וינדמן: זה נכון, אבל אם מסתכלים על החקיקה באופן כללי רואים שהגילאים הם במגמת ירידה, זאת אומרת, יש נטייה יותר ויותר להתייחס לילדים כבשלים, כאחראים לגורלם, כבני אדם שיכולים לקחת חלק בהליך הדמוקרטי.

ורד וינדמן: אפשר גם להתייחס לאמנה בדבר זכויות הילד, שאחד העקרונות הבסיסיים שלה היא עיקרון ההשתתפות.

ורד וינדמן: עיקרון ההשתתפות מדבר על הליכים, לא רק ברמה הלאומית, מדבר בכלל בהליכים שקשורים לחייהם של ילדים.

ורד וינדמן: הנושא של הזכות להשתתפות, הביטוי אולי המשמעותי שלה, זה ההשתתפות כאזרחים, לכן זו היתה הכרעה של הכנסת, לא מזמן, נדמה לי בשנת תשס"ג, להוריד את גיל הבחירה לרשויות המקומיות.

ורד וינדמן: נדמה לי שזה לאו דווקא הראה שהיתה היענות מאוד גדולה של בני הנוער להשתתפות הזאת בבחירות.

ורד וינדמן: נדמה לי שזה בעיקר תפקיד המערכות מסביב, לחנך למעורבות וליצירת מודעות לעצם הזכות.

ורד וינדמן: יש אנשים שעדיין לא מודעים בכלל לעצם קיומה של הזכות.

ורד וינדמן: אם אנחנו אומרים שילדים לא יודעים, לא מבינים, לא מתמצאים, שזאת אחת מהטענות שנשמעות, אפשר להזכיר לכולם שכדי לנבא את תוצאות הבחירות, אנחנו לא הולכים ל"ניו-המפשיר", אנחנו הולכים לתיכון "בליך" ברמת-גן, והרבה פעמים זה מה שעושים כדי לבדוק את תוצאות הבחירות.

ורד וינדמן: וזה אומר שכנראה בני הנוער מבינים דבר או שניים בהליכים הפוליטיים.

אברהם מיכאלי: תודה לך.

אברהם מיכאלי: אני רוצה, במעגל הזה, לשמוע את נציג משרד הפנים.

אברהם מיכאלי: אתם הגוף שאמור ליזום את התיקון הזה, אם יחליטו עליו.

אברהם מיכאלי: אני מבין שהיוזמה היתה שלכם בנושא של תיקון לגבי רשויות מקומיות.

עדי זורובסקי: לא מדויק.

עדי זורובסקי: אני מהפיקוח הארצי על הבחירות במשרד הפנים, זו היחידה שמפקחת, מארגנת ומטפלת בבחירות לרשויות המקומיות.

עדי זורובסקי: במקור, משרד הפנים לא תמך בהורדת גיל הבחירה לרשויות המקומיות לגיל 17, אבל ההחלטה התקבלה, וכמובן, משרד הפנים מבצע אותה.

עדי זורובסקי: כפי שאמר היועץ המשפטי לוועדת הבחירות המרכזית לכנסת, מבחינה טכנית אין בעיה לגזור ממרשם האוכלוסין פנקס בוחרים שכולל בו בני 17, בגיל המתאים כמובן.

עדי זורובסקי: עם זאת, במבחן התוצאה, צריך להודות על האמת, שלא הבחנו בשינויים יוצאי דופן עם הורדת גיל הבחירות לגיל 17.

עדי זורובסקי: נכון שאין לי נתונים ספציפיים לגבי אחוז ההצבעה בקרב - - -

אברהם מיכאלי: כמה מערכות בחירות כבר עברנו?

עדי זורובסקי: 2003 ו-2008 לרשויות המקומיות, וצריך לכלול גם את המועצות האזוריות, ואני אומר מלה על הנושא הזה.

עדי זורובסקי: אחוזי ההצבעה יורדים גם במערכת הבחירות האחרונה, ב-2008.

עדי זורובסקי: אגב, במסגרת הזאת, יחידת הפיקוח הארצי על הבחירות, יחד עם משרד החינוך, מנסה להריץ תוכנית מסוימת, היא כרגע בשלבי תכנון ראשוניים, שבה נוכל לשלב בני נוער בוועדות הקלפי ברשויות המקומיות.

עדי זורובסקי: שוב, כדי להגביר את ההשתתפות והגדיל את שיעורי ההצבעה.

עדי זורובסקי: כשאנחנו חושבים על הרשויות המקומיות ישר עולה לנגד עינינו נושא העיריות.

עדי זורובסקי: צריך להביא בחשבון שיש עוד יישובים במדינה.

עדי זורובסקי: אנחנו מכירים אותם בתור המועצות האזוריות.

עדי זורובסקי: המועצות האזוריות כוללות בשטח השיפוט שלהן מספר יישובים קטנים, כפריים, קהילתיים.

עדי זורובסקי: כמובן, בכובעי כנציג משרד הפנים לא נביע דעה אם זה טוב או לא טוב להוריד את גיל ההצבעה בבחירות לכנסת לגיל 17, אני רק רוצה להביא דוגמה מנושא שעלה על שולחני לפני מספר שבועות.

עדי זורובסקי: ביישובים קהילתיים יש אפשרות שהעניינים הפנימיים ביישוב ינהל ועד מקומי, ובמקרים מסוימים כמו בקיבוצים וביישובים אחרים, כאשר התושבים מאוגדים במה שנקרא "אגודה שיתופית", לפעמים הוועד של האגודה השיתופית הוא זה שמנהל גם את העניינים המקומיים.

דוד רותם: תמיד.

דוד רותם: לא לפעמים.

עדי זורובסקי: ה"בעיות" מתחילות כשחלק מהתושבים חברים באגודה שיתופית וחלק לא חברים באגודה שיתופית, ואז מתחיל ויכוח האם האגודה השיתופית, שעל ענייניה, האנשים שאינם חברים לא יכולים להצביע, מן הראוי שתנהל את ענייני היישוב גם לגבי אותם אנשים שלא מצביעים.

עדי זורובסקי: יש יישובים שמתרחבים, והם רוצים שיגיעו אליהם אזרחים ותושבים מן החוץ, שהם לאו דווקא חברי האגודה השיתופית, ועלתה השאלה, כשקבוצה של תושבים שאינם חברים באגודה שיתופית, ביישוב לא קטן, ביקשה את האפשרות לאפשר להם ליצור ועד מקומי שהוא נפרד מוועד האגודה השיתופית, ונזעקו התושבים, שהם חברי האגודה השיתופית, ואמרו: מה פתאום.

עדי זורובסקי: כשניסינו לברר את היחס בין חברי האגודה השיתופית ללא חברי האגודה השיתופית התברר לנו שילדיהם של התושבים שהם חברי אגודה שיתופית לא רשומים כחברי האגודה  השיתופית.

עדי זורובסקי: ואז אמרו לנו: אתם צריכים להבין, בלאו הכי הילדים יצביעו כמו ההורים שלהם, אז גם האנשים שהם לא חברי האגודה השיתופית הם כמו חברי האגודה השיתופית - - -

דוד רותם: יש סעיף מפורש בחוק מה קורה כאשר יש יישוב שהוא אגודה קהילתית, כאשר יש מספר מסוים של תושבים שגרים שם ואינם חברים.

דוד רותם: החוק קובע אם זה 20% או 15%, ואז יש ועד גדול יותר.

עדי זורובסקי: נכון.

עדי זורובסקי: צו המועצות האזוריות דן במקרים האלה, אבל השינויים בהנהלה המקומית קשורים בהליך של בחירות.

עדי זורובסקי: כלומר, זה לא יכול להיות בין מערכת בחירות לבין מערכת בחירות, וזה נתון בסופו של דבר להכרעתו של שר הפנים.

עדי זורובסקי: העניין הוא מה קורה כאשר ועד מתפטר וצריך למנות ועד חדש, בדרך כלל זה בסמכות הממונה על המחוז של משרד הפנים, ואז נשאלת השאלה, האם לתת אפשרות גם לתושבים שאינם חברי האגודה השיתופית, ואז מסבירים לנו שחלק מאותם תושבים שאינם חברי האגודה השיתופית הם בניהם של חברי האגודה השיתופית, שבלאו הכי תומכים בדעות של הוריהם, אז כל אחד יסיק את המסקנות המתאימות.

דוד רותם: זה מסבירים לכם רק אלה שרוצים שאתם תיקחו רק את חברי האגודה השיתופית.

דוד רותם: אם הייתם שואלים את הילדים היה מתברר לכם שהם בכלל לא חושבים כמו ההורים.

עדי זורובסקי: יכול להיות שהם חושבים הפוך.

דוד רותם: מי שאיננו חבר באגודה השיתופית לא משלם לה מסים ולא נושא בחובות שלה, ולכן נוח להם להגיד: הם לא יהיו חברים, אבל הם יצביעו מה שנגיד להם.

עדי זורובסקי: אנחנו לא מקבלים את הדברים האלה ככזה ראה וקדש כמובן.

עדי זורובסקי: אנחנו עושים את הבדיקות.

דוד אלחייאני: זה לא בדיוק נכון.

דוד אלחייאני: אני ראש מועצה אזורית, זה לא בדיוק נכון.

אברהם מיכאלי: נתייחס לזה בהמשך לגבי הלקונה, אולי.

עדי זורובסקי: כך או כך, אני רק אסכם ואומר שמשרד הפנים, כמובן, ימלא את כל מה שיוחלט על-ידי הכנסת, אבל כאמור לא הבחנו בשינויים מרחיקי לכת בעקבות ההורדה של גיל ההצבעה ברשויות המקומיות.

עדי זורובסקי: תודה.

אברהם מיכאלי: תודה לך.

אברהם מיכאלי: חברי חברי הכנסת, לפני שניתן לבני הנוער להביע את עמדתם, מי שרוצה להתבטא.

אברהם מיכאלי: חבר הכנסת אורי אורבך, או שאתה נותן זכות קדימה ליושב-ראש הוועדה?

אורי אורבך: ליושב-ראש הקבוע.

אברהם מיכאלי: בבקשה.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, מה המשמעות של זכות בחירה במדינה?

דוד רותם: הזכות לבחור ולהשתתף בהליך הדמוקרטי משמעה להיות שותף בניהול חיי המדינה.

דוד רותם: לצערי הרב, במדינת ישראל אחוז המצביעים הולך ופוחת מדי שנה, והתוצאה היא שהגענו ל-70%-60% מצביעים, ועושים כל ניסיון להגדיל את מספר המצביעים.

דוד רותם: אני בדעה שזכות הצבעה צריכה להיות צמודה לתרומה למדינה.

דוד רותם: אני מסתכל על הנוער פה.

דוד רותם: הנוער הזה בעוד חצי שנה או בעוד שנה ישמור עלינו בגבולות.

דוד רותם: הנוער הזה הוא זה שבסופו של דבר המטלות העיקריות של מדינת ישראל יהיו מוטלות על הכתפיים שלו, הן בנושאי כלכלה, הן בנושאי ביטחון, הן בנושאי חינוך, הן בנושאי התיישבות.

דוד רותם: זה הדור שיסחב את המדינה על הכתפיים.

דוד רותם: בחירות נערכות אחת לארבע שנים, ואנחנו אומרים להם: רבותי, אתם תוכלו לשרת בצבא, תוכלו להילחם בשבילנו, אבל להחליט מי ישלוט במדינה, אתם עוד צעירים מדי, וזאת טעות.

דוד רותם: מכיוון שאין לי אפשרות לעשות בחירות כל שנה, אני חושב שכאשר הדור הזה לוקח על עצמו אחריות על המדינה, צריך גם לאפשר לו את ההכרעה מי ישלוט במדינה, כי בסופו של דבר אנחנו, מחוקקים חוקים ששולחים אותם לצבא, אז למה אין להם זכות להחליט מי יהיה זה שישלח אותם לצבא או יעשה הסכם אחר, או יעשה כל דבר אחר?

דוד רותם: לכן אני חושב שראוי להקדים את גיל הבחירה ולאפשר לצעירים בגיל 17 להצביע בבחירות לכנסת.

אברהם מיכאלי: תודה.

אברהם מיכאלי: חבר הכנסת אורבך.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ידידי הצעירים, אני מתנגד באופן נחרץ להוריד את גיל הבחירה, ואחרי תחילתו של הדיון הזה אני אפילו אשקול, אם תעלה הצעה כזאת, להעלות אותו, בעיקר מכיוון ששמעתי את עמיתי, חבר הכנסת רותם, שאומר: אנחנו שולחים אתכם לצבא, אז איך אי-אפשר לשלוח אתכם לבחירות?

אורי אורבך: לצבא אנחנו שולחים אתכם, ולבית הספר אנחנו שולחים אתכם קודם, זאת פקודה, זאת פקודה, פקודה של המדינה – חוק חינוך חובה.

אורי אורבך: לצבא – אנחנו מצווים אתכם ללכת לצבא.

אורי אורבך: כמובן, סומכים גם על רוח ההתנדבות שלכם בבחירה של היחידות הטובות ועל הרצון הטוב שלכם, אבל זו חובה.

אורי אורבך: אנחנו, האזרחים, באמצעות המדינה, אומרים לכם מה לעשות.

אורי אורבך: בבחירות, האזרחים אומרים למדינה מה לעשות, ואני חושב שאזרחים צעירים עדיין לא יכולים לומר למדינה מה לעשות, לא בבית הספר וגם לא בצבא.

אורי אורבך: אגב, בצבא גם אזרחים לא צעירים לא יכולים להגיד למדינה מה לעשות, כי הצבא כפוף לממשלה.

אורי אורבך: אני לא נכנס  לשאלה אם אתם בשלים לעניין או לא בשלים לעניין.

אורי אורבך: לפי תוצאות הבחירות לפעמים אני חושב שגם המבוגרים לא בשלים לעניין, אבל, כמובן, שזה כבר עניין של השקפה פוליטית.

אורי אורבך: הרי ברור לכולם שצריך לשים - - -

דוד רותם: זה, כי הוציאו אותך מהעיתונות והביאו אותך הנה.

אורי אורבך: אף אחד לא הוציא אותי מהעיתונות, אני הוצאתי את עצמי מהעיתונות – הייתי מעל גיל 18.

אורי אורבך: אגב, להיבחר נדמה לי שצריך להיות בן 21.

אורי אורבך: זאת אומרת, החוק מבחין שיש תפקידים מסוימים שדורשים גיל יותר מבוגר, בתפקידי שיפוטי נדמה לי גיל אפילו יותר מבוגר.

אורי אורבך: לא בוחנים כל אחד על הבגרות האישית שלו, אלא הולכים על ממוצע סביר.

אורי אורבך: אבל הסיבה העיקרית היא באמת לא בשלותו של ההוא או ההיא.

אורי אורבך: מבחינה אינטלקטואלית, כולכם אינטלקטואלים, וכולכם יכולים לקבל באופן אישי החלטה מושכלת.

אורי אורבך: אני רוצה להעלות פה עוד נקודה שאני מאוד חושש ממנה.

אורי אורבך: לו יורידו את גיל הבחירות, נגיד שיורידו את זה לגיל 17, גיל 17 אלו תלמידים בכיתה י"א בדרך-כלל.

דוד רותם: י"ב.

תלמידים: י"א-י"ב.

אורי אורבך: חצי שנה קודם הבחירות אנחנו כבר יודעים עליהן.

אורי אורבך: יתחיל מסע בחירות, והוא ייכנס לבתי הספר בעוצמות הרבה יותר גדולות מאשר בתיכון "בליך", שאגב אף פעם לא מצליח לחזות את תוצאות הבחירות בצורה נכונה.

אורי אורבך: ויכול להיות שכבר היום צריך לאסור את ההליכים האלה, כי הם קצת מסלפים את הדמוקרטיה.

אורי אורבך: הרי כשאתה בא לתיכון "בליך", זה תיכון חילוני, אז אין שם ייצוג לערבים, אין שם ייצוג למפלגות דתיות, וכן בבית ספר דתי, אין ייצוג למפלגות חילוניות.

אורי אורבך: זה "כאילו".

אורי אורבך: זה משחק בשיעור אזרחות, שזה בסדר, אבל אין לזה שום משמעות, ולו קטנה, לגבי תוצאות הבחירות.

אורי אורבך: בתי ספר הם לא מדגם מייצג, הם בתי ספר – ממלכתיים, ממלכתיים-דתיים, ערביים, בתי ספר לעולים.

אורי אורבך: זה עניין של שעשוע נחמד בחינוך לאזרחות, אבל ברגע שיתחיל קמפיין מסיבי של מפלגות, שיזהו פוטנציאל גדול מאוד של תלמידים בכיתות י"א-י"ב, וכמעט כל השנתונים האלה ישתתפו במערכת הבחירות – הפוליטיקאים עם היכולות שלהם, המפלגות עם היכולות שלהם, ושר החינוך וצוותו, שגם הוא אגב איש פוליטי, יכולים לפתות צעירים יותר בקלות מאשר לפתות מבוגרים, כי אתם קבוצה, כי אתם מסה.

אורי אורבך: אני חושש מזה גם היום בבחירות מוניציפאליות, אבל זו סוגיה אחרת, זה פחות חמור, פחות קריטי.

אורי אורבך: ואני לא רוצה פוליטיקאים מסתובבים בהמוניהם בבתי הספר, מציעים לכם פיתויים והטבות שאומנם אסורים על-פי החוק, אבל יש דרכים לעקוף גם את זה.

אורי אורבך: אני רוצה שבתי הספר יהיו נקיים ככל הניתן מהשפעות פוליטיות.

אורי אורבך: מה עוד שבבתי הספר, סקטוריאליים ומגזריים, שכולם פחות או יותר מאותו מחנה, מאותו ציבור, יש כוח למורים, למורות, לרבנים, למחנכים – כל אחד והמגזר שלו – להשפיע על קבוצות מאוד גדולות להצביע כפי שהם רוצים.

אורי אורבך: זה בעצם חצי מהתיכון.

אורי אורבך: כיתות י"א-י"ב עומדות בפני הצבעה, אני חושב שיש פה סכנות גדולות לפוליטיזציה מוגברת של מערכת החינוך.

אורי אורבך: זה דבר שאנחנו צריכים להיזהר ממנו, וזו הסיבה העיקרית שאני מתנגד להורדת גיל הבחירה.

דוד רותם: אורי, אני רוצה לחלוק עליך מסיבה נורא פשוטה.

דוד רותם: קודם כול, קח לדוגמה אותי, אין לי פריימריז וכל הסיפורים האלה, אני משקיע בבתי ספר תיכוניים כבר היום, כי אני מביא בחשבון שהתלמידים האלה, עד הבחירות הבאות, הם כבר יהיו בעלי זכות בחירה.

דוד רותם: לבוא אליהם ביום האחרון ולהשפיע עליהם זה הרבה יותר קשה מאשר כשאתה משפיע עליהם כשהם בכיתה י"א או י"ב.

דוד רותם: דבר שני, גם היום, כל אותם חששות שיש לך קיימים כבר היום, הרי כבר היום, בסקטורים מסוימים המורים מלמדים ומשפיעים על התלמידים, וזאת לא השפעה שמפסיקה מהיום למחר.

דוד רותם: החשש ששר החינוך ייתן הטבות, שאתה יכול להגיד: הוא גם ייתן להם את זה כדי שבעוד שנה הם יצביעו עבורו.

דוד רותם: אני לא חושב שהמערכת היא רקובה, אני חושב שהמערכת פועלת ביושר, ומכיוון שתלמידים, ככל שהם צעירים, הם מגלים עניין ומגלים מעורבות בחיי המדינה, צריך לאפשר להם לבטא את זה גם בקלפי.

אורי אורבך: קח לדוגמה את בחינות הבגרות.

אורי אורבך: הסוגיה הזאת של הקלות ושינויים - - -

דוד רותם: זה דבר שהייתי מבטל כבר מזמן.

אורי אורבך: זה דיון שהכנסת עורכת פה מפעם לפעם.

אורי אורבך: אני מביא את משרד החינוך כדוגמה, אבל גם הורדת גיל הנהיגה ברכב או באופנועים – יש שורה שלמה של דברים שהרצון להיות פופוליסט יפתה פוליטיקאים לחוקק חוקים ש"מיטיבים" עם בני הנוער, אבל מירעים עם החברה.

אורי אורבך: זה קורה גם במגזרים של מבוגרים, רק שאני חושב שלנערים ולנערות יש פחות כלים להתגונן מפני ההטבות האלה, גם בשל היותם חיים בלהקה, בקבוצה, בבית ספר, ונתונים יותר להשפעות האלה, וגם הנוכחות הפוליטית בבתי הספר תהיה מוגברת הרבה יותר מאשר היום, שאנחנו מסתובבים ובאים ומתווכחים על משהו והולכים הביתה.

אורי אורבך: זה יהיה יומיומי בבית הספר ומחוץ לבית הספר.

אורי אורבך: ולמה לנו?

אורי אורבך: במה ייגרע מהדמוקרטיה אם זה יתחיל כמו היום, שזה רק בשוליים של תקופת הלימודים, ולא בלב בית הספר ובלב תוכנית הלימודים?

אברהם מיכאלי: תודה רבה.

אברהם מיכאלי: רבותי, עוד מעט יגיע תורכם לדבר, אבל הייתי רוצה לתת לכם עוד טיפ.

אברהם מיכאלי: יש לנו בכנסת מחלקה שנקראת "מחלקת מחקר ומידע", ואנחנו כחברי כנסת מאוד שמחים להיעזר במחלקה הזאת כדי לקבל נתונים אובייקטיביים, גם על מה שקורה בארץ מבחינת הנתונים שקיימים בכל תחום ותחום, וגם על מה שנעשה בעולם.

אברהם מיכאלי: אני מבקש בכמה מלים לקבל סקירה של הממצאים שהושגו.

אברהם מיכאלי: עורך-הדין פרלמן, בשתי דקות תציג את הראייה האובייקטיבית של מחלקת המחקר של הכנסת, איך היא רואה את הסוגיה, ואחר כך אני אעבור אליכם כדי לשמוע את דעתכם.

אברהם מיכאלי: בבקשה.

נתי פרלמן: עיקרי הממצאים במסמך שלנו הם, שיש מגמה מסוימת בעולם של הורדת גיל הבחירה.

נתי פרלמן: גיל הבחירה של 18 הוא גם כן יחסית חדש, רק בעשורים האחרונים.

נתי פרלמן: בעבר היה גיל 21.

נתי פרלמן: יש כבר מדינות שהורידו את זה ל-16.

נתי פרלמן: הדוגמה הבולטת היא אוסטריה.

נתי פרלמן: מבחינת הנימוקים, רוב הנימוקים בעד ונגד כבר עלו כאן בדיון, אז אין טעם לחזור עליהם.

נתי פרלמן: דבר אחד שאולי לא עלה, הטענה בעד הורדת גיל הבחירה, שאם נותנים זכות בחירה לחולי נפש וללוקים בשכלם, שכל שכן יש לתת זכות בחירה גם לבני נוער, גם אם נקבל את הטענה שהם לא מספיק בוגרים ולא מספיק בשלים, אבל ודאי מסוגלים לעשות זאת לפחות כמו חולי נפש ולוקים בשכלם.

נתי פרלמן: מעבר לכך יש חוסר עקביות בעניין הגיל בחוקים אחרים, כגון בנישואים, רישיון הנהיגה – גם זה כבר עלה.

נתי פרלמן: אני חושב שזה מה שאפשר להוסיף על מה שכבר נאמר.

אברהם מיכאלי: תודה.

אברהם מיכאלי: אני רוצה שתתייחסו לדעות השונות שחברי הכנסת הביעו פה וגם הנתונים האלה מהעולם צריכים לתת לנו נקודות למחשבה.

אברהם מיכאלי: אני לא אומר שהעולם צריך להכתיב לנו כל הזמן מה לעשות, אבל אם אני רואה שיש מדינות, חמש מדינות שאני רואה במחקר, שכבר הורידו את הגיל ל-16, ויש שלוש מדינות שהורידו לגיל 17, שלא כל אחת מהווה דמות לחיקוי מבחינתנו, זה יכול להביא אותנו למחשבה האם לצדד בדעה של התומכים בהורדת הגיל, או לתמוך ברוב המוחלט של מדינות העולם, שעדיין עומדות על גיל 18 ומעלה.

ראובן שטל: אני מירוחם.

ראובן שטל: את מערכת הבחירות האחרונה שלי המוניציפאלית ראיתי לפני חודשיים – כמו שאולי ידוע לכם – לא יכולתי להצביע בגלל פער גיל של כשבועיים לצערי, אבל הייתי שותף.

ראובן שטל: וראיתי את בני הנוער שנערכים לבחירות ותורמים ביום הבחירות, וראיתי את החגיגה הדמוקרטית באותו יום.

ראובן שטל: וזה הדבר שהכי גורם לי לצדד ולתמוך בהורדת גיל הבחירות גם לכנסת לגיל 17.

ראובן שטל: בני נוער מעורבים, בני נוער תורמים בקהילה, בני נוער הובילו את מטות המתמודדים אצלנו, ואנחנו יישוב קטן, שבאמת כולם מכירים את כולם.

ראובן שטל: לראות את זה ולראות כמה בני נוער יכולים לדחוף וכמה המועמדים יכולים לתת לבני הנוער, גם אולי בגלל הקרבה הזאת וגם בכלל, זה באמת מאוד משמח.

ראובן שטל: אם נתייחס קצת לנתונים.

ראובן שטל: כמו שחבר הכנסת רותם אמר, במדינת ישראל בגיל 17 אני יכול להוציא רישיון נהיגה, בגיל 17 אני נדרש להתייצב לקראת גיוסי לצה"ל, בגיל 17 אני יכול לגשת ולהתחתן - - -

דוד רותם: אל תעשה את זה בגיל 17, שום דבר לא בוער...

ראובן שטל: חס וחלילה, לא חשבתי על זה.

ראובן שטל: חוקים במדינת ישראל שמתייחסים לגיל, ברובם הם כלפי גיל 17 למתן חובות וזכויות.

ראובן שטל: והזכות הגדולה ביותר שלנו, כבני נוער, להשפיע ולקבוע את העתיד שלנו במדינת ישראל, לבחור לפרלמנט, נמנעת מאתנו.

אברהם מיכאלי: תודה, ראובן.

דוד רותם: אני יכול לשאול שאלה?

אברהם מיכאלי: דעו לכם, חברי הכנסת הם היחידים שמותר להם להתערב, אחרים, צריכים לבקש רשות.

דוד רותם: האם אתה חושב שאפשר להשוות בין בחירות מוניציפאליות לבין בחירות כלליות?

דוד רותם: בבחירות מוניציפאליות, כמו שאמרת, כולם מכירים את כולם ואתה משפיע באופן ישיר על מה יקרה במקום שבו אתה גר.

דוד רותם: בבחירות כלליות אתה משפיע על הרבה יותר דברים.

דוד רותם: האם לבני הנוער יש הידע והיכולת כבר לסנן בין דעות שונות בפוליטיקה הישראלית?

ראובן שטל: אני מאמין שכן, אבל ההשוואה לא מוחלטת, יש שוני.

ראובן שטל: בני נוער מגבשים דעה פוליטית בגיל יותר צעיר לפעמים, בגילי 16 ו-17, אתה יכול לראות בני נוער שפעילים ויודעים מה הם חושבים על נושאים שהם בלב הדיון הציבורי בארץ, ומתן זכות בחירה להם ייתן להם מקום לממש את מה שהם כבר חושבים, ועמדתם, לאו דווקא תמיד כמו עמדת הוריהם, כמו שניסו להגיד פה, או כמו עמדת חבריהם.

ראובן שטל: בני הנוער במדינת ישראל הם בני נוער מיוחדים, יש להם דעה והם רוצים להביע אותה מאוד.

דוד רותם: רבותי, אני רוצה לעשות אתכם מבחן קטן.

דוד רותם: אם אפשר שכל מי שתומך יספר לנו מה הסיפור עם דוח ששינסקי, על מה הוא מדבר.

דוד רותם: אנחנו נצטרך בעוד שלושה ימים לקבל החלטה אם לאמץ את הדוח או לא.

דוד רותם: אתם חברי כנסת עכשיו, בואו נשמע מה אתם יודעים על דוח ששינסקי.

אברהם מיכאלי: בסדר גמור, עוד מעט נשמע כל אחד בפתיח שלו.

אברהם מיכאלי: הם יביעו אולי עמדה בנושא כזה או אחר שהמדינה מתמודדת אתו, איך אתם, כבני נוער, רואים כאנשים צעירים, מבחינת ידע וגם מבחינת מעורבות בדברים האלה.

אברהם מיכאלי: הייתי רוצה לתת גם כבוד לבנות שנמצאות פה, אלא אם כן בסוף הבנות מוותרות לבנים.

אברהם מיכאלי: בבקשה.

אברהם מיכאלי: שמך ומאיזה מקום את.

ספיר יזרעלוב: עכו.

ספיר יזרעלוב: על הדוח אני לא כל כך יודעת, לא הייתי עסוקה כל כך בפוליטיקה בזמן האחרון, כי יש לי בגרות ביום רביעי, אבל אני כן תומכת בשינוי גיל הבחירה.

ספיר יזרעלוב: קודם כול, אני חושבת שאנחנו נוער בוגר מספיק ומסוגל לבחון ולהבין, ולהביע דעה, והוא יכול להחליט באופן מושכל ובאופן עצמאי ביחס לדעות שונות בפוליטיקה.

אברהם מיכאלי: מאין, את חושבת, מגיע המידע היום לבני הנוער שאפשר לסמוך על גילאים כאלה שאכן המידע שהם מקבלים הוא מידע בדוק?

ספיר יזרעלוב: אל"ף, אנחנו נוער של אינטרנט.

ספיר יזרעלוב: נוער של אינטרנט יכול לבדוק ב"ויקיפדיה", אפילו באתר הכנסת אפשר להיכנס ולבדוק.

ספיר יזרעלוב: נוער שרוצה לדעת מה באמת נכון ומה באמת מדויק יחפש את כל האמצעים כדי להבין את זה.

דוד רותם: מה היית עושה אם ביום שלישי הקרוב יהיו בחירות לכנסת ויש לך זכות הצבעה, אבל ביום רביעי יש לך בחינת בגרות, אין לך זמן להתעסק וללמוד?

ספיר יזרעלוב: הייתי משקיעה את החצי שעה, שעה, כדי להשפיע.

ספיר יזרעלוב: אם זה דבר שחשוב לי וזה מה שהמדינה שלי תוביל ומה שיהיה במדינה, החוקים שיקבעו והערכים שהמדינה תעמוד עליהם, אני חושבת שכן הייתי מקדישה לזה חצי שעה, שעה ללכת.

דוד רותם: את צריכה קודם כול ללמוד למי להצביע באותו יום.

ספיר יזרעלוב: אני חיה במדינה, אני יודעת מי, מה, מו.

אברהם מיכאלי: את אומרת שבין מבחן למבחן יש לך זמן מספיק לגלוש באינטרנט.

אברהם מיכאלי: בבקשה.

גיא גריאני: אני מבית הספר הריאלי בחיפה.

גיא גריאני: לגבי דוח ששינסקי, לדעתי האישית, לא צריך לקבל את ההמלצות.

גיא גריאני: עוד פעם, זה בעירבון מוגבל.

גיא גריאני: מי שלא יודע, זה מדבר באמת על מצבורי הגז באשדוד ובחופי הכרמל.

גיא גריאני: צריך לראות איפה שמים את הקו, כי אנחנו לא רוצים להבריח את המשקיעים העתידיים שיכולים לבוא ולהשקיע פה את הכסף למצוא את משאבי הטבע האלה.

גיא גריאני: אם זה מה שיבריח את המשקיעים, אולי נרוויח בטווח של עשר השנים הקרובות את הסכום הנכבד הזה, אבל נפסיד סכום הרבה יותר גדול בעתיד.

גיא גריאני: קודם כול, תודה לכל המכובדים שנמצאים פה, בוקר טוב.

דוד רותם: מי מכובד פה?

אברהם מיכאלי: זה בסדר, אתה נוהג כנער בוגר, זה טוב.

גיא גריאני: תודה רבה.

גיא גריאני: בכל מקרה, לשאלתך, דוד, שאלת אם הבחירות המוניציפאליות מכינות לבחירות לכנסת.

גיא גריאני: אני רואה את הבחירות המוניציפאליות כטסט פנימי, בתור מי שעכשיו לומד נהיגה.

גיא גריאני: אם עברת את הטסט הפנימי שלך, ואתה יכול לראות בעיריות כמו בבאר-שבע, שבה נבחר ראש העיר עם מסה קריטית של בני נוער, אתה יכול לראות שאתה יכול לעבור לשלב הבא.

גיא גריאני: אם כבר דיברנו על באר-שבע, נמצא פה יוסי.

גיא גריאני: יוסי היה בעברו יושב-ראש מועצת התלמידים העירונית של באר-שבע, והוא יכול לספר לך איזה חלק גדול לקח הנוער בבחירות האלה, איזו השפעה היתה להם, ובסופו של דבר, כן, ראש העיר שנבחר זה בזכותם, בזכות הנוער שיושב פה, בזכות הנוער שבחר להשפיע.

גיא גריאני: אם בא ואמר פה קודם ידידי המלומד שזו זכות, זו גם זכות, אבל קודם זו חובה, כי ברגע שיורידו את גיל הבחירה, חובתי כאזרח במדינת ישראל, אזרח שכבר קיבל תעודת זהות בגיל 16, לבוא ולהצביע ולהשפיע.

גיא גריאני: הזכרנו פה שהיום זה עידן האינטרנט, והאינטרנט היום מבגר אנשים מוקדם יותר.

גיא גריאני: אם בשנות ה-70, שאז הורידו את גיל הבחירות לגיל 18 ואת המוניציפאליות לגיל 17, היום אנחנו מתבגרים הרבה יותר מהר מבעבר.

גיא גריאני: אם תשווה אותי לאבא שלי מבחינת הדעה הפוליטית או מבחינת ידע כללי, אבא שלי גאון, הוא גאון לדעתי, איש מאוד מלומד, אבל אני יותר בקי ממנו בנושאים כאלה ואחרים, משום שאני כיום נחשף להרבה יותר נושאים, אני לומד הרבה יותר דברים, ויש לי הזכות לגור בעולם שבו כל מה שאני רוצה, אני יכול לראות בויקיפדיה.

גיא גריאני: רק אתמול בערב, לפני שהגעתי לפה, החלטתי לבדוק בויקיפדיה נתונים על גילאי הבחירות בשאר העולם.

גיא גריאני: אתה יכול לראות שהתחילה מגמה בתחילת שנות ה-90 בגרמניה להוריד את גיל הבחירה לגילאי 16.

גיא גריאני: שם זה בחירות מחוזיות בדומה לארצות-הברית.

גיא גריאני: זה התחיל בשנות ה-90 בגרמניה, בכל מיני מחוזות שם, עבר לארצות-הברית: פלורידה, ניו-ג'רזי, קליפורניה, והיום מגיל 16 אתה כבר יכול לבחור את הנציג שלך לפרלמנט שלהם.

גיא גריאני: היום יש את קנדה, אוסטרליה, אוסטריה, מדינות הבלקן, ברזיל, אקוודור, אינדונזיה, גיאנה ואפילו קובה.

גיא גריאני: קובה שהיא לא מהמדינות היותר דמוקרטיות בעולם נותנת לנוער להשפיע.

גיא גריאני: הסיבה, לדעתי האישית, היא מאוד פשוטה, וזה אני מפנה לחבר הכנסת אורבך.

גיא גריאני: אמרת שיכול להיות שהמצב שיהיה, שיבואו חברי כנסת לבתי הספר וינסו להשפיע.

גיא גריאני: נכון, יש עם זה אולי בעייתיות קטנה, אבל אני חושב שדווקא אם לנוער תהיה הזכות להצביע ולהשפיע, חברי הכנסת יהיו חייבים להקשיב לדעת הנוער, יהיו חייבים לבוא ולראות: זה מה שהנוער רוצה, אני רוצה את הקול של הנוער, אני אהיה חייב להשקיע גם בנוער.

גיא גריאני: כמו שאתה מצפה שהמפלגה שלך תקדם את הדעות האישיות שלך, אני רוצה שחברי הכנסת יקדמו את הדעות שלנו כנוער.

גיא גריאני: בסופו של דבר זה מה שכולנו רוצים, שיקדמו את הדעות שלנו כבני אדם.

גיא גריאני: אני לא חושב שזה יפגע פה במישהו אם חבר כנסת יעלה הצעת חוק, משום שהוא רוצה בסופו של דבר שגם הנוער ישמע עליו והנוער ישפיע.

גיא גריאני: זו לפחות דעתי האישית בנושא.

גיא גריאני: בלהה גליקסברג, אמרת פה שאת חושבת שאנחנו צריכים לעבור את התהליך של האזרחות.

גיא גריאני: שיעור האזרחות, לפי דעתי, זה שיעור מדהים, כי הוא מלמד את התלמיד והנער איך הוא צריך להתנהג כשהוא כבר אדם בוגר.

גיא גריאני: לצערי, בגלל עיסוקי השונים במועצה, אני לא זוכה להיות יותר מדי בשיעורי האזרחות, משהו שחברי חולקים אתי, ובמבחן האחרון הוצאתי 95.

גיא גריאני: המורה שואלת אותי: גיא, איך הצלחת?

גיא גריאני: סיפרתי לה.

גיא גריאני: במקום ללמוד את החומר העיוני אני עושה.

גיא גריאני: אני פה, אני משפיע.

גיא גריאני: עכשיו אני נמצא בכנסת שהם לומדים עליה כנראה היום במשך שעתיים.

גיא גריאני: לפי דעתי, ההשפעה, העשייה, זה מה שנותן לי את הכוח.

גיא גריאני: אין חכם כבעל ניסיון.

גיא גריאני: לי יש כבר ניסיון בתהליכים בעבודה, וזה גם מה שנתן לי לגבש את הדעה שלי, את היכולת שלי, לבוא לפה, לעמוד מול כולם ולהגיד שאני חושב שאנחנו צריכים להוריד את גיל הבחירה.

אברהם מיכאלי: תדע לך, בכנסת יש דבר אחד שאין, אין זמן, אז צריך לתמצת.

גיא גריאני: אני אתן גם לחברי האחרים, כי כבר דיברתי מספיק.

אברהם מיכאלי: אם אתה רוצה עוד משהו חשוב, חצי משפט, תסיים.

גיא גריאני: לא.

אברהם מיכאלי: תודה לך, גיא.

גיא גריאני: תודה לכם.

אברהם מיכאלי: בבקשה.

נאור זגורי: יושב-ראש הוועדה, חברי הכנסת, חבר הוועדה, אני לומד בתיכון טכנולוגיה אורט שפירא, בכפר-סבא, בכיתה י"ב, אני בן 17.

נאור זגורי: אני לא יושב-ראש של מועצת נוער, גם לא התפקדתי לאיזו מפלגה והאמת היא, שגם לא יצא לי לקחת חלק בבחירות המוניציפאליות בעיר שלי, אבל בתור נער, שרוצה להיות מעורב בפוליטיקה אני רואה בזכות שנמנעת מאתנו, להצביע בבחירות, מין מחסום כזה בדרך לפוליטיקה.

נאור זגורי: האמת, הדעה שלי עולה בקנה אחד עם הדעה של חבר הכנסת רותם.

נאור זגורי: דרך אגב, בימים האלה – אני אשתף אתכם במשהו שאתם בטח יודעים – כולם נמצאים בסערת רגשות גדולה, מה עושים בצבא, עוד מעט מתגייסים, כולם במיונים, צו ראשון, דברים כאלה ואחרים.

נאור זגורי: אני אישית חושב, שאם אנחנו בגיל 18 נתגייס לצבא, נתפוס נשק ונלך להגן על המדינה שלנו, צריכה להיות לנו הזכות להשפיע ולבטא את הדעה הפוליטית שלנו ומה שאנחנו מרגישים בתור אזרחים במדינה במערכת הבחירות הדמוקרטית.

נאור זגורי: אני אישית לא חושב שיש הבדל בין בגרות ויכולת לגבש עמדה פוליטית בין נערים ונערות בני 17 לבין בוגרים כביכול אל מול החוק, בני 18.

נאור זגורי: אני מאמין שצריך להוריד את גיל הבחירה לגיל 17.

נאור זגורי: זה, כמובן, יביא לכמה יתרונות, גם מספר הזכאים לבחירות יעלה משמעותית, אני חושב שגם יהיה אינטרס של חברי הכנסת לקדם את העניינים ואת האינטרסים של הנוער.

נאור זגורי: אני חושב שזה משהו חשוב מאוד להנחיל את הדבר הזה של פוליטיקה ודמוקרטיה מגיל צעיר לדור הבא, ואני בטוח שחלק מאתנו יצא לו להתפקד למפלגה, אם לא כולנו, ולהצביע ולהשפיע, ואולי ביום מן הימים גם להיות חבר כנסת.

נאור זגורי: אני חושב שזה משהו שצריך להיות משמעותי גם בעיניהם של חברי הכנסת.

נאור זגורי: אם אתם תלכו רגע אחורה ותזכרו ביום שאתם הייתם בני 17, והיום אתם חברי כנסת שמכהנים כאן בבית המחוקקים של המדינה, אני חושב שכבר אז היה לכם כיוון, או לפחות הייתם יכולים לגבש עמדה פוליטית שתייצג את מה שאתם חושבים ומרגישים.

נאור זגורי: היום במיוחד שומעים כל הזמן בטלוויזיה, באינטרנט, דיונים עם ההורים בבית ספר, דווקא בגלל זה צריך לתת את היכולת הזאת לבני הנוער להשפיע.

נאור זגורי: לגבי מה שחבר הכנסת אורבך אמר.

נאור זגורי: בני הנוער הם לא שאננים.

נאור זגורי: גם אם יבוא אלינו עכשיו שר כזה או אחר, או חבר כנסת, וינסו להציע לנו דברים כאלה ואחרים כדי להצביע בשבילם, אני לא חושב שהיינו מתייחסים לזה בצורה שונה מנער בן 18.

נאור זגורי: אנחנו יודעים מה טוב לנו, אף אחד לא יכול לבוא ולעבוד עלינו.

נאור זגורי: אנחנו לא ילדים בני שבע, נגמלנו מחיתולים מזמן, ודעה פוליטית רובנו די מצליחים לגבש גם בתקופה של מבחנים, גם בתקופה של לימודים ובגרויות.

נאור זגורי: אני חושב שזה לא שונה מהסטודנטים שלומדים ומצליחים להשפיע, והרבה מהם פעילים.

נאור זגורי: יש לנו מועדוני "דיבייט" שיש בכל האוניברסיטאות, וכל מיני תנועות צעירות גם במפלגות.

נאור זגורי: עם הורדת גיל הבחירות הייתי ממליץ גם מהבחינה הזאת של ההתפקדות למפלגות, לעשות סוג של יישור קו.

נאור זגורי: אם ניקח לדוגמה את מפלגת העבודה, אפשר להתפקד אליה מגיל 17.

נאור זגורי: אם ניקח מפלגות אחרות כמו הליכוד – מגיל 18.

נאור זגורי: יותר מזה, הרי אמרנו שבחירות מתקיימות פעם בארבע שנים בערך, אז לא לכל אחד מאתנו יצא להשפיע ולבחור בבחירות, אבל אם מבחינת התפקדות למפלגות ולהתחיל להתעניין ולראות איך אנחנו יכולים לקדם את האינטרסים שלנו בתור נוער בארץ, אני חושב שזה משהו שחברי הכנסת צריכים להביא לתשומת לבם.

אברהם מיכאלי: תודה, נעם.

אברהם מיכאלי: בבקשה.

עמית אלחייני: אני גרה בבקעת הירדן, אני לומדת בבית ספר ירדן במעלה אפרים.

עמית אלחייני: מקום קטן, אין הרבה אנשים.

עמית אלחייני: אני רוצה לדבר על החלק שלי בבית הספר.

עמית אלחייני: התחלתי ללמוד אזרחות בכיתה י"א והתחלנו גם את מטלת הביצוע.

אברהם מיכאלי: כרגע את בי"א או בי"ב?

עמית אלחייני: אני בי"ב.

עמית אלחייני: התחלתי את מטלת הביצוע, ושם גיליתי יותר מעורבות, יותר ידיעה, יותר עניין, יותר להתעסק בזה.

עמית אלחייני: יש לי כמה דעות בעניין, אני לא יודעת אם להוריד או להשאיר את זה כך, כי יש הרבה בני נוער שלא יודעים, לא מתעניינים.

עמית אלחייני: זה נחלק.

עמית אלחייני: מצד אחד, יש אותי שאני כן מגלה מעורבות, ואני כן משתתפת ואני כן נמצאת פה היום בכנסת, ויש חלק שבכלל לא נמצאים במסגרת, או שזה לא נוגע אליהם.

עמית אלחייני: השאלה מה אנחנו עושים, החלק שלא מעורבים.

עמית אלחייני: נכון, בשיעורי אזרחות שומעים, מבינים יותר, ואנחנו אפילו נבחנים על זה, אבל מה קורה עם אלה שלא נמצאים שם?

עמית אלחייני: מה עושים עם זה?

אברהם מיכאלי: את חוששת לאלה שלא נמצאים במעגל הזה של המתעניינים או שאת חוששת שאלה ישפיעו בסוף לרעה, משום שהם לא יודעים שום דבר ובסוף יצביעו?

עמית אלחייני: גם וגם.

עמית אלחייני: מצד אחד הם לא ידעו מה להצביע, מצד שני הם גם לא מעורבים, אז הם ידעו מה לעשות?

עמית אלחייני: חלקם אפילו לא יגיעו.

דוד רותם: רבותי, אל תטעו, אם להוריד זה את גיל ההצבעה, לא את גיל ההיבחרות.

דוד רותם: שיהיה לכם ברור , זה לא ירד, את זה צריך להעלות.

עמית אלחייני: יש הרבה בני נוער שכן מעורבים וכן מבינים.

עמית אלחייני: אני גם חושבת שצריך להוריד, כי אני בעצמי הייתי רוצה להשפיע, כי אני מרגישה שיש דברים שמאוד חסרים, שצריך לטפח ולעזור וצריך להקשיב למה שהנוער אומר.

עמית אלחייני: מצד שני, מה אנחנו עושים עם הקבוצה השנייה או שלא יגיעו ויורידו את שיעור ההצבעה, או שירשמו דברים שפוגעים, כי הם לא יודעים מה הם עושים.

אברהם מיכאלי: השאלה היא, מה השנה הזאת בין 17 ל-18 תשנה לגבי אותם אלה שלא מתעניינים היום בכלל.

עמית אלחייני: זה משנה, כי אתה גם עולה בגיל ומגלה יותר בגרות.

עמית אלחייני: מצד שני, ברגע שיש לך ההחלטה שאתה יכול להצביע, אתה כן תתעניין, כן פתאום תסתכל ותתעניין לאיזה מפלגה אני מצביע, מיהם, מה הם עושים בשבילי.

אברהם מיכאלי: אם אומרים להם שהם לא יכולים להצביע, הם לא יתעניינו, את חושבת?

עמית אלחייני: הם יתעניינו, אבל בגיל הזה הם יותר מתעניינים איך לבלות, בפייסבוק ומה עושים אחרי בית ספר.

דוד רותם: את מאמינה שהמבוגרים כן יודעים מה הם עושים?

אברהם מיכאלי: בבקשה.

אלון: אני יושב-ראש מועצת התלמידים והנוער הארצית, אני מקריית-מוצקין, צפון-הארץ למי שלא מכיר, בית ספר "אורט מוצקין".

אלון: יש גם אוכלוסיית מבוגרים לא קטנה, וזה אני אומר בלשון זהירה, שלא יודעים בדיוק, לא מבינים בפוליטיקה דבר וחצי דבר, ובכל זאת הולכים להצביע משיקולים כאלה ואחרים.

אלון: יש כאלה שגם בוחרים לא להצביע.

אלון: כלומר, הקדמת גיל הבחירה כמו שאמר חבר הכנסת רותם מגיל 18 ל-17 מהסיבה הזאת, לדעתי היא לא נכונה.

אלון: שני נושאים שלא עלו פה – היו לי כאן כמה נושאים, אבל חברי כבר העלו אותם – למשרד החינוך, קודם כול, אני רשמתי: הנבחרים יתייחסו ברצינות וישקיעו יותר בחינוך, כלומר בתלמידים ונוער, ועם הדגשה על המלה "נבחרים".

אלון: במערכת בחירות את יכולה לראות הרבה פעמים, ואנחנו גם חווים את זה, אם זה במועצה ואם זה בכל מיני גופים אחרים, את ההבטחות של תחילת הקדנציה ואת המעשה במהלך הקדנציה.

אלון: אני חושב שעם קהל בוחרים די גדול – אם אתה משנה את גיל הבחירה מגיל 18 ל-17 נוספת לך פה מסה אדירה, ואדם, כבר בהיותו צעיר, רואה שהנבחר שלו לא פועל לטובת החינוך, לטובת האידיאולוגיה והערכים שהוא בחר בו בגלל זה, זה יכול להשפיע.

אלון: ולדעתי זה כן חשוב שמשרד החינוך, לדעתי לפחות, יעודד את הקדמת גיל הבחירה, שוב, גם מתוך רצון לקדם את הדמוקרטיה המעשית.

אלון: אני לוקח פחות פעם בשבוע חלק בוועדות הכנסת.

אלון: דמוקרטיה מעשית זה יותר טוב מכל דמוקרטיה ריאלית שאת לומדת בבית הספר.

אלון: אני באמת חווה ואני באמת מבין על מה מדברים ולא לומד כמו תוכי, אבל זו נקודה אחרת.

אברהם מיכאלי: באיזו כיתה אתה?

אלון: אני בי"ב.

אלון: דבר שני, לגבי חבר הכנסת אורבך.

אלון: דיברת על קמפיינים בתוך בית הספר.

אלון: כשהייתי בכיתה י' היתה מערכת הבחירות לכנסת, ועשו מעין סקר מייצג כמו שדיברתם פה על תיכון בליך.

אלון: לא שאני כל כך תפסתי ממנו.

אלון: אני לא אתייחס לסקר, אני אתייחס לכל היומיים שהתלוו לתהליך הבחירות.

אלון: אני חושב שכמות ספיגת הדמוקרטיה וההבנה מה זה הדמוקרטיה במדינת ישראל, מהם כל הערכים שאתה לומד עליהם בשיעורים השונים, אבל אתה לומד אותם בשביל להוציא ציון טוב במבחן ולא לומד ליישם אותם.

אלון: כל הדברים האלה שאתה לומד במשך שנתיים או שלוש, תלוי בבית הספר, תלוי במשרד החינוך, רוכזו ביומיים.

אלון: וביומיים הבנו כמה חשוב להצביע, ולא סתם להצביע, כמה חשוב להצביע נכון, והבנו מיהם חברי הכנסת.

אלון: אצלנו היו לפחות שבעה חברי כנסת ממפלגות שונות, אף-על-פי שזה בית ספר חילוני.

אלון: אני חוזר בתשובה, ברוך השם.

אלון: אף-על-פי שזה בית ספר חילוני הגיעו נציגים מש"ס, הגיעו נציגים מכל המפלגות האחרות, שלאו דווקא קשורות למגזר החילוני, אם זה מפלגות ערביות, אם זה מפלגות חברתיות כמו חד"ש, מרצ.

אלון: אני חושב שהדבר הזה די תרם, למרות החששות שלך, וזה הגביר גם את הזהות הציונית-הישראלית של - - -

אורי אורבך: את המהלך הזה אפשר בלי להצביע.

אלון: הצבעתי סתם בבית הספר בקלפי, זה לא באמת שינה, אבל אם היה פה משהו מעשי, כלומר, אתה מצביע בבית הספר, בעוד יומיים-שלושה, שבוע, הבחירות, תנסה לחשוב על ההשלכות של ההצבעה שלך עכשיו ובעוד שבוע.

אלון: אני לא משווה את זה לבגרות שהנער עובר בצבא, בגלל כל הסיטואציות, אבל הבגרות שהנער עובר בתהליך הזה היא טובה יותר מכל בגרות או שיעור אזרחות שאני גם לומד וגם עושה את הפרויקט.

אלון: אני מקווה שחברי הכנסת שמתנגדים ישנו את דעתם, אבל שוב, זו מהות הדמוקרטיה, אז בינתיים נצדד בך, חבר הכנסת רותם.

אברהם מיכאלי: תודה, אלון.

אברהם מיכאלי: מי מהבנות?

אברהם מיכאלי: בבקשה.

עדן אבן: אני מרמת ישי, לומדת בויצו נהלל, אני תומכת בהורדת גיל הבחירות.

עדן אבן: הרבה ממה שרציתי להגיד כבר אמרו.

עדן אבן: אני מאוד-מאוד תומכת בטענה שאם נערים ונערות בני 18 יכולים להתגייס לצבא, צריכה להיות להם הזכות, שהיא גם חובה כמובן, להצביע לכנסת.

עדן אבן: לנערים ולנערות יש סוג של התלהבות שיכול להיות שאין למבוגרים יותר, ואם כבר נותנים להם את המעורבות הזאת בגיל צעיר, ההתלהבות הזאת יכולה להמשיך.

עדן אבן: לנוער בישראל יש מוטיבציה ורצון להשמיע את הדברים האלה, ולבחור לכנסת זו דרך מצוינת להשמיע את הדברים.

עדן אבן: זה יכול מאוד להעלות את התודעה שלהם בעניין הפוליטיקה, כי כמו ששאלת את נופר, אם ביום שלישי היו לה בחירות, אני חושבת שהיא היתה נערכת לזה עוד קודם, לא יומיים לפני זה, ובזמן האחרון לפני הבחירות היא היתה יותר קשובה ויותר מנסה לדעת על זה.

דוד רותם: ואז היא היתה נכשלת בבחינה במתמטיקה...

בלהה גליקסברג: היסטוריה.

עדן אבן: לא כל היום מקדישים רק לזה כמובן, אבל יותר זוקפים את האוזניים לחדשות ויותר פותחים עיתונים.

אורי אורבך: מסקרן אותי מאוד, האם יש פה מישהו מבני הנוער שמתנגד להורדת הגיל, שאומר שצריך להשאיר את הבחירה בגיל 18 או להעלות את גיל הבחירה?

אורי אורבך: האם יש פה מישהו אחד כזה, שניים כאלה?

אורי אורבך: אין פה.

דוד רותם: הם מתאבדים?

דוד רותם: הם רוצים להשפיע.

אורי אורבך: זה מחזק את הטיעון שלי שאם תלכו לקבוצת המבוגרים, גילאי 18 ומעלה, 30 ומעלה, אתם תראו שיהיו 50%-50%, אולי 70% אפילו ירצו להשאיר את זה כך, ובגיל שלכם, לא משום שאתם פחות חכמים, או פחות טובים, או פחות שוחרי טוב, אלא אתם עדיין אין לכם תמונה כוללת.

אורי אורבך: לי עד היום אין תמונה כוללת במקרה שלי.

אורי אורבך: העובדה שפה כולם פה אחד חושבים אותו דבר היא ההוכחה - - -

דוד רותם: הם רוצים לשמור על זכויותיהם.

דוד רותם: הם כולם מתחת לגיל 18, וזה נוגע להם.

אורי אורבך: הם צריכים לשקול את השיקולים.

אורי אורבך: אם היה פה 70%-30% לטובת הורדת הגיל, הייתי אומר, ניחא.

אורי אורבך: אם כולם חושבים - - -

דוד אלחייני: חבר הכנסת אורבך, החבר'ה שנמצאים פה זה לא מדגם מייצג.

אורי אורבך: זה מדגם מייצג, כולם בני 17 - - -

דוד רותם: הם בני 18-17 שרוצים - - -

אברהם מיכאלי: רבותי.

אורי אורבך: אמרתי את דעתי, הבנתם מה אמרתי.

אברהם מיכאלי: חבר הכנסת אורבך, ההערה שלך נכונה, הייתי רוצה שבני הנוער יחשבו על זה שכשכולם חושבים אותו דבר, אולי האיפכא מסתברא חסר פה.

דוד רותם: חברים על תשנו את דעותיכם.

דוד רותם: להיות אינטרסנט במובן החיובי, זה בסדר גמור.

אברהם מיכאלי: האיפכא מסתברא חסר.

שיר שרם: אני מנס ציונה, לומדת בתיכון על שם דוד בן-גוריון.

שיר שרם: בדברים שלך אתה מנסה לטעון שאנחנו לא אובייקטיביים בתור בני נוער, אז אני אספר לך.

שיר שרם: המפגש שלנו עם הכנסת לא התחיל היום, אלא קצת לפני, בחנוכה היה לנו מפגש הכנה, וביום הזה חילקו אותנו לוועדות.

שיר שרם: כשאני הלכתי עם הצעת החוק שקיבלתי מוועדת החוקה הביתה, שרוצים להוריד את גיל הבחירה לגיל 17, התגובה הראשונית שלי דווקא היתה: וואו, אני ממש מתנגדת לזה.

שיר שרם: אני אגיד לך למה.

שיר שרם: אני הולכת כל יום מהתיכון שלי, אני נמצאת במגמת מחשבים - -

אברהם מיכאלי: באיזו כיתה את?

שיר שרם: י"א.      	- - ילדים מאוד איכותיים, אני נמצאת בכיתה של, נקרא "חנונים", איך שלא תרצו, באמת ילדים שמתעניינים, מאוד משקיעים בלימודים, אז מן הסתם הם יותר מעורבים, אבל רוב התיכון, וגם הילדים בכיתה שלי, לא מתעניינים בפוליטיקה.

שיר שרם: ילדים לא יודעים מי באיזו מפלגה או כל מיני דברים כאלה.

שיר שרם: סיפור שקרה לי אתמול.

שיר שרם: אתמול סיפרתי לחברה שלי שאני הולכת לשאול שאילתה בכנסת.

שיר שרם: היא שאלה אותי על מה אני שואלת, אמרתי לה שאני אמורה לשאול את אהוד ברק בנושא ההשתמטות, ואמרתי לה שבטח אין לו ממש זמן עם כל מה שקורה לאחרונה.

שיר שרם: והיא שאלה: מה קורה לאחרונה?

שיר שרם: אז אמרתי לה: את יודעת שהוא עזב את מפלגת העבודה, והיא התפרקה.

שיר שרם: היא שאלה אותי: איזו מפלגה?

שיר שרם: על מה את מדברת?

שיר שרם: היא לא ידעה שאהוד ברק היה יושב-ראש מפלגת העבודה, כמובן היא גם לא ידעה שהוא פירק את המפלגה, הקים סיעה עצמאית.

שיר שרם: אין לה מושג, וזו ילדה שלומדת אתי בכיתה, ציונים מאוד טובים, אתם יודעים, נוער איכותי והכול.

שיר שרם: ילדים בגיל הזה, רובם באמת לא מתעניינים ולא יודעים ממש מה הולך במערכת הפוליטית.

שיר שרם: ילדים שיש להם ציונים טובים, כיתה איכותית והכול – אם הם לא יודעים, אני מניחה שהרבה בנות ובנים מהשכבה שלי, אין להם שמץ של מושג והם גם לא מעוניינים לדעת יותר, כי זה פשוט לא בראש סדר העדיפויות שלהם.

שיר שרם: יש להם עיסוקים אחרים וזה יותר מעניין אותם.

שיר שרם: אני מאוד מתעניינת במערכת הפוליטית – אני קוראת עיתונים, רואה טלוויזיה, מאוד מעניינת אותי כל המעורבות הזאת, אני גם שוקלת לפנות אולי לעסוק בתחום הזה כשאני אגדל.

שיר שרם: כשבאתי הביתה ואמרתי לאבא שלי את כל הדברים האלה, הוא דווקא היה בעד.

שיר שרם: כמה מפתיע, הוא לא בן נוער, ועדיין הוא בעד.

שיר שרם: באמת מפתיע.

שיר שרם: וזאת משום שהוא העלה איזו נקודה שיש הרבה מבוגרים שגם להם אין שמץ של מושג - -

דוד רותם: הרבה יותר.

שיר שרם: - - גם הם לא מתעניינים, גם להם לא אכפת.

אורי אורבך: את בעד שיצביע רק מי שיש לו מושג?

שיר שרם: גם אותם לא מעניין, גם להם לא ממש אכפת, גם הם לא קוראים עיתונים ולא ממש מבינים, ויש הרבה מבוגרים כאלה.

שיר שרם: למה שלנער בן 18 יהיה יותר מידע, יותר בשלות?

שיר שרם: ניקח את המקרה הקיצוני, שהבאת פה, יש כאלה שהם לא במסגרת בכלל, נושרים מבית הספר, אין להם שמץ של מושג, הם לא נמצאים בשיעורי אזרחות, מה יקרה?

שיר שרם: פתאום בגיל 18 אותו נער יעבור איזה מהפך אישיותי, יתחיל להתעניין, יעשה מנוי ל"ידיעות אחרונות"?

אורי אורבך: בכל גיל אתה יכול לשאול את זה.

שיר שרם: אתה יודע מה הוא יעשה מנוי לעיתון "הארץ", פתאום הוא יתחיל להיות מעורב, הוא ילך לכנסת, ינסה להשתתף בוועדות, יעשה תואר במשפטים?

שיר שרם: הרי זה לא הגיוני שהנער הזה יעבור בתוך שנה מהפך מטורף כזה?

שיר שרם: מה השורה התחתונה?

שיר שרם: מה אני רוצה להגיד פה?

שיר שרם: בשנה הזאת לא יקרה משהו משמעותי, ומי שלא התעניין יישאר לא מתעניין, מי שהיום מתעניין, אולי יתעניין יותר.

שיר שרם: לא יקרה משהו שיתהפכו הדברים ופתאום לנער תהיה בשלות רגשית לגבש דעה ולבחור.

אברהם מיכאלי: תסכמי לי את הדברים שלך.

אברהם מיכאלי: הנימוק שלך לתמוך בבחירה מגיל 17 הוא מעורבות, לתרום יותר ולהגדיל את אחוזי הבחירה.

אברהם מיכאלי: כפי שאמר פה היועץ המשפטי של ועדת הבחירות, גם שיקול פוליטי, להגדיל את מספר המשפיעים במדינה.

שיר שרם: כמובן.

שיר שרם: אני רוצה לסתור את אותו טיעון שבני נוער לא בוגרים מספיק או לא בשלים מספיק.

שיר שרם: בתוך שנה אתם כן נותנים לנו זכות, אז מה יקרה בשנה הזאת פתאום?

אברהם מיכאלי: תודה לך, שיר.

אברהם מיכאלי: בבקשה.

ניב רגב: אני מהמועצה האזורית מטה יהודה, מבית הספר עין-כרם.

ניב רגב: רציתי לחדד כמה סוגיות.

ניב רגב: קודם כול, אני חושב שצריכה להיות התאמה - - -

אברהם מיכאלי: באיזו כיתה אתה?

ניב רגב: בכיתה י"א.

ניב רגב: קודם כול צריכה להיות התאמה בין החוקים.

ניב רגב: אי-אפשר להגיד לבני נוער: בגיל 17 אתם אחראים מספיק בשביל לנהוג, לקחת עוד שני אנשים באוטו, שזו אחריות על החיים שלהם, ואתם לא יכולים לבחור את נציגי השלטון, שזה לדעתי פחות משמעותי מאשר החיים של האדם.

ניב רגב: הורדת גיל הבחירה – באופן כללי יש שאננות של העם, כל אחד חושב: אני אלך, אני אצביע, זה לא באמת ישפיע.

ניב רגב: אבל אם אנחנו מורידים את זה בשנה, המעורבות החברתית מתחילה עוד לפני גיל 17, כי לא פתאום, יום לפני הבחירות, שואל את עצמו הנער "מה אני אצביע מחר".

ניב רגב: זה לא עובד כך, כי התהליך מתחיל עוד הרבה לפני כן גם מהדעות שמגבשים בבית.

ניב רגב: ברגע שמקדימים את כל התהליך, לטווח הרחוק זה יגדיל את מספר הבוחרים באופן כללי, ששיעור הבוחרים יעלה.

ניב רגב: אני מבקש סליחה ממשרד החינוך, אבל אני לא חושב שבגרות בהיסטוריה או במתמטיקה יותר חשובים מנציגי השלטון.

ניב רגב: הרבה יותר חשוב מה יקרה בפועל במדינה מאשר עוד מבחן בכתב בהיסטוריה.

ניב רגב: אני גם לא מסכים עם דעתו של נציג משרד הפנים.

ניב רגב: לילדים לא בהכרח יש אותן דעות של ההורים.

ניב רגב: אני רואה טלוויזיה בדיוק כמו ההורים שלי, אני רואה חדשות, וכל אחד יכול לפרש את זה בצורה שונה.

ניב רגב: זה שההורים שלי חושבים משהו מסוים, זה לא אומר שגם אני אלך בכיוון הזה, להיפך.

ניב רגב: בקשר לתנועות הנוער – זו מעורבות חברתית, באמת באים ועושים, אבל זה לא משפיע באמת על מה שהולך לקרות במדינה, וזה לא מייצג את הדעות של בני הנוער.

ניב רגב: אני לא חושב שזה ישפיע באמת על הדברים שיקרו במדינה.

אברהם מיכאלי: תודה.

אברהם מיכאלי: תודה, ניב.

אברהם מיכאלי: בבקשה.

דין זוהר: שלום, יושב-ראש הוועדה, חברי הכנסת, חברי בני הנוער, אני תלמיד כיתה י"א מבית הספר "אלדד" בנתניה, ואני, כמו חברי, תומך בהורדת גיל ההצבעה.

דין זוהר: כבר שמענו את כל הטענות, וכמובן, גם אני בעדן.

דין זוהר: אני רוצה להעלות עוד שני דברים: האחד, לחבר הכנסת אורבך – כפי שאמרת, שהמדינה היא זאת שכביכול קובעת לבני הנוער מה לעשות, שזה נכון, אם להגיע לבית הספר או להתגייס לצבא, אנחנו עדיין נמצאים בתקופה, נקרא לזה "המאה ה-21", שהיום לבני נוער, לאנשים צעירים, יש מה לומר.

דין זוהר: יש להם דעות, אם פוליטיות ואם בכלל.

דין זוהר: בתקופה הזאת גם יש מקום לבני הנוער להביע את דעתם.

דין זוהר: אחד הדברים שהכי מראים את זה, זה ההצבעה בבחירות לכנסת.

דין זוהר: אני, כנציג במועצה הארצית, נחשפתי בזמן האחרון וראיתי עד כמה בני הנוער יכולים להשפיע ועד כמה יש לנו מקום להביע את דעתנו בתור אזרחים במדינת ישראל, בייחוד כדור הצעיר, ובגלל זה אני גם תומך בזה.

דין זוהר: ברגע שבני הנוער יבינו שיש להם השפעה, שיש להם מקום בהחלטות שקורות במדינה, יש לזה חשיבות מאוד גדולה.

דין זוהר: אני רוצה גם להתייחס למה שהיועצת המשפטית של המועצה לשלום הילד אמרה, ואני מאוד מסכים אתה, שזה אחד מהדברים שיגרמו ליותר מעורבות ויותר הקניית ערכים.

דין זוהר: כמו שנציגת משרד החינוך אמרה, באמת כל שיעורי הדמוקרטיה הם דברים שמלמדים המון, אבל אין כמו יציאה לשטח, ההרגשה מה זה נותן וכמה אתה משפיע.

דין זוהר: אני רוצה להתייחס למועצה לשלום הילד.

דין זוהר: נכון, היום יש הרבה תלונות לבני הנוער שהם פחות מעורבים, פחות בעלי אידיאולוגיה, פחות עם ערכים.

דין זוהר: עד כמה נשב ונדבר על זה שבני הנוער לא בסדר, כך נקרא לזה.

דין זוהר: אני חושב שהורדת גיל ההצבעה ייתן לבני הנוער את ההבנה שיש להם משמעות במה שקורה במדינה, ייתן להם הבנה שיש להם השפעה על מה שקורה במדינה, ויש לזה חשיבות מאוד גדולה.

דין זוהר: נכון, זה לא משהו שיקרה בתוך שנייה, אבל זה משהו שצריך להתחיל מתישהו.

דין זוהר: אם אנחנו באמת רוצים לעשות סוג של שינוי להגדלת המעורבות, להרגשה של בני הנוער שהם באמת יכולים להשפיע ומשפיעים, זה משהו שיכול לעזור.

דין זוהר: תודה.

אברהם מיכאלי: רבותי, אני רוצה שתתייחסו לנקודה שהעיר פה קודם מר זורובסקי, הנקודה שכבר היו פעמיים בחירות ברשויות המקומיות, ולא היתה השתתפות כה גדולה.

אברהם מיכאלי: האם בני הנוער עדיין לא מודעים לזכות שלהם לבחור או שיש סיבה אחרת?

דין זוהר: אני רוצה להוסיף.

דין זוהר: קודם כול, כמו שגיא גריאני אמר לפני זה, דוגמה מאוד טובה לזה הן הבחירות בבאר-שבע.

דין זוהר: ברגע שבני הנוער הבינו שיש להם אפשרות להשפיע, הם באמת יצאו והשפיעו.

דין זוהר: כמובן, גם היום, כשאפשר להצביע רק מעל גיל 18, לא כולם הולכים להצביע, וגם היום לא כולם מצביעים בצורה שקולה ונכונה.

דין זוהר: אם כל הזמן רק נתייחס לאלה שלא ילכו להצביע או לאלה שלא יצביעו נכון, לא נתקדם לשום מקום.

דין זוהר: לגבי העניין של הרשויות המקומיות.

דין זוהר: אני חושב שזה מאוד נכון.

דין זוהר: עדיין ראינו, אף-על-פי שזה לא עלה בהמון, זה עדיין השפיע.

דין זוהר: שוב, עברנו רק שתי מערכות בחירות כאלה.

דין זוהר: כמו שאמרתי זה עניין של תהליך.

דין זוהר: ראינו שזה עולה ועולה, וכך זה גם ימשיך.

דין זוהר: ואני בטוח שזה שנוריד את גיל הבחירה ישפיע יותר על ההבנה של בני הנוער שהם יכולים להשפיע.

אברהם מיכאלי: רבותי, מכיוון שאנחנו מוגבלים בזמן, אני רוצה שני דוברים שיתייחסו, בן ובת שלא דיברו.

אברהם מיכאלי: אני רוצה שנתכנס בדקות הקרובות לסיכום ולסיום.

אברהם מיכאלי: מי עוד לא דיבר?

אברהם מיכאלי: בבקשה.

בארי גרינפלד: אני מרעננה, תיכון "אוסטרובסקי", כיתה י"א.

בארי גרינפלד: אדוני היושב-ראש, רבותי, אנחנו עדים, כמו שראינו קודם מהנתונים של הממ"מ, נתונים שהציגו לנו כאן, שיש תהליך של פתיחות לכל העניין הזה של הבחירה.

בארי גרינפלד: בהתחלה, כמובן, צעדים בסיסיים וראשוניים של זכות בחירה לנשים, זכות בחירה לאנשים מגזעים שונים, הגיל יורד.

בארי גרינפלד: זהו תהליך של נאורות.

בארי גרינפלד: אנחנו צריכים להחליט אם אנחנו רוצים להשתתף ולקחת חלק בתהליך הזה, בזרם הזה, ובסופו של דבר העולם הופך להיות הרבה יותר מודע, הרבה יותר פעיל, הרבה יותר מעורב.

בארי גרינפלד: במקביל, אנחנו גם עדים, וכאן אני בטוח שכולם יסכימו אתי, בעיקר בני הנוער,  אנחנו עדים לתהליך, אני אגיד בזהירות, של אדישות פוליטית בקרב בני הנוער, אפילו בורות פוליטית.

בארי גרינפלד: אני באופן אישי, מעבר לעניין של הענקה לאותם בני נוער חסרי מודעות פוליטית בסיסית, אני חרד מההצעה הזאת.

בארי גרינפלד: מההצעה להעניק לאוכלוסייה כל כך גדולה של אנשים שבינם ובין פוליטיקה אין שום קשר, כל קשר הוא מקרי בהחלט – להעניק להם זכות הצבעה במקרה הזה.

בארי גרינפלד: אבל כמו שאני אומר כאן ההוכחה הכי טובה, יש בני נוער רבים שכן מעוניינים לקחת חלק בתהליך.

בארי גרינפלד: אנחנו צריכים למצוא את האיזון הזה.

בארי גרינפלד: לכן לדעתי גיל 17 או 18, הגיל שאנחנו עומדים עליו כרגע, הוא הגיל האולטימטיבי, אולי אפילו 17.

בארי גרינפלד: אני רוצה להתייחס לארבע נקודות שהעלה, אני חושב, חבר הכנסת אורבך.

אברהם מיכאלי: בארי, בבקשה רק לקצר, כי יש פה עוד כמה חברים שביקשו לדבר, מכיוון שאנחנו, בכנסת, מאוד מוגבלים בזמן.

אברהם מיכאלי: אם בכנסת אתה מקבל שלוש דקות דיבור, זה הרבה מאוד.

בארי גרינפלד: אני אקצץ.

בארי גרינפלד: בכל אופן, לגבי קמפיינים בבתי הספר.

בארי גרינפלד: אם, לדעתי, יוצב כלל ברזל שאין פוליטיקה בבתי הספר כמו בצבא.

בארי גרינפלד: גם בצבא, אגב, לחיילים יש זכות בחירה, הצבא הוא מערכת שיש בה כלל ברזל כזה, ואני רוצה להאמין בתור מלש"ב, שגם שם נאכף הכלל הזה.

בארי גרינפלד: עוד נקודה אחת.

בארי גרינפלד: בקשר ללימודי האזרחות, כמו שהציגה לנו נציגת מערכת החינוך, זו לא בעיה, ואפילו אפשר למנף את זה.

בארי גרינפלד: אפשר להקדים את לימודי האזרחות ולהתחיל ללמד, לא מכיתה ט' או מכיתה י' או י"א, מה שמלמדים היום, אלא להתחיל עוד מוקדם יותר.

בארי גרינפלד: כך אנחנו נמנף את זה וגם נצא בסופו של דבר נשכרים, נצא עם עוד חינוך פוליטי.

אברהם מיכאלי: תודה לך בארי.

אברהם מיכאלי: בבקשה.

מזל מלדה: אני לומדת בתיכון מקיף ו' בבאר-שבע.

אברהם מיכאלי: את מבני הנוער שהשפיעו בבחירות?

מזל מלדה: עדיין לא.

אברהם מיכאלי: לא הספקת בבחירות המקומיות הקודמות.

מזל מלדה: לא, אבל גם אני, כמו כולם, תומכת בעניין של הורדת גיל הבחירה לכנסת ל-17.

מזל מלדה: כל הטיעונים שרציתי להגיד כבר נאמרו, אבל אני אתייחס לעניין של הבחירות המקומיות.

מזל מלדה: אמרת שאתה לא יודע אם זה נובע מחוסר עניין או שבני הנוער לא ידעו שיש להם האפשרות.

מזל מלדה: אני יכולה להגיד לך שכאשר עסקתי בכתיבת נייר העמדה גם הצגתי את האפשרות בפני חברי לכיתה - -

אברהם מיכאלי: באיזו כיתה את?

מזל מלדה: - - שיש להם אפשרות לבחור גם לרשות המקומית, ורובם אמרו בתדהמה: מה, באמת?

מזל מלדה: לא היו מודעים לכך.

מזל מלדה: אף-על-פי שהאחוזים אצלנו היו גבוהים, השאר שלא הצביעו, אני בטוחה שזה מהסיבה הזאת.

מזל מלדה: חזרו פה הרבה טענות שמה שעכשיו מעניין חלק מבני הנוער זה לצאת, לבלות ופייסבוק, ובאמת הפוליטיקה היא לא בראש סדר העדיפויות.

מזל מלדה: חשבתי שבעזרת משרד החינוך יוסיפו שעת מערכת בבית הספר, שתעסוק בעיקר בנושא פוליטיקה וממשל, שידברו על המפלגות השונות, כמו שקרה עם אהוד ברק, ושיר הזכירה, שתלמידים ישמעו על זה.

מזל מלדה: אפשר גם להזמין פוליטיקאים לכיתות שידברו ויוכלו לפתח דיונים ולשאול שאלות, וכך באמת יגלו יותר מעורבות, וכשנגיע לבחירה לכנסת נוכל לבוא יותר בטוחים שבני הנוער קיבלו את מרב המידע.

מזל מלדה: בעצם העובדה שהם בבית הספר, למערכת החינוך יש אפשרות לערב אותם יותר.

מזל מלדה: גם הזכירו פה שיש שיעורי אזרחות, ויש ילדים שלא טורחים להגיע אליהם.

מזל מלדה: אפשר להגביל את זכות הבחירה לדעתי למי שנוכח ב-70% מהשיעורים.

אברהם מיכאלי: איך אפשר לעשות את זה מעשית?

אלון: אי-אפשר לעשות את זה מעשית, לדעתי.

אברהם מיכאלי: מה שאני מבין ממך, שאפילו בבאר-שבע, שזו עיר שיש בה מעורבת, את אומרת שיש חלק מבני הנוער שגם שם עדיין לא יודעים שיש להם הזכות הזאת לבחור.

מזל מלדה: הם לא יודעים על הזכות.

גיא גריאני: אם תורידו את גיל הבחירה, אנחנו נדאג שאנשים יבואו להצביע.

גיא גריאני: אנחנו, מועצות התלמידים העירוניות, יש לנו הכוח והיכולת לפנות לכל בני הנוער בעיר.

גיא גריאני: אתם תדאגו לחוק – אנחנו נדאג לעשייה.

קריאה: מה שמועצת הנוער של באר-שבע עשתה, פשוט קראה לבני הנוער לבחור.

קריאה: לא אמרו מפלגה מסוימת.

אברהם מיכאלי: בסדר גמור.

אברהם מיכאלי: אתה אומר שזה עניין של הגברת המודעות והגברת המידע.

אלון: המחקר אומר שאדם שבפעם הראשונה שלו היתה לו הזכות להצביע, הוא באחוזים מאוד-מאוד גבוהים בא ומצביע.

אלון: כלומר, אם בני 17 יקבלו את הזכות הזאת להצביע – אני לא יודע בדיוק מאין הנתונים, גם אתה אמרת שאין לכם נתונים מדויקים - בני הנוער יבואו ויצביעו.

אלון: זה מוכח לפי מחקרים.

אורי אורבך: לפי מחקרים שאין לנו כאן.

אלון: אין לי כאן, אבל אני יכול לשלוח לאי-מייל, בכיף.

אברהם מיכאלי: את כל אחד ואחד מכם מאוד מעניין לשמוע, אתם אומרים דברים של טעם, ואני מאמין שיינתנו לכם הזדמנויות נוספות, מי שהיום לא הספיק לדבר.

אברהם מיכאלי: בבקשה.

ישראל חסון: אני תלמידת כיתה י"ב בבית הספר "אורט אפרידר", על שם הנרי רונסון באשקלון, אני, כמו כל חברי פה, תומכת בהורדת גיל ההצבעה.

ישראל חסון: אני רוצה להתייחס לשני דברים.

ישראל חסון: האחד, נציגת משרד החינוך אמרה שרק אחרי שנתיים של שיעורי אזרחות אנחנו מוכנים לבחירות ובאמת מבינים את העניין.

ישראל חסון: אני רוצה להתייחס לזה שבמערכת החינוך החרדית אין שיעורי ליב"ה, אין שיעורי אזרחות, זאת אומרת, אין להם השנתיים של המוכנות, אז הם בכל מקרה לא מוכנים להצביע, והם בבית עם איזו מפלגה שהם רוצים להצביע אליה, במקרה הזה של החינוך החרדית זה ש"ס והמפלגות הדתיות.

ישראל חסון: זה לא נכון לומר שרק אחרי שנתיים של שיעורי אזרחות נדע, כי בני הנוער היום, אנחנו במאה ה-21, ואנחנו יותר מודעים ויותר מבינים בנושא.

ישראל חסון: רציתי להתייחס גם אל מה שחבר הכנסת אורבך אמר, שמצווים עלינו הרבה דברים, כמו שיש חוק חינוך חובה עד גיל 17 ויש חוק גיוס חובה בגיל 18, אני חושבת שמגיעה לנו הזכות להצביע לכנסת, להצביע לאותם אנשים שהחליטו שאנחנו צריכים ללמוד עד גיל 17 וצריכים להתגייס בגיל 18, ואני חושבת שגיל 17 זה גיל יותר מתאים מגיל 18 להצביע, כי נגיד, לדוגמה, אני עכשיו אהיה בת 18, אנחנו נכנסים למערכת בחירות, ועכשיו אני אהיה בצבא, ואני לא ממש אהיה מעורה בכל העניינים הפוליטיים שקורים במדינה.

ישראל חסון: אני חושבת שגיל 17 זה גיל הרבה יותר טוב, גיל שאנחנו מקבלים החלטות על עצמנו.

ישראל חסון: זה גיל יותר מוצלח מגיל 18 להצביע.

ישראל חסון: רציתי להתייחס גם למה שנציג משרד הפנים אמר, עדי זורובסקי, שהיו פעמיים בחירות ברשויות המקומיות ולא ראו שינוי בהצבעה של בני הנוער.

ישראל חסון: שוב, אין כל כך הרבה מודעות לעניין הזה שיש לנוער הזכות להצביע, הנוער לא באמת יודע שיש לו היכולת להצביע ולהשפיע על העתיד שלו ועל העתיד של המדינה, ובעוד כמה שנים, אם זה חמש שנים, בגיל 21, או עוד עשר שנים, הוא יוכל לשבת באחד מהכיסאות האלה ולהחליט את ההחלטות שהוא רוצה.

אברהם מיכאלי: תודה.

אברהם מיכאלי: רצית לומר משהו?

דניאלה קסה: אני מקריית-מוצקין, לומדת בתיכון קריית-חיים, אני בכיתה י', בעוד חודש אני אהיה בת 16.

דניאלה קסה: במסגרת שיעורי רטוריקה דיברנו על כל העניין של הורדת גיל הבחירה, והיו לפחות חמישה בני נוער שאמרו שהם לא תומכים, כך שזה קיים, יש בני נוער שלא תומכים בהורדת גיל הבחירה.

אברהם מיכאלי: שמעת מהם מה הסיבה?

דניאלה קסה: כן, הם אמרו הרבה נימוקים, שבני נוער לא מעורבים מספיק, לא מבינים מספיק, לא יודעים הרבה על פוליטיקה.

דניאלה קסה: חלקתי על דבריהם, כי הסיבה שבני נוער לפי דעתי לא יודעים הרבה פוליטיקה זה בגלל אי-המעורבות בכל העניין.

דניאלה קסה: עד לפני חצי שנה לא גיליתי הרבה עניין בפוליטיקה וכל העניינים האלה, ובעקבות חוויה שהיתה לי בחופש הגדול גיליתי יותר עניין, ומעצם היותי כאן גיליתי יותר עניין בנושא של הורדת גיל הבחירה וגם גיבשתי דעה.

דניאלה קסה: כך שיותר מעורבות והאפשרות לבחור, כך בני הנוער יגלו יותר עניין ויגבשו דעה, בסופו של דבר גם ישפיעו.

אברהם מיכאלי: תודה.

אברהם מיכאלי: מי רצה מאלה שלא דיברו עדיין לדבר?

אברהם מיכאלי: תלמידים, תלמידות.

אברהם מיכאלי: משפט השלמה.

ניב רגב: הבעיה אצלנו במדינה זו האדישות הפוליטית.

ניב רגב: ברגע שמורידים את גיל הבחירה ומגבירים את המעורבות, בעצם מורידים את הגיל שאנשים מתחילים להיות יותר מעורבים.

ניב רגב: אנחנו יכולים להיות ערבים לכך שאחר-כך גם הם יחנכו ויגדלו את הילדים שלהם למעורבות גדולה יותר ממה שהיתה בעבר.

ניב רגב: גיל 17 זה באמת גיל מתאים – אנחנו חוזרים מפולין, אנחנו עוברים את כל החוויות, המיונים לצבא, וזה מה שמגביר את המעורבות החברתית.

אברהם מיכאלי: תודה.

אברהם מיכאלי: היועצת המשפטית של הוועדה, את רוצה לתרום לנו משהו?

אפרת חקאק: אני רוצה להוסיף שיש במלה "זכות" שתי משמעויות.

אפרת חקאק: יש המשמעות שזה right באנגלית, ויש המשמעות שזה merit.

אפרת חקאק: אני מקווה שאם תקבלו את הזכות לבחור לכנסת, תיקחו את שתי המשמעויות ביחד.

אברהם מיכאלי: תודה.

אברהם מיכאלי: רבותי, הדיון היה מרתק.

אברהם מיכאלי: ניתנה לכם גם זכות להביע את עמדותיכם, ואתם מביעים אותן בצורה נאותה.

אברהם מיכאלי: אין ספק שהדברים שלכם משפיעים עלינו כמחוקקים.

אברהם מיכאלי: אגב, הצעת החוק בעניין הזה עולה מדי כמה זמן בכנסת.

אברהם מיכאלי: שוב, תלמדו את הכללים – הקואליציה בדרך כלל הולכת על-פי המלצת הממשלה, אם הממשלה תומכת בזה או לא.

אברהם מיכאלי: הקואליציה מורידה את הצעת החוק אם אין תמיכה ממשלתית, אלא אם כן אנחנו מחליטים שזה ייהרג ובל יעבור מבחינתנו, ואנחנו משכנעים את הממשלה שנקדם את הצעת החוק הזאת אפילו בניגוד לעמדת ועדת השרים לענייני חקיקה.

אברהם מיכאלי: עד עכשיו הצעת החוק הזאת, שעלתה כמה פעמים, עוכבה.

אברהם מיכאלי: אני חבר פה בשתי קדנציות, גם בקדנציה הקודמת הצעת החוק הזאת עלתה ועוכבה, ובקדנציה הנוכחית יש חברים שכבר העלו אותה, אבל בינתיים היא עדיין לא מקודמת.

אברהם מיכאלי: אני חושב שהדברים שלכם נותנים לנו מושג, קודם כול על הלך הרוח בין בני הנוער.

אברהם מיכאלי: נכון שחברים שלי פה, חברי חברי הכנסת, הביעו עמדות שונות, גם לי יש עמדה משלי בעניין הזה.

אברהם מיכאלי: אני כן תומך בהורדת גיל הבחירה, עם זאת, צריך לחשוב על כמה מנגנונים שיהיו מאזנים.

אברהם מיכאלי: יש הבדל בין בחירה לרשות המקומית לבין בחירה לכנסת, והמנגנונים המאזנים יכולים להביא אותנו לכך שעדיין בני הנוער יוכלו גם להשפיע וגם להביע את העמדות שלהם בצורה נאותה.

אברהם מיכאלי: שוב, הדעות השונות בכנסת הן לגיטימיות, וחברים שחושבים כך או אחרת מביעים את זה בחקיקה פרטית בדרך כלל.

אברהם מיכאלי: כשמתייחסים לחוק ממשלתי, אנחנו תומכים או לא תומכים בחוק ממשלתי, אבל כשאנחנו מביעים את זה בחקיקה עצמאית, זה אומר שאפילו כשהממשלה לא רוצה, אנחנו רוצים לקדם את הצעת החוק על דעת עצמנו.

אברהם מיכאלי: כפי שאמרתי נכון לעכשיו זה לא קודם.

אברהם מיכאלי: אני מאמין שבעמדות שאתם מביעים אתם צריכים גם לדבר בין בני הנוער בכל פורום שאתם חברים בו, הן בבתי הספר שאתם לומדים בהם, הן בתנועות הנוער, והן בארגונים כאלה או אחרים שבני הנוער מארגנים, שתהיה מודעות בקרב בני הנוער, שבגילאים שלכם גם משפיעים, בגילאים שלכם זכותכם להשפיע.

אברהם מיכאלי: אני מתייחס לאותו משפט שנאמר קודם, גיא אמר את זה, שכל הזמן אומרים שבני הנוער לא בסדר, לא בסדר.

אברהם מיכאלי: אני מסכים עם זה, בני הנוער שלנו הם מצוינים, צריך לדעת איך לכוון אותם בדרך הנאותה, כדי שיגיעו להחלטות טובות, וההשפעה שלכם, בגיל שלכם, היא השפעה מאוד-מאוד חיובית על מערכות שונות במדינה.

אברהם מיכאלי: אני מודה לכם על ההשתתפות שלכם פה היום.

אברהם מיכאלי: כנראה בהמשך אנחנו ניפגש גם בוועדות אחרות ובמליאה, ונוכל גם שם להביע זוויות שונות לוויכוח שניהלנו פה היום, כדי שתוכלו לראות איך הכנסת מתפקדת ואיך הכנסת קובעת.

אברהם מיכאלי: תודה לכם.

אברהם מיכאלי: הישיבה נעולה.