ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 320, 2011-01-24 10:30

טלב אלסאנע: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

טלב אלסאנע: אני מתנצל בשם חברי, חבר הכנסת דוד אזולאי, יושב-ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה, שהיה אמור להיות שותף לדיון, כי הדיון הזה הוא משותף לוועדת הפנים ולוועדת המאבק בנגע הסמים.

טלב אלסאנע: מסיבות אישיות נבצר ממנו להגיע.

טלב אלסאנע: אני מבין שאמו לא מרגישה טוב - אנחנו שולחים לה איחולי בריאות.

טלב אלסאנע: על סדר היום סוגייה חשובה, עניין ההתמודדות עם ההתמכרויות והאכיפה בתחום הבילוי.

טלב אלסאנע: אני מקדם בברכה את בני הנוער השותפים בדיון.

טלב אלסאנע: הם ייטלו חלק בדיון, ויציגו שאלות לנציגי משרדי הממשלה השונים, ששותפים לדיון.

טלב אלסאנע: זה כמה זמן שהייתי אז גם יושב-ראש הוועדה, ולאחר פרק זמן גם נטלתי את התפקיד.

טלב אלסאנע: אני חש שאנחנו ממשיכים לחשוב בתוך הקופסה, וכשאתה עושה אותם מעשים, אתה מקבל אותן תוצאות.

טלב אלסאנע: אם מסתכלים על הנתונים - יש כ-10 אחוז מבני הנוער, שהשתמשו בסם לא חוקי כלשהו בשנה האחרונה, לפי סקר שנעשה ב-2008, ויותר מ-4 אחוז מבני הנוער השתמשו בסם לא חוקי בהזרקה; 11 אחוז מבני הנוער השתמשו בחומרים נדיפים כלשהם; כמחצית מבני הנוער שתו משקה אלכוהול; 30 אחוז מבני הנוער השתכרו לפחות פעם אחת - נתונים שהם מזעזעים, שהם מדאיגים, ומצביעים על מגמה, וכשאנו מודעים למספר הגורמים שמטפלים ועושים מאמצים, אם זה משטרת ישראל במסגרת התוכניות שלה, הנוכחות שלה, יחידות הנוער, עיר ללא אלימות, הרשות למלחמה בסמים במסגרת הפעילות להסברה והתוכניות שהיא מבצעת, פעילות המתנ"סים, משרד החינוך, משרד הבריאות, אנו רואים שיש הרבה מאמצים, אבל התוצאות לא עומדות בקשר עם המאמצים שמשקיעים.

טלב אלסאנע: הנתונים האלה גם מחייבים אותנו, לדעתי, למחשבה חדשה ולגישה חדשה.

טלב אלסאנע: אחד הנתונים המדאיגים שאני רוצה לשמוע התייחסות לגביהם היא העובדה שאין סל שירות שוויוני, כלומר הרשויות החזקות, יש בהן יותר פעילות – את זה אני מפנה גם לרשות למלחמה בסמים – וברשויות החלשות כמעט אין, למרות שהגישה צריכה להיות הפוכה.

טלב אלסאנע: צריך להיות סל שירות שניתן לכל אזרח, לכל אחד מבני הנוער, גם בתחום ההסברה וגם המניעה ובתוכניות השונות, ושזה לא יהיה פונקציה, שמי שחזק, מקבל, ומי שחלש, נענש פעם שנייה.

טלב אלסאנע: אנחנו נפתח עם הרשות.

טלב אלסאנע: בבקשה, מר יאיר גלר, מנכ"ל הרשות למלחמה בסמים.

יאיר גלר: הסקירה שלנו תתבצע על-ידי מר שמאי גולן, ומספר מילים שלי כפתיח.

יאיר גלר: מוקדי הבילוי במדינת ישראל הפכו להיות מוקד מרכזי של תרבות הפנאי של בני נוער צעירים, גילאי 15 עד 25 בעיקר.

יאיר גלר: הנתונים שכבר ציינת, אדוני היושב-ראש, הם נתונים חלקיים, משום שבמוקדי הבילוי האלה התמונה עוד הרבה יותר מדאיגה.

יאיר גלר: אנחנו יודעים שצעירים וצעירות, כשהם באים, במיוחד בסופי השבוע, לאותם מקומות, האתרים האלה הופכים להיות אתרי התפרקות טוטלית.

יאיר גלר: זה אומר שכבר טרם יציאתם מהבית, חלק צורך אלכוהול כבר בבית; חלק עושה את זה לפני כניסתו למועדון.

יאיר גלר: בתוך המועדון עצמו, בתוך הפאב, בתוך אותם אתרי בילוי, במקומות שאמורים לשמש מקומות שבהם הם נפגשים, רוקדים, מבלים, צריכת הסמים היא משמעותית ביותר.

יאיר גלר: חלק מזה נעשה באולמות עצמם בצורה של מעבר סמים אחד לשני, מכירות שמתבצעות במועדונים – חלק מתבצע בתאי השירותים – גם את הנושא הזה אנו מכירים היטב.

יאיר גלר: אין ספק שתרבות הפנאי הזו מחקה אמנם את הנוער במערב, במערב אירופה, בארצות הברית, באוסטרליה, אבל בישראל התלמיד קרוב מאוד למורהו, במקרים מסוימים אפילו עולה על מורהו, כלומר הבעייתיות קיימת.

יאיר גלר: לצורך עניין זה יש מספר ערוצי פעולה שאנו מנסים.

יאיר גלר: קודם כל, פעלנו תחום המניעה, ואתן פה מספר דוגמאות – הנושא של חקיקה כנגד צריכת אלכוהול במקומות ציבוריים נכנס ב-2010 לתוקפו, ואותה תופעה של ילדים ששותים מחוץ למועדונים טרם כניסתם כדי לא לשתות שם, כי המחירים מאוד גבוהים בתוך המועדונים, התופעה הזו הצטמצמה משמעותית, כי כיום זה אסור על-פי החוק, והמשטרה בעניין זה עושה עבודתה היטב.

יאיר גלר: היא אמנם לא נכנסת אתם לעימותים של רישום פלילי ודברים מסוג זה, אבל היא לוקחת את המשקה, יש לה הסמכות, שופכת את הבקבוק או מחרימה אותו – מותר לה את שני הדברים לעשות, וזה פעל את פעולתו.

יאיר גלר: זה גרם לכך שהרבה יותר צעירים כבר שותים בבית, ואז קורית תופעה לא פחות חמורה – הם נכנסים למכוניות כשהם כבר מתודלקים, חלקם כבר ספוגי אלכוהול, הם נוסעים בכבישים, מסכנים אותך, אותי וכל אחד אחר שנוסע לידו, נכנסים למועדון, ושם ההתנהגות הבלתי ראויה ממשיכה - ממשיכים לשתות, חלקם כאמור צורכים סמים.

יאיר גלר: המשטרה פועלת בתוך המועדונים, אבל אשאיר את זה להם, אבל החקיקה נתנה סוג ראשון של מענה.

יאיר גלר: המענה השני, שגם הוא התקדם מאוד ב-2010, היה נושא סיירות ההורים.

יאיר גלר: סיירות ההורים ועבודה קהילתית בכלל, יש להם השפעה מכרעת על כל התנהגות הילדים, והרבה מאוד רשויות וקהילות לקחו על עצמן את האחריות, והיום אנחנו מדברים על למעלה מ-100 סיירות הורים.

יאיר גלר: הפעילות הזו היא פעילות שחשובה פעמיים – גם ערכית – קהילה לוקחת אחריות על אנשיה, על תושביה, וגם כלכלית - אני יודע שזה מסייע מאוד.

טלב אלסאנע: הסיירות מגיעות למוקדי הבילוי- - -

יאיר גלר: כן.

יאיר גלר: מייד נראה את זה במצגת.

יאיר גלר: אני מסכים עם אדוני, אני מבין את השאלה – לא מספיק.

טלב אלסאנע: יש שיתוף פעולה בין הסיירות למשטרה?

יאיר גלר: כן.

טלב אלסאנע: כמה אחוז מהרשויות, הנושא הזה, מכסים אותו?

טלב אלסאנע: לא בכל הרשויות יש סיירות הורים.

יאיר גלר: היום יש 103 סיירות הורים מתוך 250 ומשהו רשויות, ובחלק מהמקומות כמו ירושלים, שהיא מצטיינת בעניין הזה, יש 6-7 סיירות הורים ברשות אחת.

יאיר גלר: זה חשוב מאוד, אבל זה אומר שהרבה פחות רשויות, כמובן.

יאיר גלר: אבל העשייה הזו תופסת תאוצה, והיעד של השר לביטחון פנים זה להגיע לכ-400 סיירות כדי שיכסו את רוב מדינת ישראל.

טלב אלסאנע: תוך איזה פרק זמן?

יאיר גלר: הוא סימן שנתיים מהיום, כלומר במהלך 2011-2012.

טלב אלסאנע: יש קריטריונים, איפה מיישמים?

טלב אלסאנע: מה סדר העדיפויות, או לפי החוסן הכלכלי של הרשות?

יאיר גלר: בעניין הזה אין קשר לחוסן הכלכלי, כי אחד מהפרמטרים החיוביים בעניין הזה, שהעלויות הן זניחות, ואת כל הנושא של ההכשרות וההצטיידות, חלק גדול מזה ניתן על-ידי המשרד לביטחון פנים כדי שהסיירות יצטיידו בהן.

יאיר גלר: הכוונה היא שזה יגיע, לפחות בחזון, לכלל הרשויות במדינת ישראל, וזה אפשרי וריאלי.

טלב אלסאנע: הסיירות הוכיחו אפקטיביות?

יאיר גלר: כן.

יאיר גלר: ההכשרות מתבצעות על-ידינו, והמעקב מתבצע גם על-ידינו, גם על-ידי אק"מ – אגף קהילה במשטרת ישראל, גם על-ידי עיר ללא אלימות וגם על-ידי אגף מצילה, אבל בסך הכול יש פה מינהלת משותפת של המשרד לביטחון פנים, שמפעיל את כל הסיירות האלה בכל מקום.

אריה ביבי: מי מפעיל אותן?

יאיר גלר: בכל רשות מקומית יש נציגים.

יאיר גלר: ההפעלה היא הפעלה מקומית של הרשות – זה יכול להיות דרך הוועדה הסטטוטורית, זה יכול להיות דרך ראש הרשות, שהוא אישית הרבה פעמים לוקח אחריות על העניין הזה, אבל ההפעלה היא בתוך הרשות.

אריה ביבי: אם, נניח, במקום רשות היו נותנים לך אדם שאתה תפעיל אותו, שירכז לך הכול, לא היה נראה שונה והרבה יותר טוב?

יאיר גלר: כל אדם שמצטרף, כמובן שהוא תמיד נראה יותר טוב- - -

אריה ביבי: לא, הוא אוסף לך את המתנדבים, והרשות היא המקצועית, והיא הכי טובה.

אריה ביבי: לזה אנחנו צריכים לכוון, אדוני היושב-ראש.

אריה ביבי: סליחה שאני קוטע אותך, אני רוצה לעזור לך  - הרשות למלחמה בסמים יכולה להכין פקחים לנושא הזה, כל רשות צריכה לתת אדם אחד, והאדם הזה, המשכורת תשולם או על-ידי הרשות או על-ידי הממשלה, כאשר הוא יהיה ת"פ שלו; הוא ידריך אותו, והוא יארגן לו את ההורים, את המתנדבים, ואז גם למתנדבים וגם לו - קודם כל, אותו צריכים להסמיך.

אריה ביבי: הוראת שר יכולה להסמיך אותו פקח כמעט כמו שוטר, או כמו פקח, שיכול גם לתת דוחות, לבדוק ולבקר, ולדעתי, לזה צריכים לכוון.

גלעד נתן: אדוני היושב-ראש, אם יורשה לי, זה עניין שנגענו בו בכמה ישיבות, זה עניין של תקציב.

גלעד נתן: יש 67 מתאמים של הרשות למלחמה בסמים, יש המתנה של 33 רשויות שמסוגלות להעמיד את המאצ'ינג, אבל לרשות למלחמה בסמים כבר אין תקציב, ושאר הרשויות גם לא מסוגלות להתאים את המאצ'ינג או לא מעוניינות.

אריה ביבי: בשביל זה יש מדינה.

פיני קבלו: - -

יאיר גלר: בחלקם.

יאיר גלר: שני הדוברים הנכבדים צודקים, גם מר ביבי וגם ד"ר נתן.

יאיר גלר: המודל הזה שמדבר עליו מר ביבי הוא באמת זה שגדל משמעותית בהיקפים ב-2010.

יאיר גלר: ההכשרות מתבצעות על-ידינו.

יאיר גלר: אין ספק שהרצון שלנו זה להגיע לכל מועצה ולכל רשות במדינת ישראל.

יאיר גלר: אנחנו היום גם מתקצבים חלק מהרכזים.

יאיר גלר: חלק גדול ממשכורתם היום משולם על-ידי הרשות, באותם מקומות שהסיירות מופעלות, גם על-ידי המשרד לביטחון פנים והגופים האחרים שציינתי, כאשר ההסמכה, למרות שאינה פורמלית, אבל ההכשרה מתבצעת היום אצלנו.

יאיר גלר: מבחינתנו, זה מודל שיכול לעבוד בכל מקום.

יאיר גלר: בעניין הזה אנחנו יכולים להגיע בלי ענייני אי-שוויון – זה יכול להתבצע בכל מקום, ואנחנו מקדמים את המהלך הזה.

יאיר גלר: הרצון שלנו כאמור, זה להכפיל ולשלש את המספר שלהם.

יאיר גלר: נקודה נוספת שמתבצעת במועדונים - אנחנו יודעים שהתרבות הזו היא תרבות שאיננו יכולים לשנות אותה ב-180 מעלות.

יאיר גלר: אנחנו פועלים בתוך המועדונים ולידם והרבה מאוד פעילויות הסברה, ומאחר שזה גם אחד מתפקידיה המרכזיים של הרשות, שמאי ייתן לכם- - -

אריה ביבי: לפני כן, מה הסמכות של אותו הורה שמתנדב?

יאיר גלר: ברוב המקרים אין לו סמכות סטטוטורית, אין לו סמכות שהוא פועל מטעם, אבל מתוך בדיקה ומחקרי הערכה שביצענו, ההתייחסות של בני הנוער לאותן סיירות הורים היא מאוד רצינית; הם מקשיבים להם.

יאיר גלר: הסיירות גם מהוות מענה ראשוני הרבה פעמים בעזרה, בחילוץ, כשמישהו נפגע וזקוק לעזרה.

טלב אלסאנע: כלומר זה לא מכוח חוק אלא מכוח אדיבות.

טלב אלסאנע: זה לא כל כך אפקטיבי, כשנכנס למוקדי הבילוי, וכמו שאמרת, שבאים, גם האווירה שבה הם נתונים, אם אין לו סמכות, לכן קשה מאוד שיפעל.

יאיר גלר: נכון.

יאיר גלר: בחלק מהסיירות יש אדם אחד שהוא נציג החוק – זה יכול להיות שוטר במדים או שלא במדים, שמצטרף לסיירת הזאת, אבל שוב – למרות שהם לא פועלים מכוח חוק, יש להם עוצמה מאוד משמעותית, והם מהווים עזר ראשוני יוצא מן הכלל ברשויות.

יאיר גלר: כלומר אין להם סמכות סטטוטורית, למרות שבחלק מהם יש אדם אחד, שנושא תעודה, שיש לו הסמכות לעכב, לעצור.

אריה ביבי: אם הם עוברים השתלמות אצלך, השר לביטחון פנים יכול להוציא להם תעודה, אז מי שעובר השתלמות, חתימה שלך, של השר, זה מספיק סמכות, והוא יכול להיות כמו פקח עירוני, וחבל לא לעשות את זה.

אריה ביבי: אדם הולך עם תעודה בכיס – יש לו סמכות.

יאיר גלר: נכון.

יאיר גלר: בחלק מהסיירות זה פועל.

טלב אלסאנע: מדוע, למשל, לא מקבלים את הרעיון שאמר חבר הכנסת ביבי, להעצים את האנשים שעברו את ההכשרה, כדי שיוכלו לפעול, ויכבדו אותם מכוח מעמדם ולא בצורה וולנטרית?

טלב אלסאנע: מדוע לא מסמיכים אותם?

טלב אלסאנע: הסוגייה הזו נדונה?

יאיר גלר: כן, והנושא של אילו סוגי סמכויות יהיו לאותם אנשים – בהחלט דילמה קשה מאוד, היא מונחת לפתחה של הנהלת המשרד לביטחון פנים.

יאיר גלר: אני מניח שהיא תצטרך לקבל איזושהי החלטה.

יאיר גלר: יש הרבה דעות לכאן ולכאן, כלומר אותה סיירת הורים קהילתית, האם אתה רוצה להפוך אותה למשהו שהוא אוכף חוק, ואז בני הנוער יתייחסו אליה בצורה שונה לחלוטין.

יאיר גלר: גם כאן יש לבחון היטב את היתרונות והחסרונות של סיירת כזו.

יאיר גלר: הרבה פעמים ההורים עצמם אומרים: אם אתה מצרף לנו שוטר, אנחנו לא במערכת הזאת; אנחנו באים מתוקף אחריות קהילתית ולאו דווקא מתוקף סמכות משטרתית.

טלב אלסאנע: יש למצוא את האיזון בין שוטר ואכיפה לבין הורים ואחריות.

טלב אלסאנע: בבקשה, מר שמאי גולן.

שמאי גולן: האסימון נפל לפני כשלוש שנים, כשהאלכוהול, מעבר לבעיה של תרבות שתייה, שכולם שותים, הוא בפועל הפך להיות מחולל האלימות אולי הגדול ביותר בקרב צעירים ובני נוער.

שמאי גולן: הנתון הזה מולכם הוא הנתון הדרמטי והקשה ביותר - גילאי 12 עד 18 – בני הנוער, רבע, שליש מבני הנוער אומרים לנו בדיווחים עצמיים: אנחנו משתכרים בסופי שבוע, כשאנחנו יוצאים לבלות, אנחנו שותים 4-5 מנות וודקה או משקה דומה כשאנחנו מבלים.

שמאי גולן: זה הדבר המשמעותי, וזה עלייה של הרבה מאוד אחוזים לעומת מה שהיה לפני 4-5 שנים.

שמאי גולן: מי שמבקר במוקדי הבילוי בסופי שבוע, ואני נמצא שם הרבה מאוד, רואה את הדברים האלה.

שמאי גולן: הם מגילאים צעירים מאוד, בנים, בנות.

שמאי גולן: זה מתחיל בהתאספות שלהם במגרשי החנייה או בפארקים, וזה עובר לתוך המועדונים, מתדלקים- - -

טלב אלסאנע: על אילו גילאים אתה מדבר?

שמאי גולן: המחקרים שלנו מתחילים מגילאי 12 עד 18.

שמאי גולן: יש מחקרים, שישראל שותפה אליהם, שזה יורד לגילאי 11 ו-10, וגם שם אתה מגלה.

שמאי גולן: בהחלט יש כבר ילדים בני 10-11 שמתנסים בשתיית אלכוהול ולא רק לשם קידוש או לשם ברכה.

שמאי גולן: אבל הממוצע הרחב זה גילאים 15, 16, 17, וכמובן 18 עד 26, ששותים ושותים ושותים.

שמאי גולן: כיוון שהמוצר הזה יקר, ולא בכל מקום ניתן לקנות אותו, הם קונים בפיצוציות, ובכל מקום שיש מוקד בילוי, מייד כפטריות אחר הגשם הפיצוציות צומחות.

שמאי גולן: יש כ-3,000 פיצוציות היום בישראל, שפתוחות רובן ככולן 24 שעות ביממה, ומוכרות אלכוהול וכל מה שאתה רוצה וחומרים אחרים דוגמת הדבר שהנחתי כאן.

שמאי גולן: לכן לפני שנה וחצי הממשלה אישרה תוכנית לאומית להתמודדות עם צריכת אלכוהול מופרזת בקרב בני הנוער.

שמאי גולן: התלבטנו, האם להתנפל על בני הנוער או על מדינת ישראל, ולומר: אל תיגעו באלכוהול, אל תשתו אלכוהול בכלל, לבין האם לעשות את זה בתהליך חכם, ולנגוע בשתייה המופרזת, בחבר'ה שמשתכרים ומתעסקים באלימות, וזו פעם ראשונה שהלכנו על מהלך שמשלב את שני הדברים.

טלב אלסאנע: פעם היתה הבחנה בקשר בין אלכוהול ואלימות, במסגרת הרשות יש מחקרים?

טלב אלסאנע: בדקתם את העניין?

שמאי גולן: מצאנו שאלכוהול הוא מחולל האלימות מספר 1 - יותר מקוקאין ויותר מחומרים נדיפים.

שמאי גולן: כמובן, לא כשמישהו שותה כוסית אחת, אבל כשמדברים על אותם 30 אחוז שמשתכרים- - -

טלב אלסאנע: ודאי גם קשר עם מעורבות בתאונות דרכים.

שמאי גולן: יש מעורבות של בין 7 ל-15 אחוז, תלוי איך מודדים את זה.

שמאי גולן: אני לא רוצה לגלוש כרגע לתאונות הדרכים אלא להתמקד בעניין הזה.

שמאי גולן: יצרנו תוכנית לאומית, שלראשונה בתולדותינו, ואני מלווה את העניין הזה הרבה מאוד שנים, ולא רק בתחום הסמים והאלכוהול – חתכנו חיתוך בגיל; אמרנו: עד 18 הולכים על אסטרטגיה ומסרים בתחום אחד, ומגיל 18 הולכים עם משהו אחר.

שמאי גולן: עד גיל 18, ופה חלקה של מערכת החינוך – אתה רואה פה את הנציגים של מועצת התלמידים ואת התלמידים - המסר הוא ברור: אלכוהול זה דבר רע ומזיק, אל תשתו.

שמאי גולן: אני לא יכול לחייב אותם, כי אלכוהול מותר לשתות בחוק, בשונה מסמים.

שמאי גולן: לעומת זאת, מגיל 18 ומעלה לאותם 61-63 אחוז מקרב גילאי 18 ומעלה שנמצאים בסופי השבוע במוקדי הבילוי ושותים, אני לא יכול לומר להם: אל תשתו אלכוהול בכלל, כי אז הם לא יתייחסו אליי; אני צריך לתקוף את הנקודה הממוקדת ביותר, לומר להם: תשתו בצורה מבוקרת, במידה; אל תשתו 4-5 מנות כשאתם יוצאים למקום הבילוי.

שמאי גולן: שתה כוסית אחת.

שמאי גולן: רצוי שלא, אבל אם החלטת לשתות, תשתה כוסית אחת ולא יותר מזה.

שמאי גולן: כך יצאנו לשטח בנובמבר 2009, כשיצאנו לדרך עם תוכנית האלכוהול.

שמאי גולן: זה בא עם שורת חוקים – את שלבים א' וב' סיימנו.

שמאי גולן: השנה נהיה בשלב ג'.

שמאי גולן: הלכנו בחרדת קודש לשורת מהלכים, של חוקים, שלא ידענו איך השטח יאכל אותה.

שמאי גולן: חוק מספר 1: איסור שתייה במקומות ציבור - מקומות פתוחים, גנים, חופי ים - איסור שתייה טוטלי בשעות הלילה, כלומר שוטר, לא פקח; התלבטנו, האם הסמכות תהיה רק של שוטרים או גם של פקחים, ובסופו של דבר הוחלט שרק שוטרים ולא פקחים.

שמאי גולן: שוטר שרואה ב-22:00 בגינה ציבורית בני נוער או אפילו מבוגרים שותים אלכוהול – הוא מחרים ושופך.

שמאי גולן: בשעות היום, אם השוטר מעריך שיכול להיות שמהשתייה הזו של חבורת צעירים ששותה, תהיה הפרעה לסדר הציבורי, תהיה אלימות, תהיה סכנה לשלום הציבור, הוא שופך את המשקה.

שמאי גולן: אני הייתי משוכנע שהמשטרה לא תצליח לאכוף את זה, ושיהיו מכות ושתהיה מהומה.

שמאי גולן: מאז ועד היום בוצעו למעלה מ-4,000 אירועים כאלה, שהמשטרה לקחה באומץ את המשימה הזאת, בכל מרחביה ומחוזותיה, ועושה את הפעולה הזו.

שמאי גולן: אף אחד לא התלהם.

שמאי גולן: עשינו סקר – 53 אחוז מקרב הצעירים מקבל את ההחלטה הזו, את החוק הזה, ומסכים עם העניין.

שמאי גולן: מי שטייל בקיץ האחרון בטיילת באיילת פתאום לא רואה את כל בקבוקי הבירה.

שמאי גולן: אז זה לא שבבת אחת הפסיקו לשתות; שותים שם בחניון או במקום אחר, אבל בפירוש, מהלך מרכזי.

שמאי גולן: חוק שני הוא איסור מכירת אלכוהול בלילה.

שמאי גולן: אומרים: אז יקנו ב-20:00.

שמאי גולן: בסדר, אבל זה עוד מרכיב אחד בדבר הזה.

שמאי גולן: הדבר השלישי, ילד בן 14-15 שרצה אלכוהול או משהו אחר, היה הולך לפיצוצייה, ומישהו אחר היה לוקח את הבקבוק ונותן לו.

שמאי גולן: כיום זו עבירה פלילית – מי שקונה בקבוק או לוקח בקבוק ומוסר לילד צעיר, זו עבירה פלילית שדינה עד חצי שנת מאסר.

שמאי גולן: יש שורת חוקים לצד פעילות הסברה ענפה מאוד שעשינו, וזה לא רק בטלוויזיה או בתקשורת – הוצאנו מאז תחילת התוכנית הזו 600 יחידות הסברה שיצאו לשטח אל מוקדי הבילוי מנמל תל-אביב ליד חרוצים, לבאר שבע, בכל רחבי הארץ, בכל סופי השבוע בלילות חמישי, שישי ומוצאי שבת, חוליות הסברה שמסתובבות בשטח עם עלוני מידע ומסבירים לבני הנוער את העובדות, את מה שצריך.

שמאי גולן: 600 אירועים כאלה עשינו בכל מוקדי הבילוי.

שמאי גולן: קחו את זה, את סיירות ההורים שהוזכרו כאן, פעילות בקהילה – כאן לא הוזכרו 67 המתאמים שלנו, שמייצרים פעילות בכל המגזרים - קמפיין מיוחד ליוצאי חבר העמים, למגזר הערבי, יש לנו גם סיירת הורים, אגב, של דרוזים באחד הישובים, יש מגזר יוצאי אתיופיה – הדבר הזה רחב מאוד.

שמאי גולן: לא נגמור את זה בשנה וחצי, זה תהליך של שינוי תרבות, של שינוי התנהגות של החברה.

שמאי גולן: זה ייקח זמן, אבל להפתעתי, אנחנו רואים את התוצאות הרבה יותר משחשבתי.

יעקב אדרי: אתה רואה ירידה?

שמאי גולן: אני רואה בפירוש ירידה בהיקף האלימות.

יעקב אדרי: זה לא מה שאנחנו שומעים מדי יום.

טלב אלסאנע: אתה מדבר ברמה של הצהרה.

טלב אלסאנע: ברמת המעשה, האם יש נתונים – תיקים נפתחו, טיפול?

שמאי גולן: על תיקים שנפתחו וטיפול יענו לך עוד מעט אנשי המשטרה.

שמאי גולן: אני יכול לומר לך, כיוון שאנחנו נמצאים בעיצומו של מחקר גדול, אני מניח שנוכל עוד מספר חודשים לומר לך נתונים שאני מעריך- - -

טלב אלסאנע: יש מחקר שנוכל לקבל נתונים ולעשות השוואות – מה היה ומה יש?

שמאי גולן: בעוד מספר חודשים.

טלב אלסאנע: שינויי חקיקה.

שמאי גולן: וגם הסברה ופעילות בשטח.

טלב אלסאנע: הסברה תמיד היתה.

טלב אלסאנע: החידוש הוא בחוק.

שמאי גולן: לא היתה הסברה בתחום האלכוהול.

שמאי גולן: זה דבר חדש שנעשה בשנה האחרונה.

שמאי גולן: ולא היתה חקיקה.

שמאי גולן: אלה שני דברים שבאו יחד, כולל דגש – מדובר פה בשינוי באווירה ציבורית ובתרבות.

שמאי גולן: זה לא דבר שעושים ביומיים.

שמאי גולן: זה החקיקה שהוזכרה כאן, פעילות ההסברה, הטיפול.

שמאי גולן: זה גם התייחסות המשטרה לעניין הזה – לא רק המשטרה.

שמאי גולן: מערכת החינוך, כולם.

שמאי גולן: בבית, הרבה להבדיל מסמים, המקום הראשון שילד פוגש אלכוהול זה בבית, שכאבא נותן לו בירה: מכבי ניצחה.

טלב אלסאנע: אחת הבעיות עם האלכוהול זה שהוא לא אסור על-פי החוק.

שמאי גולן: נכון, ואתה צריך פה לשנות תרבות, לומר: זה מסוכן, זה מחולל אלימות, זה לא הוקוס-פוקוס, אנחנו ממשיכים.

שמאי גולן: לפי תוכנית העבודה שלנו, ואם ייפתרו כל הבעיות הטכניות, אנחנו כבר לקראת אביב נצא שוב במהלך גדול של הסברה, נעלה מדרגה לדברים יותר קיצוניים וחזקים במובן גם ההסברתי וגם האכיפתי.

שמאי גולן: ההורים מתנדבים.

שמאי גולן: מה שדיברת כאן על סיירות הורים, וזה מה שיפה לראות – לא פשוט להוציא 100 סיירות הורים בסופי שבוע- - -

טלב אלסאנע: תודה רבה לך.

טלב אלסאנע: בני הנוער, יש מי שרוצה להתייחס?

טלב אלסאנע: בבקשה.

גל אילוז: אני מקריית ים, אני יו"ר ועדה במועצת התלמידים והנוער הארצית, ועדת נוער וקהילה, שגם אחראית על התחום הזה.

גל אילוז: היתה לנו גם ישיבה עם הרשות ביום רביעי.

גל אילוז: בתור מועצת תלמידים ארצית, ויש לנו מועצות תלמידים ונוער בכמעט כל ישוב בארץ.

גל אילוז: אנו פועלים, לפחות ברמה שלנו, זה ברמה של שתייה מבוקרת לבני הנוער המבוגרים יותר, כי ילד בן 17.5-18, אתה אומר לו: לא, וביום ההולדת שלו, פתאום מותר לו – זה בעייתי, במיוחד אחרי שהתנסה בזה, אבל אנחנו מנסים לעזור לכל גוף כזה.

גל אילוז: יש חלק שזה משפיע, ויש בני נוער ששותים יותר מבוקר, אבל אין מספיק גם תקציבים גם מבחינת הרשויות, שרוצות לעשות דברים.

גל אילוז: למשל, אי בא מקריית ים, שזו עיר בפריפריה, שאין יותר מדי תקציבים לפעילויות כאלה.

טלב אלסאנע: אילו פעילויות היית רוצה, אתה חושב שכדאי לאמץ אותן?

גל אילוז: פעילויות הסברה גם בבתי הספר.

גל אילוז: למשל, יש אלטרנטיב, ששייך לרשות, שהם עושים פעילות הסברה- - -

אריה ביבי: מתי בפעם האחרונה היו אצלכם בבית הספר?

גל אילוז: היתה לנו השנה פעילות על סמים.

גל אילוז: על אלכוהול יש לנו הערב, אבל הפעילויות האלה זה לא משהו שבשגרה.

גל אילוז: בבית הספר שלי בשיעורי חינוך לא מדברים על זה.

אריה ביבי: יש מורה שמופקד על הנושא הזה?

גל אילוז: לא. יש מורה שמופקד על זהירות בדרכים.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, אולי באמת צריך לחשוב גם על בכל בית ספר, כמו שיש, נניח, בנושא נשים, אז בכל בית ספר שיקבעו מורה- - -

שמאי גולן: יש מדריכת שפ"י- - -

טלב אלסאנע: משרד החינוך יתייחס לזה.

טלב אלסאנע: בבקשה.

רותי תווינה: אני מייצגת את היחידה למניעת סמים ואלכוהול במשרד החינוך.

רותי תווינה: לגבי אחריות בית הספר, דמות בבית הספר, מזה כשבע שנים יש בכל בית ספר מב"ס – מוביל בית ספרי לנושאי המניעה.

רותי תווינה: זה בכל בית ספר על-יסודי, שיש בו מספר כיתות מסוים.

רותי תווינה: המב"סים מובלים על-ידי היחידה שלנו בהדרכה שוטפת.

רותי תווינה: הם אחראיים על הפעילות הבית ספרית בתוך בתי הספר.

רותי תווינה: תוכנית כישורי חיים – זו תוכנית שגובשה בשפ"י, והוכנסה בצורה מסודרת לבתי הספר בשלוש השנים האחרונות; זו בעצם גרסה שנייה של תוכנית כישורי חיים.

רותי תווינה: החל בכיתה ב' יש שיעורים בכיתות, שמוקדשים לנושאים האלה בתחומי המניעה והחינוך, הקניית ערכים, הבחנה בין רצוי ולא רצוי- - -

טלב אלסאנע: את אומרת שכמעט בכל בית ספר, בכל כיתה מדי שנה יש פעילות בתחום הסמים והאלכוהול?

רותי תווינה: כן.

רותי תווינה: התייחסת לגבי זהירות בדרכים – בשנה האחרונה יש פעילות משותפת עם האגף לזהירות בדרכים במשרד החינוך לגיבוש ולפיתוח ימי עיון במרכזים רפואיים.

רותי תווינה: חלקם מוקדשים לנושא האלכוהול עקב המעורבות של נערים ונערות ששותים אלכוהול גם בתאונות דרכים.

רותי תווינה: בשנה האחרונה היתה גם פעילות משותפת עם ההיבטים הבלתי-פורמליים של החינוך, אוהלי איכות החברה, שמתקיימים בשבע ערים בארץ.

רותי תווינה: גם בהם יש פעילות ממוקדת, הסברתית בנושא מניעת אלכוהול.

טלב אלסאנע: תודה.

טלב אלסאנע: אנחנו נאפשר יותר לשלב בני נוער, בבקשה.

טלב אלסאנע: אם מישהו יכול להגיד לנו מחוויה אישית לגבי מוקדי הבילוי, מה בדיוק קורה, ומבחינת מעורבות ההורים, המשטרה.

אופק הרניק: אני פה מטעם המועצה הארצית, מחדרה, בכיתה י"א.

אופק הרניק: מאז שנכנסתי לתיכון בכיתה י' במסגרת בית הספר, במסגרת שיעורי חינוך, לא עברתי שום דבר בנושא אלכוהול, לכן היה לי מאוד מוזר, וחשוב לי לומר את זה – לא שמעתי על שום מב"ס אצלנו, ואני מודעת למה שקורה אצלי בעיר, כי אני יושבת-ראש המועצה העירונית, ומגיעים לשם מרוב בתי הספר בעיר.

אופק הרניק: אני וכל החברים שלי עוברים את זה יותר במסגרת הבלתי-פורמלית, אם זה באוהלי חברה שהיו, של המועצה הארצית, ובעוד פעילויות, ולאו דווקא במסגרת בית הספר, ואני חושבת שזה מאוד חסר.

טלב אלסאנע: תודה.

טלב אלסאנע: הדברים שאנחנו שומעים לא מתיישבים עם המידע שלכם, נציגת משרד החינוך.

טלב אלסאנע: בבקשה.

אורי אריאל: אני מבויאר, ירושלים.

אורי אריאל: אני בוחרת לא לשתות, אבל אני כן נמצאת עם חברים שלי ששותים, ואני רואה בצורה לא מבוקרת איך הם שותים.

אורי אריאל: לגבי סיירת ההורים – נתקלתי בזה.

אורי אריאל: אני חושבת שצריך לתת להם סמכות.

אורי אריאל: כשאנחנו ראינו את סיירת ההורים, היו חבר'ה שיכורים, והתייחסו אליהם בסוג של זלזול.

אורי אריאל: אני חושבת שיש לתת להם סוג של סמכות, שנוכל להגיד: יש פה מישהו שאוסר עלינו, אנחנו לא מסתכלים עליו בצורה של סתם אדם שמעיר לנו, כי כביכול אכפת לו, כי הוא אבא לילד ששותה.

אורי אריאל: לגבי המב"סים, אני מניחה שיש בבית הספר שלנו, אבל אני לא יודעת מיהו.

אורי אריאל: אני בכיתה י"ב.

אורי אריאל: צריך להעלות את המודעות לגבי מי שדואג לזה.

טלב אלסאנע: תודה.

טלב אלסאנע: בבקשה.

ענבר גולדברג: אני תלמידת י"א בתיכון מכבים-רעות, אני נציגה של המועצה הארצית.

ענבר גולדברג: אני דווקא כן עברתי פעילויות בבית הספר, והרבה; פעם בחודשיים-שלושה עושים לנו פעילות.

ענבר גולדברג: פעילויות שאני זוכרת במיוחד – בכיתה י' עשו לנו פעילות אינטראקטיבית עם שלטים, שכולם אהבו את זה, היתה תחרות, משהו נחמד.

ענבר גולדברג: עשו לנו גם הרצאה של מישהו שעבר הכול, וסיפר לנו גם על הסמים, גם על האלכוהול.

ענבר גולדברג: אני חושבת שאפשר להביא נוער שהשתכר, שידבר עם הנוער, ויסביר להם כמה זה באמת פוגע.

ענבר גולדברג: אם זה בא מהנוער, זה בא ממקום שונה.

ענבר גולדברג: יש בבית הספר שלנו מדריכה חברתית, שהיא לא מורה בבית הספר, שבאה מדי פעם ומדברת עם האנשים שכן צריכים, והיא כן עוזרת מאוד.

ענבר גולדברג: לגבי סיירת ההורים, במודיעין יש סיירת הורים מאוד בולטת וחזקה.

ענבר גולדברג: במודיעין היא נחשבת שהיא כן עוזרת ומצילה.

ענבר גולדברג: בני הנוער מתייחסים אליה.

ענבר גולדברג: כשהמשטרה באה, המשטרה עוצרת ותוקפת.

ענבר גולדברג: ברגע שיודעים על סיירת הורים, פונים לסיירת הורים לעזרה.

ענבר גולדברג: אם מישהו השתכר, מחפשים מישהו שיש לו הטלפון של סיירת ההורים, והם עוזים ומצילים גם מתלונות של המשטרה.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, היא דיברה על מכבים-רעות ומודיעין.

אריה ביבי: אלה ישובים עם מצב סוציו אקונומי חזק.

אריה ביבי: אנחנו צריכים דווקא בערים או במקומות שהמצב הסוציו אקונומי הוא קשה, ומנכ"ל הרשות, אני חושב שדווקא צריכים לקחת – בזמנו היה עושה את זה דודו אלהרר, היה נכנס לכיתות, והוא נגמל, שוב שתה ושוב נגמל – היה נכנס לכיתות, ועושה את זה בצורה יפה מאוד.

אריה ביבי: זה נושא אחד - דווקא אנשים שהתנסו בזה כדי ללמד.

אריה ביבי: הדבר השני שיש לעושת, לדעתי, לחייב את משרד החינוך לעשות יום אחד בכל בית ספר בנושא אלכוהול וסמים, לחייב אותם, שכל אחד יכתוב חיבור, מכיתה א' עד י"ב.

אריה ביבי: לא ייתכן שבבית ספר לא שמעו על זה.

אריה ביבי: אי-אפשר לבוא לצעירה שישבה פה ואמרה: אני בי"ב, ולא שמעתי על זה.

טלב אלסאנע: תודה.

טלב אלסאנע: נמשיך בסקירה.

טלב אלסאנע: נשמע מאריה עמית לגבי הוועדה שדנה בסוגייה, כי אנחנו דנים היום לא במניעה והסברה וחינוך, אלא דנים יותר בעניין הסמים ובילויים והמעורבות של גורמים בהיבט הזה.

טלב אלסאנע: בבקשה, מר אריה עמית, מפכ"ל המשטרה לשעבר.

אריה עמית: זה שכל הארגונים וכל הגופים עושים עבודה טובה – זה אמת ויציב; משקיעים בזה המון, ועובדים, והמשטרה עושה המון עבודה.

אריה עמית: בשורה האחרונה אנו חיים בתוהו ובוהו, וכמות הילדים ששותים ולוקחים סמים היא פשוט מטורפת.

אריה עמית: אני לא רואה שום הבדל ב-3-4-5 השנים האחרונות לטובה, למרות כל הפעילויות היותר ויותר רחבות שעושים כל הגופים.

אריה עמית: ההבדל בין התקופה שאני הייתי במשטרה, ואני פרשתי לפני כ-14 שנה, לבין התופעות שראיתי כשהייתי בוועדה שהסתובבה בשטח וראתה מה קורה, הוא הבדל מטורף.

אריה עמית: ההבדל בין התקופה שבה ניהלתי את הוועדה, שזה לפני כ-5 שנים והיום, הוא עוד יותר גדול.

אריה עמית: אני נחשפתי לזה גם בסיורים שלי בשטח וגם על-ידי זה שבתוכנית הבוקר שלנו בערוץ 10 ראיינו הרבה פעמים כתבת נוער, שמסתובבת בשטח, והביאה לנו צילומים ממה שקורה בשטח, עם הסברים בעיני הנוער, איך התופעות הללו קיימות.

אריה עמית: עזוב את מה שהיה בוועדה – המלצנו המלצות, חלק לא קטן מהן התקבלו, חלק לא, ובחלק לא עסקנו.

אריה עמית: יש שלושה דברים, שלדעתי, הם הכי משמעותיים, ואם בהם לא יטפלו בצורה מקצועית, לא עשינו שום דבר.

אריה עמית: הדבר הראשון הוא נושא הפיצוציות.

אריה עמית: אומרים שיש חוקים ואכיפה וכו'.

אריה עמית: מנהלי הפיצוציות והבעלים צוחקים מכולם.

אריה עמית: מוכרים שם בניגוד לחוק בצורה מוחלטות ובכמויות אדירות משקאות לילדים וסמים מכל מיני סוגים, וכל פעם הגופים של המדינה מנסים לרדוף אחרי סוג הסם החדש שמישהו רוקח בבית, מוכרים את זה חצי שנה, שנה, שנה וחצי עד שמכניסים את זה לחוק הסמים, הם משנים משהו קטן בשקיות האלה, ושוב רודפים אחריהם שנה וחצי, בשעה שאפשר על-פי חוק הרוקחות לקרוע אותם, וכשמוכרים וודקה בבקבוקי מים, כדי שאנשים לא יידעו שזה וודקה, אפשר על-ידי סמכויות ראש העיר לסגור את הפיצוציות האלה, וזה שיש יותר ויותר פיצוציות, זה לא כי החיים שלהם קשים, אלא כי הם מרוויחים הון תועפות בזה שהם עושים מה שהם רוצים.

אריה עמית: כל עוד המקור הזה, שהוא מאוד משמעותי, גם לשתייה חריפה לילדים וגם לסמים מכל הסוגים, כל עוד לא תהיה מלחמת חורמה מוצלחת בפיצוציות האלה, כל היתר זה דיבורים.

אריה עמית: הדבר השני, שהוא עוד יותר משמעותי – הגעתי למסקנה שלמרות כל האכיפה והשינויים החוקתיים, שהם חשובים והם בגדר הצהרה של השלטון: הנושא הזה מטריד אותנו, אנו רוצים לטפל – הבעיה המרכזית היא שמטפלים בנושא הזה אנשים מבוגרים.

אריה עמית: אנחנו לא משכילים לדבר אל הנוער בגובה העיניים ובשפה שהם יקבלו אותה ויפנימו את מה שאנו מנסים להסביר להם כמבוגרים.

אריה עמית: ההבדל החשיבתי בין המבוגרים שעושים הכול לבין הנוער, שהוא זה שנמצא בשטח, שותה ולוקח את הסמים, הוא הבדל שצריכים ללמוד איך לעקוף אותו.

אריה עמית: צריך להחליט על קמפיין ענק, כמו שבזמנו היה הקמפיין של לא לקטוף פרחי בר, שעד היום הוא בגדר הצלחה עצומה, כי הצליחו לשכנע את כולם לא לקטוף פרחי בר – זה לקח זמן, אבל זה היה קמפיין לאומי רציני – אותו דבר צריך לעשות פה: להחליט על קמפיין, באחריות אפילו של ראש הממשלה באופן אישי, למצוא את האנשים המוכשרים, כולל חבר'ה צעירים שיבנו את הקמפיין בצורה שתשכנע את הנוער שיש על מה לדבר וצריך להפסיק לשתות.

אריה עמית: זה כלי הנשק הכי נכון; לא עוד שוטרים ושינויי חקיקה.

אריה עמית: אם את זה יעשו כמו שצריך, תוך 3-4 שנים המכה האיומה הזו תפחת משמעותית.

טלב אלסאנע: תודה.

טלב אלסאנע: נציגת משרד החינוך, בבקשה.

גילי דנה: אני רוצה לחזק את דבריך, אריה עמית, ואת דברי בני הנוער שדיברו כאן.

גילי דנה: רק לפני שבוע שמענו את המדען הראשי של הרשות למלחמה בסמים, ד"ר יוסי הראל.

גילי דנה: זו הזדמנות לומר שאנו בשיתופי פעולה גוברים עם הרשות למלחמה בסמים בכל הנוגע למסגרות החוץ בית ספריות.

גילי דנה: מיוסי הראל, שאני ממליצה לכבוד היושב-ראש להזמין גם אותו לאחת הוועדות, שמענו דאגה רבה על המון תוכניות שמתנהלות בשטח בעשר השנים האחרונות בכל הנוגע לתוכניות מניעה, ולא מצליחות להוריד את הנתונים המדאיגים שאנו שומעים מדי יום ביומו.

גילי דנה: מה כן מצליח להוריד - במחקר בין-לאומי הוא הגיע לארבעה פרמטרים שאסקור אותם בקצרה, אבל כולם מתקיימים במסגרות החוץ בית ספריות: אחת, מבוגר משמעותי, לאו דווקא עם מדים.

גילי דנה: ואם אנחנו מדברים על תנועות הנוער ומועצות התלמידים וכל מסלולי המנהיגות הצעירה שמשרד החינוך, מינהל חברה ונוער מפעיל, הרי שמבוגר משמעותי הוא באמת, תוכל לשמוע מכל אחד מהחבר'ה וגם מכל אחד מאתנו, מתקופה של נערות צומחת, היא מישהו שאתה הולך אחריו, אם הוא מדריך בתנועה או מנחה המועצה וכו'.

גילי דנה: שתיים, חוויה יום-יומית טובה בבית הספר או בתנועה, במועצה וכו'.

גילי דנה: לצערנו, בבית הספר, וגם את זה אמר ד"ר יוסי הראל, אנחנו מהגבוהים בעולם בחוויה שלילית בבית ספר, יום-יומית.

גילי דנה: זה צריך להדאיג את כולנו – מחקר בין-לאומי.

גילי דנה: לעומת זאת, במסגרת החוץ בית ספריות אין ספק שהחוויה היום-יומית, המוטיבציה, ההגעה לשם מרצון חופשי עומדת בקריטריון הזה.

גילי דנה: שלוש, תחושת ערך עצמי, מועילות, הצלחה, דימוי עצמי, ששוב – לצערנו, בבית הספר כולם נמדדים על הישגים.

טלב אלסאנע: כל הדברים האלה, מי אמור להקנות את הערכים ואת התפישה הזו?

גילי דנה: זה קורה יום ביומו בחוץ בית ספרי, ולכן צריך להשקיע, והמדינה לא משקיעה מספיק.

גילי דנה: אין תקציבים ייעודיים לעשייה החוץ בית ספרית.

גילי דנה: אנחנו מתחילים, אבל מהגורן ומהיקב; מעודפים שאנחנו מוציאים מכאן ומשם.

גילי דנה: וכבר דיברנו, וגם אתה חיזקת אותנו, שצריך להתמיד ולהשקיע במסגרות החוץ בית ספריות.

גילי דנה: תודה.

טלב אלסאנע: תודה.

טלב אלסאנע: בבקשה.

טלב אלסאנע: הישיבה הזו מיוחדת, כי יש יותר מעורבות של בני נוער בישיבות הוועדות.

עוז חורי: אני מפתח תקווה.

עוז חורי: בנוגע לפיצוציות, אני מרגיש שזה חלק ניכר ממה שקורה.

עוז חורי: יש עיר אחת שמתפקדת בצורה מדהימה – אילת.

עוז חורי: הגענו לשם, וראיתי אנשים שמחפשים ולא מצליחים לקנות בשום מקום אלכוהול - בני נוער ללא תודת זהות לא מצליחים, או אחרי 23:00 גם מבוגרים – מתחננים, ולא הולך להם.

עוז חורי: שאלתי את בעלי הפיצוציות: מה קרה?

עוז חורי: הם פוחדים שיסגרו להם, כי סגרו כבר המון.

עוז חורי: זה דבר שחייבים לעשות אותו, לדעתי, כי בעיר שלי אני יכול לבוא בלי תעודת זהות, לקנות, עם 18, בלי 18, אחרי 23:00, לפני – לא פוחדים.

טלב אלסאנע: זה עניין האכיפה - מידת ההתייחסות של השוטרים בישוב זה או אחר, וזה מחלחל.

עוז חורי: בכל עיר צריך לסגור כמה פיצוציות, כנראה, כדי שזה יעשה רעש ויתחיל לעבוד.

עוז חורי: לגבי ההסברה, מה שנאמר פה, שזה צריך להיות בגובה העיניים, ודיברו על תנועות הנוער – אני בתנועת נוער, וכתלמיד בתיכון, ביסודי, בחטיבה, לא עודדו אותי ללכת לתנועת נוער, ואני כמדריך בתנועה, ורוצה לתמוך, להביא חניכים, אין לי סיוע אפילו מהמורים, שזה לדעתי, מחריד.

עוז חורי: אני צריך להתחנן בפני המנהלת: תני לי להיכנס לכיתות, לגייס.

עוז חורי: זה נשמע לי הזוי.

עוז חורי: איבדנו את כל הערכים שלנו, ועכשיו אנחנו חברה כזאת, שבטח שנשתה אלכוהול ושנמצא עצמנו במקומות כאלה.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

טלב אלסאנע: בבקשה.

מאור תורג'מן: אני לומד בקריית שמואל, נציג מועצת תלמידים, מועצת נוער.

מאור תורג'מן: אני תלמיד כיתה י"ב.

מאור תורג'מן: בבית הספר אצלנו אין הבעיה של השתכרות ואלכוהול – שותים אלכוהול, אבל יודעים מתי לעצור את עצמם.

מאור תורג'מן: זה נובע מכך שאצלנו בבית הספר כן מדברים על אלכוהול, אך מדברים גם על פיתוח האישיות, כלומר מתמקדים באדם עצמו.

טלב אלסאנע: יש תוכניות לימודיות בבית הספר?

מאור תורג'מן: המחנכים עצמם מתעסקים בפיתוח האישיות של התלמיד, באדם שבו.

מאור תורג'מן: גם כשאני אשתה אלכוהול – אני לא שותה, אבל אם ארצה לעשות את הצעד הזה, אני אשאל את עצמי קודם כל: זה מועיל לי?

מאור תורג'מן: כלומר אתה מתעסק בשאלות: האם זה כדאי?

מאור תורג'מן: בכלל, אצלנו מכיתות ז' עד י"ב אין אחד שהשתכר בשנה האחרונה.

מאור תורג'מן: אפילו בפורים - - -

טלב אלסאנע: הם לא ידווחו לך.

טלב אלסאנע: אתה לא יכול לומר שאין אף אחד.

מאור תורג'מן: אין.

מאור תורג'מן: אפילו בפורים, שלפי יהדות, "עד דלא ידע", גם שם הם יודעים לעצור את עצמם.

טלב אלסאנע: תודה.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת חמד עמאר, שעושה פעילות רצינית בתחום הזה, בבקשה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: קודם כל, שמעתי את הנתונים, ש-25 אחוז שהודו שמשתכרים בסופי שבוע – אני בטוח שהנתונים האלה הם לא המציאות ולא משקפים את המציאות, בטוח שזה יותר.

חמד עמאר: דבר שני, מה שהודגש כאן, הפיצוציות ונושא אכיפת המשטרה, ואדוני היושב-ראש, אתה חי במגזר הערבי וגם אני – אין אכיפה לנושא הזה של הפיצוציות.

חמד עמאר: נכון שהדיון שלנו הוא על בילוי בני הנוער, אבל הבילוי של בני המיעוטים זה לקנות אלכוהול, לנסוע עם האוטו, לעמוד בצד על איזו גבעה ולהשתכר ואז לנהוג.

חמד עמאר: זה בדיוק מה שקורה במגזר הערבי.

חמד עמאר: פעם היו מתביישים לקנות בקבוק אלכוהול - אם האבא רצה לשתות, היה מכסה את זה איכשהו, שאף אחד לא יראה שקנה בקבוק אלכוהול – כיום הצעירים מתגאים בזה, קונים את זה, שותים את זה ברחוב, וכאן צריכה להיות אכיפה של המשטרה, ואין אותה.

חמד עמאר: המקום הכי טוב להגיע לתלמידים זה בבית ספר.

חמד עמאר: יש לכל ילד שעת מחנך אחת בשבוע, אם איני טועה, וכאן צריך להשקיע - לפחות פעם בחודש, פעם בחודשיים, שאותה שעת מחנך תוקדש לנושא של שתיית אלכוהול ובילויי סוף השבוע, ואיך לשתות.

חמד עמאר: אני שומע, ללמד אותו איך לשתות.

חמד עמאר: גם זו שיטה, למרות שאני לא  מאמין בזה – אני נגד אלכוהול – זה לא נותן לנו את הפתרון, ללמד אותם.

חמד עמאר: צריך להשקיע המון בחינוך בלתי-פורמלי.

חמד עמאר: אני ייסדתי תנועת נוער, ועד היום אני משמש יו"ר תנועת הנוער הדרוזית.

חמד עמאר: אני רואה את הפעילות שאנחנו יכולים לעשות בחינוך הבלתי-פורמלי, ואיך אנחנו יכולים לתרום, ואיך כל השקעה קטנה, ואני יודע שהרשות למלחמה בסמים השנה השקיעה בתנועות נוער והעבירה תקציבים, אבל לא מספיק תקציבים.

חמד עמאר: שם צריך להשקיע, כי אותם אנשים שמגיעים לתנועות נוער, אותם ילדים, באמת באים כדי לתרום.

חמד עמאר: אותם מדריכים, אותם ילדים, אלה ילדים מיוחדים, נוער מיוחד, ושם אנחנו צריכים להשקיע, כי הם יכולים להוות דוגמה לשאר הילדים בבתי הספר, ויכולים רק לעזור ולתרום.

חמד עמאר: לכן הנושא הזה של החינוך הבלתי-פורמלי, יש להשקיע בזה, בשעת מחנך, ואכיפה, אכיפה, אכיפה.

טלב אלסאנע: תודה.

טלב אלסאנע: בבקשה.

יהודה כהן: אני מנכ"ל התאחדות בעלי אולמות וגני אירועים בישראל.

יהודה כהן: ביקשתי להיות פה כדי להציף את הבעיה שלנו.

יהודה כהן: שמענו פה סקירה.

יהודה כהן: בכל הסקירות לא מוזכר נושא ביקורת באולמות אירועים, ומה קורה בעניין.

יהודה כהן: תופעת נושא צריכת האלכוהול, מפלס האלכוהול עולה דרסטית.

יהודה כהן: אנחנו נחשפים לזה מגיל 13, מהבר מצווה – בר אקטיבי, שתפקידו לשכר את המשתתפים, מילדים בני 13 ועד אחרון המשתתפים, הוא חייב לשכר אותם.

יהודה כהן: מביאים אותם בכוח, הם רצים בתוך הריקודים, מחלקים באגרסיביות, והפועלים מקבלים שכר תמורת זה.

יהודה כהן: אין עליהם פיקוח, אין עליהם שום אכיפה.

יהודה כהן: כולם עוצמים את העיניים ביודעין.

יהודה כהן: ואנחנו מדברים פה על הסברה.

יהודה כהן: חבר'ה – בעל אולם אירועים שהלך להפריד בין שני ניצים שיכורים מצא את מותו – רועי ברינג ז"ל, אולמי "דל-וינו".

יהודה כהן: אנחנו מכירים את התופעה חדשות לבקרים.

יהודה כהן: מותר לאנשים לשתות בלי כסף, חינם, כמה שאתם רוצים, בלי הגבלה, ואנחנו עוצמים את העיניים.

יהודה כהן: תודה.

טלב אלסאנע: זה מזעזע.

טלב אלסאנע: המשטרה, אתם מפגינים נוכחות?

טלב אלסאנע: מודעים למה שמתרחש באולמות?

טלב אלסאנע: בבקשה.

ערן נוישול: הפעילות המשטרתית מתחלקת למספר אופנים, והנוכחות היא במספר מקומות.

ערן נוישול: קודם כל, בשנים האחרונות יש נוכחות משטרתית בסופי שבוע במרכזי הבילוי המוכרים כמו באזור ירושלים – אזור תלפיות, באזור תל-אביב – אזור הנמל ואזורים נוספים.

ערן נוישול: החוק החדש, חוק המאבק באלכוהול, שנותן לנו את הסמכות לשפוך משקאות אלכוהוליים ובכך למנוע את העבירה המתרחשת ואמורה להגיע בעוד דקות או שעות ספורות בקרב אותם בני נוער, מעיד על כך שאנחנו מאמינים שמחקרים שיראו את סוף שנת 2010 מול 2009 יראו ירידה לא מעטה בתחום העבירות.

ערן נוישול: לעניין האלימות בקרב אולמות, בשנה האחרונה אירעו מספר מבצעים של ניידות תנועה, שעמדו מחוץ לאולמות אירועים, ואכן תפסו שם עשרות שיכורים, שללו רשיונות, נתפסו רכבים.

ערן נוישול: נושא הפיצוציות הותקף במספר אופנים.

טלב אלסאנע: למה יש הבדלים בין ישובים?

טלב אלסאנע: האם זה עקב הנוכחות של המשטרה?

טלב אלסאנע: יש לכם סדר עדיפויות?

טלב אלסאנע: וגם לגבי מוקדי הבילוי – אתם יודעים שהולכים להתקיים אירוע, מפרסמים, מודיעים, נוקטים- - -

ערן נוישול: המשטרה מרכזת כוחות קודם כל במקומות הבילוי המוכרים.

ערן נוישול: אילת היא עיר שסומנה מזה זמן רב כעיר שאליה מתנקזים מספר רב של קטינים בעיקר בחופשות הקיץ, חופשות חנוכה וכדומה, והמשטרה מרכזת מאמצים ואכן סוגרת פיצוציות.

ערן נוישול: אני מלווה כל מבצע, ואני רואה שהתקנה של 23:00 היא תקנה שלא רק בערים גדולות כמו תל-אביב וירושלים – לא מזמן עבדתי בעיר נתיבות, שהופתעתי לראות את כמות הפיצוציות שפועלות שם, והעיר שדרות, ובפעולה משטרתית מאוד פשוטה של שוטר על אזרחי שיבוא לקנות מעל 23:00, הוא נתקל בקשיים.

ערן נוישול: זה כבר מעיד שהתקנה הזאת עובדת.

ערן נוישול: אנחנו צריכים לציין שכל פיצוצייה שעוברת על התקנה הזאת או/ומוכרת אלכוהול לקטינים, נסגרת ל-30 יום.

טלב אלסאנע: כמה פיצוציות כאלה נסגרו?

ערן נוישול: אין לי הנתון המדויק כרגע.

שמאי גולן: במבצע האחרון – 30.

חמד עמאר: כמה מתוכן במגזר הערבי?

שמאי גולן: אף לא אחד.

חמד עמאר: בסופי שבוע במגזר הערבי, לך תסתובב, זה סכנת חיים לצאת עם הרכב.

חמד עמאר: אנשים לוקחים ילדים בני 16, 17, 18, מסתובבים שם שיכורים עם הרכב שלהם, נוסעים במהירות מופרזת, ואף אחד לא אוכף את החוקים במגזר הערבי.

חמד עמאר: גם ב-24:00 וב-01:00 אתה יכול לשתות.

טלב אלסאנע: האם השתתפת, למשל, במבצעים במגזר הערבי?

ערן נוישול: לגבי המגזר הערבי, פיצוציות – יש בעיה חוקית, שאופן המכירה במגזר הערבי הוא קצת שונה; הוא מגיע מתוך בתי קפה, ועל-פי חוק- - -

חמד עמאר: אתה לא מעודכן.

חמד עמאר: מלא פיצוציות.

ערן נוישול: אבל על צירים ראשיים, ציר ואדי ערה וצירים נוספים, אנחנו עורכים- - -

טלב אלסאנע: יש חסינות לנרגילות, למשל?

טלב אלסאנע: אסור לכם להיכנס?

טלב אלסאנע: אתם לא יכולים לבדוק?

ערן נוישול: מקום שמוגדר כבית קפה, בכל מגזר שהוא, יש לו רשיון למכור אלכוהול.

ערן נוישול: אבל נושא הפיצוציות – זו הערה טובה.

חמד עמאר: אני גר בשפרעם, יש איזה 10, פותחים 24 שעות.

טלב אלסאנע: לא היה לכם אפילו מבצע אחד במגזר הערבי?

ערן נוישול: המבצעים הם מבצעים כוללים.

ערן נוישול: כל תחנת משטרה מחויבת לבצע במשך שנה מבצעים ארציים.

ערן נוישול: אנחנו מוציאים ארבעה מבצעים ארציים שלנו כמטה ארצי ועוד מספר מבצעים מקומיים.

ערן נוישול: כל תחנה גם במגזר הערבי, יש תחנות כמו בעיר שפרעם, ערים מעורבות כמו לוד, רמלה וכו', מבצעים פעילויות גם באזורים הערביים.

ערן נוישול: אבל בהחלט נבדוק את העניין הזה.

טלב אלסאנע: סכנין, הערים הגדולות?

ערן נוישול: כן, כמו תחנת נצרת עלית – הייתי שם בפעילות בשבוע שעבר - מוציאה מבצעים.

ערן נוישול: אין משהו שונה.

ערן נוישול: מבחינת שפיכת האלכוהול, אנחנו עומדים על נתונים דומים.

ערן נוישול: יכול להיות, ונבדוק את העניין הזה, לגבי הפיצוציות, מה אפשר לשפר, וזאת הערה נכונה.

טלב אלסאנע: אנחנו מבקשים דיווח תוך שבועיים – האם נעשו מבצעים?

טלב אלסאנע: מה אתם מתכוונים לעשות?

טלב אלסאנע: ואם יש בעיה כלשהי, מדוע אתם לא אוכפים את החוק במגזר הערבי בהקשר הזה?

טלב אלסאנע: בבקשה.

סמח אבו ג'פה: אני מבית ספר תיכון אנוור מרהט.

סמח אבו ג'פה: קודם כל, לגבי שתיית אלכוהול, גם במגזר הבדואי, שתמיד שותים ואין למשטרה זכות להביע את דעתה.

סמח אבו ג'פה: גם בבית הספר תמיד יש מורים שמזהירים משתיית אלכוהול וסמים.

סמח אבו ג'פה: בכל שבוע בבית הספר יש מורה, ותמיד מדבר על שתיית אלכוהול וסמים.

סמח אבו ג'פה: אבל הנערים תמיד שותים, וגם ההורים לא סומכים, גם מבחינת המשטרה- - -

טלב אלסאנע: יש סיירת הורים ברהט?

סמח אבו ג'פה: אני הולכת לבית הספר, ורואה הרבה אנשים, הרבה נערים שהם שותים ובאים לבית הספר שתויים, ואף אחד לא שם לב.

טלב אלסאנע: תודה.

טלב אלסאנע: מדוע, למשל, אין סיירת הורים ברהט?

שמאי גולן: התופעה של סיירות הורים זה דבר חדש, והוא על בסיס התנדבות, כלומר באותו מקום שראש הרשות, במקום שאתה רואה ראש רשות, ראש עיר, ראש מועצה אזורית, ראש מועצה מקומית, שלוקח את העניין הזה ברצינות, ומראה את רוח המפקד, רוח ראש הישוב, זה מתקיים שם.

שמאי גולן: ואז אנחנו נכנסים - אנחנו זה המשרד לביטחון פנים, זה מצליחה, זה עיר ללא אלימות, זה הרשות- - -

טלב אלסאנע: באילו ערים ערביות יש?

שמאי גולן: אני לא יודע בעל-פה.

שמאי גולן: בית ג'ן – יש לנו סיירת הורים- - -

טלב אלסאנע: בכל המגזר הערבי יש בישוב אחד – בית ג'ן.

חמד עמאר: יש גם בירכא.

יאיר גלר: יש מספר סיירות הורים, אבל אם אתה מדבר על כך שצריך להיות מהלך גדול וכולל, ראשי הרשויות צריכים להירתם.

יאיר גלר: ההתייחסות היא אחד לאחד, ואם ראשי הרשויות, כפי שקורה בהרבה מקומות אחרים, שקמו הרבה מאוד ראשי רשויות, ואמרו: אנחנו פה יחד עם המשטרה והרשות וכל מי ששותף פה, נעשה פה מהלך, ואני חושב שפה הם חסרים כרגע בדיון הזה, כי ראש רשות, ואני אומר את זה בצורה הכי ברורה, ולא רק בעניין פעילות סיירת הורים אלא בעוד פעילויות, נגד פיצוציות, כי בפיצוצייה כזאת, אני אומר לך, חבר הכנסת עמאר, ואני מכיר היטב את פעילותך המצוינת – ראש רשות שרוצה לסגור את הפיצוצייה אצלו, יסגור אותה, וימנע את הפעילות השלילית הזו של מכירת אלכוהול לבני נוער.

יאיר גלר: לא צריך פה שוטר או פקח; הוא צריך לקבל החלטה.

טלב אלסאנע: צריך שוטר ופקח.

טלב אלסאנע: אין לו סמכות של השוטר, גם מבחינת הסכסוכים, לא חסרות עילות לאלימות, אז בואו לא נפטור את אחריות המשטרה.

יאיר גלר: אין ספק.

יאיר גלר: אבל על-מנת שהפקח ייצא לדרך, ראש העיר שלו צריך לקבל החלטה, שהוא נלחם בעניין הזה, וראשי ערים, אלה שלקחו את העניין ברצינות, נלחמים ומביאים את התוצאות.

טלב אלסאנע: זה תפקיד של המדינה; זה לא תפקיד בלבד של ראש הרשות.

טלב אלסאנע: לא רוצים לגלגל אחריות.

טלב אלסאנע: בבקשה.

קריאה: הוועדה הזאת היתה בשפרעם לפני שלושה שבועות עם כל ראשי הערים של המגזר הערבי- - -

טלב אלסאנע: נקיים דיון ספציפי בעניין הזה.

טלב אלסאנע: בבקשה.

יהונתן לסנשטריק: אני מתיכון צפית בכפר מנחם, אני בכיתה י"א.

קריאה: המפורסמת מלפני שבוע.

יהונתן לסנשטריק: כן.

יהונתן לסנשטריק: מי שלא קרא בעיתון, פורסם ב"הארץ" שהיתה פרשייה מאוד גדולה של סמים בבית הספר שלנו ושתייה.

טלב אלסאנע: מה בדיוק היה?

יהונתן לסנשטריק: יש מהלך מאוד גדול, שחבר'ה עשו סמים.

יהונתן לסנשטריק: העניין הוא שבצפית ובאזור שאני חי בו כן עושים הרבה פעילות נגד אלכוהול ונגד סמים, אבל הנוער הפסיק לראות איך זה פוגע בו, איך זה הורס את החברה ואת המקום שהוא חי בו.

יהונתן לסנשטריק: היום מי ששותה נחשב מגניב - אני שובר את החוקים, וחבר'ה הולכים אחריו.

יהונתן לסנשטריק: אני מניח שפעם היה קול שבא מהנוער, ואמר: אנחנו לא רוצים לשתות, כי יש לנו דברים יותר טובים לעשות.

יהונתן לסנשטריק: מה שקרה, שאנשים איבדו את זה.

יהונתן לסנשטריק: הם לא רואים, למה רע לשתות.

יהונתן לסנשטריק: אם הם רואים פרסום, של מי ששותה לא מדליק אותי, או משהו כזה, מתחת הם רואים כותרת קטנה של: בראשות הממשלה, אז הם רואים שזה משהו ממסדי, אז למה שיקשיבו לזה?

יהונתן לסנשטריק: אני חושב שצריך לקום קול שיבוא מהנוער, ויגיד: לא רוצים לשתות, כי זה הורס אותנו.

יהונתן לסנשטריק: לגבי האלכוהול שהיה בבית הספר שלי, בצפית יש תרבות מאוד חזקה של מסיבות וערבי תרבות.

יהונתן לסנשטריק: היו כמה מאורעות שתייה, שהובילו לביטול שלהם.

יהונתן לסנשטריק: אז התלמידים באו במחשבה עם בית הספר, לעשות מהלך לשכבות הבוגרות, שיסבירו מה קורה כששותים – כששותים שוברים את האמון עם המורים, את האמון עם החברים, עם הסביבה.

יהונתן לסנשטריק: זה, כמו שאני רואה, הפסיק או יפסיק את השתייה בצפית ובסביבה שאני חי בה.

טלב אלסאנע: האם פעילות הסברה של תלמידים משפיעה טוב יותר מגורמים מחוץ לבית הספר?

טלב אלסאנע: מה מבחינת היעילות טוב יותר - תלמיד בוגר יותר שמסביר לתלמידים אחרים, או גורמים מחוץ לבית הספר?

יהונתן לסנשטריק: אנחנו תלמידים, אנחנו חיים בחברה של הנוער, שתמיד השאיפה היא להיות הכי מגניב.

יהונתן לסנשטריק: ברגע שהחברה עצמה, של התלמידים, שוללת את זה, ברגע שחבר שלי יגיד לי: מה אתה שותה?

יהונתן לסנשטריק: אין לך עמוד שדרה?

יהונתן לסנשטריק: זה יגרום לי לחשוב בעצמי, איך אני שותה, ולא שמבוגר יבוא ויגיד לי: נו, נו, נו.

חמד עמאר: בשעת מחנך יש הנחיה להעביר לפחות 3-4 פעמים בשנה בנושא, למחנך, או אין?

קריאה: התייחסתי קודם לתוכנית כישורי חיים, תוכנית שמחויבת לפי חוזר מנכ"ל, להעברה בכיתות, על-פי שנות הגיל, מספר השיעורים, ויש עוד פרויקט- - -

טלב אלסאנע: גברתי, תתייחסי בסוף לכל הדברים.

טלב אלסאנע: אנחנו לא רוצים שכל פעם תזרקי משפט באמצע.

גלעד נתן: אדוני היושב-ראש, אנחנו דנו בוועדה לא מזמן בנושא הזה, ויפה שיש הנחיה ושיש תוכנית, אבל היות שאת התוכנית צריך להעביר רכז בעל הכשרה מסוימת, שאין רכז כזה בכל בית ספר, ושוב, אם אנחנו מתאפיינים ברשויות חלשות, שאין בהן הרכזים האלה, אז זה לא קורה.

גלעד נתן: משרד החינוך, יש לו נהלים יפים מאוד, אבל אין לו התקציבים ליישם אותם, אז חבל שיוציא את הנהלים האלה, אם הוא לא מתכוון להצמיד להם תקציבים.

טלב אלסאנע: בבקשה.

עדי ויכנדלר: אני מרמת ישי, מזכ"לית מחוז בצפון במועצה ונציגה ממועצת הנוער הארצית.

עדי ויכנדלר: אצלנו בתי הספר הם בתי ספר אזוריים, יש אצלנו תלמידים מכל האוכלוסיות - גם מהמגזר הערבי, גם מהמגזר היהודי.

עדי ויכנדלר: התוכנית בבית הספר שלי היא תוכנית במסגרת סל תרבות – היא תוכנית רשות.

עדי ויכנדלר: גם כישורי חיים, שעות מחנך – המחנכים לא מעבירים את התכנים האלה.

טלב אלסאנע: גם אם הם מעבירים, הם לא עברו את ההכשרה כדי להעביר בצורה הנכונה - לפעמים מעבירים את זה בצורה מוטעית, שזה מגרה ומסקרן.

עדי ויכנדלר: מוציאים קטע מהאינטרנט וקוראים לנו.

עדי ויכנדלר: אלה לא באמת קטעים שמשפיעים.

עדי ויכנדלר: שיעורי חינוך מתבזבזים על נושאים אחרים.

עדי ויכנדלר: חוץ מזה, מפכ"ל המשטרה לשעבר אמר שכמות מטורפת של ילדים ובני נוער משתמשים באלכוהול בסמים.

עדי ויכנדלר: באמת הכמות גדלה משמעותית.

עדי ויכנדלר: כשהייתי קטנה, לא חשבנו על הדברים האלה.

עדי ויכנדלר: כיום אני מתנדבת במועדונית ובצהרונים.

עדי ויכנדלר: המועדונית היא של רשות הרווחה, עשינו אירוע בערב, ובאו ילדים בכיתה ה' שתויים.

עדי ויכנדלר: ילדים בכיתה ה' לטיול השנתי, אחות של חברה שלי מתקשרת אליי: עדי, מה אני עושה?

עדי ויכנדלר: הבנים הביאו שתייה.

עדי ויכנדלר: אלה דברים שמתחילים בגיל מאוד צעיר, ולא רק בערים עם שכבות סוציו אקונומיות נמוכות.

טלב אלסאנע: כלומר ההתמקדות צריכה להיות גם בהורים של בני הנוער – בפיקוח שלהם.

טלב אלסאנע: לא צריך לפטור אותם מאחריות.

עדי ויכנדלר: אצלנו קונים בפיצוציות.

עדי ויכנדלר: פעם ראשונה שמעתי עכשיו על החוק הזה, שלקנות למישהו שתייה זו עבירה פלילית.

עדי ויכנדלר: חוץ מזה, יש אצלנו סיירות נוער במחוז.

עדי ויכנדלר: בטבריה, למשל, שאין להם מעמד סוציו אקונומי מאוד גבוה, מועצת הנוער הוציאה סיירות נוער, שמחלקות שתייה – תפוזים, קולה, עוגיות ודברים טובים, והם מסבירים, וזו הסברה שבאה מהנוער, ולפי אחוזים שאנחנו רואים בשנים האחרונות, זה ירד.

עדי ויכנדלר: במעלות פתחו מועדון מיוחד, שאסור להכניס אליו שתייה.

עדי ויכנדלר: הנוער כן עושה דברים, אבל האכיפה של בתי הספר לגבי התוכניות, וגם לגבי הפיצוציות שמוכרות, אין אכיפה.

עדי ויכנדלר: במגרש חנייה - פה יש ניידת, ובצד השני של המגרש יש מרכול, הוא מוכר שתייה לקטינים, והניידת לא שמה לב.

עדי ויכנדלר: הם לא יוצאים מהניידת כשהם רואים בני נוער יושבים בפארק ושותים.

עדי ויכנדלר: צועקים לנו מהניידת: לכו, ואחרי עוד שעה עושים סיבוב, כדי לראות שהלכנו.

עדי ויכנדלר: תודה.

טלב אלסאנע: יורם שליאר, בבקשה, מכון שליאר לפסיכולוגיה וייעוץ ארגוני בשילוב קולנוע.

יורם ברוך שליאר: אני נתתי בעבר הרצאה בכנס אחר פה.

יורם ברוך שליאר: אני עוסק 30 שנה במניעת סמים ואלכוהול.

יורם ברוך שליאר: אני גם חבר מועצת הרשות למלחמה בסמים מטעם הסתדרות הפסיכולוגים, ואני גם מנהל השירות הפסיכולוגי של המועצה האזורית מבואות החרמון בצפון.

יורם ברוך שליאר: בכל השנים שאני עוסק במניעת סמים ואלכוהול אני עובד רוב השנים עם נוער.

יורם ברוך שליאר: בשנים האחרונות הבנתי שנושא האלכוהול, אחת הבעיות שלנו, ויש לי ויכוח גם עם אנשים ברשות, שאנחנו עוסקים בתופעות הקצה – ההשתכרות הקשה, הרעלת אלכוהול, אלימות.

יורם ברוך שליאר: אנחנו צריכים לחזור לעיסוק בערכים.

יורם ברוך שליאר: שאלת הבסיס כאן היא התמודדות, ותופעת האלכוהול היא סימפטום לאסקפיזם, כלומר לברוח מהתמודדות.

יורם ברוך שליאר: הנוער שכח לשמוח ולרקוד ולהתמודד עם המציאות ועם אכזבות בלי האלכוהול.

יורם ברוך שליאר: בעצם, יש רגשות אלכוהוליים, ומה שתואר כאן בחתונות – לא יודעים לשמוח, מה שאנחנו ידענו קודם, ואפשר לחזור לזה.

יורם ברוך שליאר: צריך לחזור לעבודה החינוכית הבסיסית, לעבוד עם הורים כדי שהמסר בבית יהיה – ההתמודדות היא תמיד עם כוחות פנימיים, ולחפש את מקורות האושר והשמחה הפנימיים.

יורם ברוך שליאר: צריך לחזור לערכים, ולטפל בזה, וחלק מהתופעות יסתדרו.

יורם ברוך שליאר: פעם עשו את זה תנועות הנוער, כי היו שם מדריכים עם ערכים ועם עקרונות, וצריך לחזור לזה גם דרך החינוך הבלתי-פורמלי, אבל לחזור לדברים הכי בסיסים, וצריך להכשיר את כל מורי בתי הספר, כל הורה בבית שיידע לדבר עם הילדים, למה כן ולמה לא; מה אנחנו מרוויחים מזה שאנחנו עם כאב מתמודדים בכוחות הפנימיים שלנו.

יורם ברוך שליאר: אסקפיזים, אגב, זה תופעה שנעה בין התופעה הבסיסית שכולנו עושים אותה, של דחיינות, והקצה השני של זה, זה אובדנות.

יורם ברוך שליאר: במדינת ישראל יש גם עלייה באובדנות, כי מה הבסיס של זה – אגב, לדעתי זה גם קשור לשיעור הגירושים הגדול, כי כל הדברים האלה הם התמודדות עם לחצים בחיים, ואם אנחנו מרגילים את הנער מגיל צעיר להתמודד לא מכוחותיו הפנימיים, זה מה שקורה.

יורם ברוך שליאר: הבעיה היא הרבה יותר רחבה, וקשורה לחינוך ולבית.

טלב אלסאנע: תודה.

טלב אלסאנע: בבקשה.

ארתור קוקשטל: אני מבאר שבע.

ארתור קוקשטל: אני פעיל במרכז גישור, והייתי נוכח למקרים שרבו כתוצאה מאלכוהול.

ארתור קוקשטל: יש כל הנתונים המדאיגים לגבי מכירת אלכוהול לקטינים – בכלל, מכירת משקאות מזויפים, שמה שנמצא שם זה חומרים כימיים לכל דבר.

ארתור קוקשטל: מה שמדאיג אותי זה, מה בנוגע לסימון משקאות אלכוהוליים?

ארתור קוקשטל: כי מה שקרה עם הסיגריות, ואחרי שסימנו, לא שמעתי איש ברחוב שלא יודע מה הסיגריות גורמות – אימפוטנציה, סכנה לנשים בהריון.

ארתור קוקשטל: מי יודע למה אלכוהול גורם?

שמאי גולן: זה יעלה השבוע בוועדת הכלכלה.

טלב אלסאנע: הערה נכונה.

טלב אלסאנע: משרד הבריאות, בבקשה.

דני בודובסקי: אתה דיברת על לחשוב מחוץ לקופסה.

דני בודובסקי: זה נושא מאוד בסיסי.

דני בודובסקי: אנחנו מדברים על שינוי של תרבות.

דני בודובסקי: יש תרבות של שתייה, תרבות של פיצוציות, הבר האקטיבי, בתי מלון הכול כלול, כולל אלכוהול, כולל לבני נוער, ושינוי האווירה הוא דבר שמחייב גיבוש ושילוב של המון כוחות.

דני בודובסקי: יש פתגם אתיופי שאומר שקור עכביש אחד השזור בקורים רבים, חזק מספיק לקשור אריה.

דני בודובסקי: שינוי האווירה מחויב, זה לא יכול להיות אחריות של ממשלה או של כנסת או של בני נוער או של מערכת חינוך; זה צריך להיות משהו משולב שכולל את כולם – גם השינוי שמתחיל בבית, ממשיך בבית הספר, בחברה, ובמידה רבה מאוד בחברת בני הנוער.

דני בודובסקי: אפרופו השימוש בבני נוער, הפתגם האתיופי האחר שאני אוהב להשתמש בו, זה את היבלית של הארץ תחרוש בשור של אותה הארץ, קרי חפש את הכלי התרבותי, לדעת להתמודד.

דני בודובסקי: וגם חברת בני הנוער היא לא אחידה; בני הנוער של מודיעין אינם דומים לבני הנוער של רהט, שאינם דומים לבני הנוער האתיופיים שנמצאים בתחנה המרכזית או במקומות אחרים.

דני בודובסקי: סימון ואיפה מערכת הבריאות יכולה להירתם ולתרום, מעבר לשיתוף פעולה שמתקיים עם משרד הרווחה, שאולי גברת פלורנטין תוכל להתייחס אליו, אבל נושא של סימון ואזהרות – נעשית עבודה בעניין הזה, וזה עולה בכנסת.

דני בודובסקי: נושא אחר משמעותי הוא איך להביא למצב שבני נוער עם התנהגות סיכונית, שכבר מגיעים לבתי החולים עקב התנהגות סיכונית, יאותרו, יטופלו, לא רק לחלקים הפיזיים, אלא גם ייעשה עימות וקישור בין השימוש בסמים ואלכוהול וההתנהגות הסיכונית, לבין הפציעה שלהם.

דני בודובסקי: זה נושא שדורש תקציב, ועובדים עליו.

דני בודובסקי: אנחנו מעלים את זה לסדר היום, ונעשית פעולה.

דני בודובסקי: פעולה אחרת היא איך מביאים למצב שבו כל בן נוער שמגיע לרופא משפחה יתושאל, בין שאר הדברים, גם לגבי הרגלי השתייה, והרופא יידע להתייחס להעלות לנושא את הסיכונים שיש בהיבטים הבריאותיים.

דני בודובסקי: זה עוד נושא, שעם העומס העצום שיש גם בבתי חולים וגם במרפאות, מאוד קשה, הוא דבר שגם ידרוש תקצוב בהתאם.

דני בודובסקי: תודה.

זהבה ספיר: אני מייצגת את משרד התמ"ת, האגף להכשרה מקצועית – בתי ספר להכשרה מקצועית של בני נוער בגילאי 15 עד 18 שנמצאים במסגרות של הכשרה מקצועית בשילוב לימודים ועבודה, נושא הסמים והאלכוהול רלוונטי גם לעולם העבודה, שילדים בכיתות י"א-י"ב נמצאים בחלק מהשבוע בעבודה ובלימודים.

זהבה ספיר: אני חושבת שהאגף שלנו קיבל החלטה להקדיש הרבה מאוד משאבים לנושא הזה.

זהבה ספיר: כל כיתה בבית ספר מכיתה ט' עד י"ב מקבלת תקציב ייעודי של 2,000 שקלים, ובתקציב הזה, פלוס שיתופי פעולה של רשתות – יש שיתופי פעולה - למשל, אני באה מחיפה, יש לנו שיתוף פעולה יוצא מן הכלל עם הרשות החיפאית, אבל בכל מקום שיש רשות אנחנו מתחברים אליה, ונבנית תוכנית, בנינו מתווים לסמים, לאלכוהול, עם הייחודיות לאלכוהול, אנחנו יודעים שהייחודיות עם האלכוהול שונה מהסמים, ולאלימות, ונבנית מט' עד י"ב תוכנית התפתחותית.

זהבה ספיר: מי שמוביל אותה במערכת שלנו הם היועצים, שעוברים כל הזמן הכשרות והדרכות להוביל את הנושא.

זהבה ספיר: יש ועדה בית ספרית שבונה את זה, ועדה מחוזית, הליכי בקרה ומשוב.

זהבה ספיר: אנחנו מתעדים את זה כל שנה, כלומר אני חושבת שההחלטה היא גם של מערכת להקדיש משאבים לנושא.

זהבה ספיר: אם אנחנו רוצים לחשוף את הילדים גם למידע וגם לחוויות וגם לידע וגם לעבודה פנימית של חיזוק עצמי, כי זה לא רק ידע וזה לא רק הפחדה וזה לא רק חיזוק עצמי; אנחנו עושים תוכנית אינטגרטיבית, וילד מקבל מט' עד י"ב הרבה מאוד מגע עם הנושאים האלה.

זהבה ספיר: בסופו של דבר אני מאמינה שנחזק את היכולת שלו, כשהוא בפאב ומוצע לו אלכוהול, לא להשתמש.

זהבה ספיר: הקצאת משאבים יחד עם עבודה מקצועית שיטתית ומסודרת עם מעקב, אני מרגישה שהמערכת שלנו עושה עבודה מאוד משמעותית עם בני הנוער.

טלב אלסאנע: תודה.

טלב אלסאנע: בבקשה.

רעות בן-יעקב: אני מפתח תקווה.

רעות בן-יעקב: מה שנאמר פה, שצריך לעשות קמפיין גדול ורציני, זה גם לדעתי, הדבר היחיד שישפיע, כי בבית הספר שלי מדי פעם עושים לנו הרצאות ופעילויות, אבל אף אחד לא באמת מתייחס אליהן ברצינות, כי זה על חשבון שיעורים, אז אפשר להיות בפלאפון, אפשר להיות בזה.

רעות בן-יעקב: גם אנחנו מעבירים שיעורים בכיתות – נאמר, לפני הסילבסטר המנהלת ניגשה למורים, וביקשה שיעבירו שיעור בנושא האלכוהול, כי הם יודעים מה קורה בסילבסטר.

רעות בן-יעקב: לקחתי את זה על אחריותי, ואני מעבירה עכשיו שיעור בנושא סמים ואלכוהול.

רעות בן-יעקב: משתתפים, שיעור טוב, מבינים על מה מדברים, ובערב שותים כאילו כלום.

רעות בן-יעקב: זה כאילו נכנס מאוזן אחת ויוצא מהשנייה.

רעות בן-יעקב: זה לא באמת עוזר, שבן נוער מסביר לבן נוער אחר מה קורה.

רעות בן-יעקב: אם נעשה קמפיין גדול, באמת משהו שיחלחל, משהו שכולם יבינו, זה הדבר היחיד שיכול להשפיע, לדעתי.

טלב אלסאנע: תודה.

טלב אלסאנע: בבקשה.

שיר סמסון: אני מרמלה, כיתה י'.

שיר סמסון: משהו שהציק לי, לשמוע – דיברתם על עניין המודעות, שהיא מאוד חשובה, אבל יש חוקים, יש כל מיני דברים שעושים, אבל הנוער לא מקשיב לזה, והתופעה ממשיכה.

שיר סמסון: גם אם תמנעו את זה ממנו פעם אחת, הוא ימשיך ויעשה את זה.

שיר סמסון: לדעתי, יש להתרכז גם בעניין השיקום, באלה שחווים את התופעה, וקודם כל לתקן את מה שמקולקל, כי מי שעושה את זה - צריך קודם לטפל בו, ואז להסתכל בכלל.

שיר סמסון: כי צריך להוכיח לאדם למה אסור, ואם תוכיחו לו את זה לפי תופעות של אחרים, שהולכים לפעילויות שיקום, של אנשים שחוו את התופעה, והם יסבירו את זה לבני נוער, זה יותר ישפיע עליהם מבחינה רגשית, וזה יראה את האדם המתוקן, וכך ישפיע על כל החברה.

טלב אלסאנע: תודה.

גל אילוז: אפשר להתייחס בשם המועצה, כי יש לנו עוד משהו קטן לומר?

טלב אלסאנע: התייחסת בהתחלה.

טלב אלסאנע: בהזדמנות אחרת, אתם תשתתפו בדיונים בעתיד.

טלב אלסאנע: לצורך הסיכום, אני חושב שכל מה שנאמר פה, מה שראינו, דברים חשובים.

טלב אלסאנע: העיקר, להתחיל בהעצמת השוטר הפנימי של בני הנוער, שזה מלווה אותו בכל מקום – בבית, בבית הספר, במוקדי הבילוי, ולהסביר לו את ההשלכות הקשות של  שתיית האלכוהול והשימוש בסמים.

טלב אלסאנע: שמעתי כאן הערות לגבי הצורך באזהרות.

יאיר גלר: זה כבר קורה.

טלב אלסאנע: אני חושב שצריך להוסיף את האזהרות והמסוכנות של השימוש באלכוהול, מה גם שהאלכוהול אינו אסור, על-פי חוק, אבל זה נשאר אישי, וולנטרי, התייחסות כל אחד ואחד לגבי החסרונות והיתרונות, לכן גורם ההסברה כאן הוא מאוד חשוב.

טלב אלסאנע: הוועדה רואה צורך בקמפיין ארצי חשוב, שיעביר מסר חד-משמעי לגבי השלכות האלכוהול והשימוש בסמים.

טלב אלסאנע: אנחנו עדים להתמודדות של כל משרד ומשרד בנפרד.

טלב אלסאנע: יש לעשות הירתמות מערכתית וגם קמפיין של הסברה משולב משותף.

טלב אלסאנע: הוועדה קוראת למשטרה לאכוף את החוקים בכל מקום ומקום.

טלב אלסאנע: שמענו כאן דברים קצת מקוממים, שהמשטרה לא קיימת במגזר הערבי.

טלב אלסאנע: נבקש התייחסות במשך החודש הקרוב לגבי הפעילות שאתם עושים לאכיפת החוקים האלה, גם פיצוציות, במגזר הערבי.

טלב אלסאנע: אני סבור שמשרד החינוך יכול לפעול יותר.

טלב אלסאנע: שמענו שנותנים לשעת מחנך או שעת כישורי חיים – את התוכן הפנימי משאירים לבית הספר.

טלב אלסאנע: צריך לדרוש מבית הספר שתהיה התייחסות לנושא הזה, כך שכל תלמיד, כולנו נדע שהיה מודע לפעילות זו או אחרת, שמציגה את ההשלכות הקשות של השימוש בסמים ובאלכוהול.

טלב אלסאנע: חוזר המנכ"ל צריך לוודא שהוא מיושם, אם יש הוראות בהקשר הזה.

טלב אלסאנע: אני מודה לכל המשתתפים, ומקווה שנמשיך להתמודד, כך שבעוד כמה שנים נראה שהמעשים שאתם עושים מניבים פרי, במובן החיובי של המילה.

טלב אלסאנע: תודה רבה, הישיבה נעולה.