הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 18, פרוטוקול מספר 82, 2011-01-04 10:30

אורי מקלב: אני מתכבד לפתוח את הישיבה של הוועדה לפניות הציבור.

אורי מקלב: משתתף איתנו היום זאב בילסקי בנכחותו  כמובן הישיבה מקבלת איכות אחרת ומימד אחר.

זאב בילסקי: אני מודה ליושב ראש.

אורי מקלב: ההשתתפות תמיד חשובה ומוסיפה צבעים רבים וגוונים.

אורי מקלב: לישיבה הזאת הוא מביא איתו הרבה ידע והרבה ניסיון והרבה עשייה וטיפול בניצולי שואה.

אורי מקלב: הישיבה בוודאי תועשר ותושבח בזכות נוכחותו.

אורי מקלב: נערוך סבב היכרות קצר ולאחר מכן נפתח את הישיבה.

אורי מקלב: (סבב היכרות)     	רבותיי הנושא הראשון בישיבה שלנו היום הוא השימוש של ניצולי שואה בכרטיסי חיוב נטענים.

אורי מקלב: כפי שיודע היסטורית, הממשלה בהחלטתה 2534 בשנת 2007, כפי שהופיע במסמך של מרכז המידע והמחקר של הכנסת, החליטה על תוספת של 2,400 שקל לשנה עד לשנת 2010, ולמי שזכאי החל משנת 2010  תהייה תוספת של 7,200 שקל לשנה כלומר 600 שקל לחודש לקבוצה מסוימת של מניצולי השואה.

אורי מקלב: מדובר על ניצולים שעלו לאחר שנת 1953.

אורי מקלב: מדובר בקבוצה המוערכת בכ -2,300, 2,400 ניצולי שואה הזכאים לאותה הטבה.

אורי מקלב: עד היום אותרו 2,300 זכאים לקבלת התוספת הזאת לקצבתם החודשית בתוספת הקצבה החודשית הקבועה שעומדת על סך של כ- 1,000 שקל.

אורי מקלב: התלבטו איך ניתן להוסיף להם.

אורי מקלב: הדרך הכי פשוטה והכי קלה, הכי אמיתית והכי שגרתית היא להוסיף להם 600 שקל.

אורי מקלב: אז התעוררה בעיה משפטית, היועצים המשפטיים של משרד המשפטים ומשרד האוצר אמרו שמאחר וזו קצבה חודשית ניתן להעביר אותה רק בחוק.

אורי מקלב: חוק זה תהליך יותר ארוך ואנחנו מדברים על ניצולי שואה.

אורי מקלב: על אנשים שהם בוודאי בסביבות גיל 80 ומעלה.

אורי מקלב: מטרתה של הממשלה היא לתת את המענה המידי ולאפשר להם בשנים האחרונות, אנחנו אולי מנסים לנצל את הזמן שלהם כדי לעשות את מה שאולי לא השכלנו ועשינו ואולי נוכל לעשות בשנים האחרונות לחייהם.

אורי מקלב: אנחנו עושים את זה בכמה היבטים ולכן הממשלה הקימה גם את הרשות לזכויות ניצולי השואה כדי להטיב עם ניצולי השואה.

אורי מקלב: אך מאחר וחוק אין, וחוק לא כדאי כי חוק זה תהליך ארוך, אז מצאו תהליך יצירתי, לדעתי מאוד יצירתי והוא לעשות ניסיון בשימוש בכרטיס חכם – כרטיס נטען.

אורי מקלב: מאחר שאת הכסף לא ניתן לתת אבל שווי כסף כן ניתן ומאחר ולתת צריך חוק, לכן חשבו לתת שווי כסף.

אורי מקלב: את שווי הכסף נותנים באמצעות כרטיס נטען שאפשר לקנות דרכו רק מוצרים אבל אם לא קונים מוצרים אז לא ניתן ליהנות מההטבה.

אורי מקלב: נתנו מגוון שירותים והתברר שזה לא מספיק כי המגוון היה מצומצם והיו קשיים שצפינו שהיו.

אורי מקלב: את הכרטיס החכם צריך לפתוח ואחר כך צריך לדעת  להשתמש בו, כמה נשאר ואיפה אתה רשאי להשתמש בו.

אורי מקלב: העלנו את הנושא בישיבה שקיימנו כאן והצפנו את הקשיים.

אורי מקלב: בוודאי שהתברר שישנים קשיים ולא צריך בשביל זה להיות חכמים ובעלי ניסיון כי כולם מבינים מה המשמעות לאנשים מבוגרים בשימוש בטכנולוגיה חדשה.

אורי מקלב: אבל השאלה הייתה מה ניתן לעשות כי אין אפשריות.

אורי מקלב: העלנו מספר אפשרויות לשיפור השימוש בכרטיס, אני מקווה שאכן הם נעשו.

אורי מקלב: במקביל הבנו שהעניין הוא החוק ונכון שזה תהליך שייקח זמן אבל  החלטנו להריץ חוק.

אורי מקלב: הוועדה החליטה להריץ חוק כדי לא לשפר את השירות שלנו.

אורי מקלב: אז התברר שהחוק לא מתקבל.

אורי מקלב: החוק הוכן, החוק הוגש, החוק עבר את כל התהליך ויש התנגדות.

אורי מקלב: עד היום ההתנגדות היא סמויה ולא ברורה.

אורי מקלב: כל אחד זורק על השני את ההתנגדות ומי עומד מאחורי התנגדות לחוק הזה.

אורי מקלב: טוענים שישנו סקר לשביעות רצון של האנשים.

אורי מקלב: תוצאות הסקר הגיעו, לדעתי התוצאות מאוד מאוד לא מחמיאות.

אורי מקלב: לא רק ש- 85% ניצולי שואה בכלל לא פתחו אותו בכלל.

אורי מקלב: בכלל גם בסכומים הסופיים אנחנו עומדים עכשיו בסכום של למעלה מ- 3 מיליון שקל שלא נוצל.

אורי מקלב: תוסיף לכך את ה- 85% זה עוד מיליון שקל שזה בסך הכל 4 מיליון שקל לא מנוצלים.

אורי מקלב: כמו שאני מכיר חלק מהאנשים שצריכים להחליט בעניין הזה, אני יודע שזה לא ילך.

אורי מקלב: אני יודע מה זה 4 מיליון שקל בשנה.

אורי מקלב: למה לא?

אורי מקלב: וכן הלאה וכן הלאה.

אורי מקלב: אני לא רוצה להאריך בחלק הזה, לומר מה לדעתי הן הסיבות שהעניין לא מתקדם ומהן הסיבות שמביאות את האנשים להתנגד לחוק.

אורי מקלב: נניח שאתה אומר שהשימוש הוא טוב, למה לא לאפשר להם דרך נוספת.

אורי מקלב: למה להשתמש בדרך עקלקלה, בדרך עוקפת ולא בדרך נכונה.

אורי מקלב: אם היא כל כך נכונה אז בואו נעביר את כל הסכום גם את ה- 1,200 שקל לכרטיס חכם.

אורי מקלב: חוץ מזה שאנחנו לא יודעים, אנחנו כן יודעים שגם אם מדברים על המימוש, ונראה את תוצאות הסקר, רוב האנשים לא זוכרים כמה פעמים הם השתמשו בכרטיס, אולי פעם אחת, אבל הם לא יודעים כמה פעמים.

אורי מקלב: גם אף אחד באמת לא יודע מי באמת משתמש בכרטיס.

אורי מקלב: אולי מישהו מבני המשפחה, יכול להיות שהזכאי נותן להשתמש בין ברצון ובין שלא מרצון.

אורי מקלב: מה באמת האפקטיביות לדבר שהוא צריך?

אורי מקלב: נתתי את הדוגמה האישית שלי, וברוך ה' אני עדיין לא בן 80, גילי מוקדם הרבה יותר ואשתי מורה בישראל הרבה שנים, היא מקבלת כרטיס שי לחגים בסכום של כ- 500 או 600 שקלים.

אורי מקלב: אני מצהיר כאן נאמנה שאני לעצמי לא משתמש בו לשום דבר, אולי פעם אחת ערכתי קנייה במקום שאני לא צריך, אני מחלק אותו לזה ולזה ותמיד זה ברגע האחרון כי אני לא ניצלתי אותו ותמיד זה היה כבררת מחדל כי יש כסף אז מה נשאיר אותו?

אורי מקלב: נניח שאני מעביר את זה אוטומטית לילדים, גם הם לא משתמשים בו.

אורי מקלב: אני נותן לילדים שלי ברצון מלא אבל לא בצורה מושכלת ולא בודק אם הוא באמת היה צריך או לא.

אורי מקלב: אנחנו צריכים לשמוע מה הן תוצאות הסקר, מה אפקטיביות השימוש, מה לדעתם של ניצולי השואה ושל האנשים שמייצגים אותם ואחר כך נרחיב את הנושא.

זאב בילסקי: אני רציתי להתחיל דווקא בסיפור האישי שלך.

זאב בילסקי: אני מניח שרוב הארגונים שמעניקים תלושים, יש לי ניסיון בזה.

זאב בילסקי: מתקשרים עם איזו חברה שהיא מוסיפה או נותנת לך הנחה ואז אתה לוקח את ה- 100% והופך אותם ל- 120% ואז יש איזה היגיון שנותנים לך תלושים כי בסך הכל נותנים לך קצת יותר ממה שהיו נותנים לך אילו היו נותנים לך את הכסף.

זאב בילסקי: מה שקרה כאן הוא שאנשים התכוונו לטוב אבל יצא לא טוב.

זאב בילסקי: אני מניח, אני מכיר את הממשלה ולא יעלה על הדעת שהממשלה התקשרה סתם במכרז עם הרשתות לברר מי נותן עוד 20% ואז היא תעביר את זה.

זאב בילסקי: אין דבר כזה.

זאב בילסקי: לוקחים סתם לענות את האדם "כאשר יענו כן ירבה וכן יפרוץ" אבל אומרים אלה לא יפרצו ולכן זה כך.

זאב בילסקי: לכאורה הייתי רואה יתרון במתן כרטיס היה אם היו עורכים מכרז לגופים שאנחנו יודעים שאדם משתמש בהם כמו רשתות הגדולות, או אולי שרמי לוי שמוכר עוף בשקל היה אומר שלניצולי שואה הוא ייתן ב-  20 אגורות.

זאב בילסקי: אז היינו אומרים לעצמנו בסדר שכל חודש ייקח לעצמו עוף ב-  20 שקל וזה שווה את עניין של הכרטיס.

זאב בילסקי: מאחר שאין את זה ועד כמה שאנחנו מכירים את הממשלה עד שיסיימו מכרז והעיכובים של החשב הכללי לא היה למי לחלק.

זאב בילסקי: לכן אני חושב שהכיוון שלך הוא זה.

זאב בילסקי: אני רוצה לספר לך סיפור אישי שידגים את הנושא.

זאב בילסקי: פעם בהיותי ראש עיריית רעננה הזמינו אותי לראות תחנה חדשה להרשמה לבתי ספר.

זאב בילסקי: לקחו גן ילדים ישן, שיפצו אתו, שמו שם חוברות "לייזר" "לאישה" מים מינרלים, כל אלה שעמדו בתור היו מבסוטים עד שהגיעה תורם.

זאב בילסקי: יושב ליד הפקידה נותן לה תעודה של הבן שלו שהיה ביסודי וההרשמה הייתה לחטיבה.

זאב בילסקי: היא מקלידה את הנתונים ומחזירה לו חזרה.

זאב בילסקי: כך היה תהליך הרישום.

זאב בילסקי: מי שבגן הילדים בא הראה תעודת זהות, אצלנו לא מאמינים לבנאדם אתה צריך להוכיח שאתה זה אתה, צריך תעודת זהות ורושמים.

זאב בילסקי: סיימו את כל התהליך הזה ושאלו אותי "בילסקי מה דעתך?"

זאב בילסקי: . אמרתי להם "אגיד לכם את האמת, אני לא אוהב להשבית שמחות אבל כל העסק הזה לא נראה לי".

זאב בילסקי: שאלו "למה?"

זאב בילסקי: אמרתי "למה צריך האדם להטריח את עצמו, לשבת שעתיים בתור כדי לרשום את הילד שלו לבית ספר.

זאב בילסקי: בואו נחשוב על הליך אוטומטי, נעשה רישום אוטומטי.

זאב בילסקי: אני מכיר את כל הילדים ויש לי רישום בארנונה על כל מי שנולד, אני יודע שמי שהלך לגן ילדים דתי הוא בדרך כלל ילך לממלכתי דתי.

זאב בילסקי: אני אנסה ואשלח לאדם מכתב שאומר מר בילסקי הנכבד אני שמח להודיעך שבנך ערן בן השש רשום לבית הספר יחדיו, ואם הרישום הזה מתאים לך אינך צריך לעשות דבר.

זאב בילסקי: אם לא אנא חזור אלי ונטפל בעניין".

זאב בילסקי: הסטטיסטיקה הראתה ישר ש- 20% חוזרים אליך ולגבי ה- 80% אתה לא צריך לעשות כלום, לא צריך תחנות רישום ולא שום דבר.

זאב בילסקי: כל האלה שארגנו את תחנות הרישום היו עם פרצוף חיוור.

זאב בילסקי: הם אמרו "כל מה שטרחנו, הצבנו חוברות, מסך טלוויזיה לזמן ההמתנה בתור ושיוכלו להלל את העירייה.

זאב בילסקי: בילסקי רוצה לעשות משהו ולבטל לנו את כל העניין".

זאב בילסקי: אז מצאו ספר ישן ואמרו "בילסקי כל הכבוד לרעיון שלך אבל החוק מזמן התורכים והחוק העותמני אומר שצריך להתייצב".

זאב בילסקי: אדוני מכיר את זה כי הוא היה במוניציפאלי.

זאב בילסקי: צריך להתייצב אישית.

זאב בילסקי: אז כל עם ישראל, 1.6 מיליון תלמידים כל הזמן באים אישית להירשם.

זאב בילסקי: אני הייתי חיוור והם חגגו ואמרו מה אני מבין בחינוך אבל הנה החוק אומר אחרת.

זאב בילסקי: לא ויתרתי, הלכתי למשרד החינוך, לשר, למנהל הכללי, לא עזרו בשום דבר כי חוק זה חוק ואותו לא ניתן לשנות.

זאב בילסקי: נסעתי הביתה, בדרך לבית פגש אותי איציק כהן שהיה סגן המנהל הכללי של משרד החינוך ובמקרה תושב רעננה.

זאב בילסקי: שאל אותי למה פני נפלו.

זאב בילסקי: אמרתי לו שניסיתי לעשות רישום ישיר והייתי אצל השר ואצל המנהל הכללי ושום דבר לא יצא.

זאב בילסקי: אמר לי "שב, יש לי בשורה טובה בשבילך.

זאב בילסקי: אני אחראי על הניסויים במשרד החינוך, ברגע זה אנחנו מחליטים על ניסוי, יהיה רישום ישיר בתור ניסוי".

זאב בילסקי: עד היום יש 115 רשויות מקומיות שהם בניסוי, מה שאני מספר היה לפני כעשר שנים והכל עובד טוב.

זאב בילסקי: אני מציע לכבודו, סיפרתי את הסיפור לכבודו כי הרעיון של כבודו היה רעיון טוב, אמרת שנכין הצעת חוק, נריץ אותה ואף אחד לא יתנגד להצעה, מדובר על אנשים שבכל יום שעובר אנחנו מדברים על פחות אנשים.

זאב בילסקי: אבל מה?

זאב בילסקי: – פה נפלאות דרכי החקיקה, ומי כמונו, האמת שזה קצת מעודד אותי כשראיתי שגם אדוני וגם יושב ראש וועדת הכספים חתומים וזרקו אותם, אז אני מרגיש טוב שזרוקים אותי כל יום.

זאב בילסקי: אני חושב שלא יהיה כאן מישהו מסביב לשולחן שיגיד לא להצעה ונמשיך הלאה עם הכרטיסים.

זאב בילסקי: הבעיה הייתה רק משפטית.

זאב בילסקי: אני מציע שאנחנו נשב עם המשפטנים, מוכרח להיות כאן איזה איציק כהן כזה, תקנת שעה.

זאב בילסקי: הרי אנחנו לא רוצים את זה לתמיד אלא רק כתקנת שעה כדי לאפשר לקבל את ה- 600 שקלים האלה ולא רק בגלל אותם 85% שלא קיבלו את זה.

זאב בילסקי: אמרת בצדק שלעולם לא תטיל דופי באנשים אבל מי יודע מי משתמש בכרטיס, למה משתמש.

זאב בילסקי: רצינו לעשות משהו טוב והרוב ממילא כבר ניצל את זה, ומי שלא שמנצל את זה האוצר מרוויח.

זאב בילסקי: אני גם חושב שבשביל 3 מיליון גם רעים לא יעשו את הטריק הזה כדי להרוויח אותם.

זאב בילסקי: אני חושב שאנחנו צריכים לנסות לחשוב, חייב להיות איזה אדם טוב באמצע הדרך, תמיד אני מוצא אדם אחד טוב, והאדם הטוב הזה ינחה אותנו למצוא איזו תקנת שעה שתאפשר לנו מידית להזרים את הכסף.

זאב בילסקי: אני חושב שגם הרשות תשמח, היא לא צריכה להתעסק כל הזמן בהטענת הכרטיס.

זאב בילסקי: למעשה אנחנו מדברים על כמה שנים בודדות.

זאב בילסקי: אני רוצה לומר לך בגילוי נאות שהקשר שלי עם הרשות הוא יוצא מהכלל טוב, אני משקיע הרבה מאוד מהזמן לעזור ליחידים.

אורי מקלב: על פי הדברים זה על פי האוצר.

אורי מקלב: יכול להיות שהם לא יכולים.

זאב בילסקי: אני רוצה לומר לאדוני שבכל פניה שלי לרשות, 24 שעות אני מקבל ונהנה משיתוף פעולה, אני נהנה מרצון טוב ואתה רואה שאנשים שמחים בשמחה שלי כשמצליחים לעזור לאנשים.

אורי מקלב: אני שמח במה שאמרת.

אורי מקלב: אנחנו לא אומרים שנעביר את זה למהלך ההתייצבות.

אורי מקלב: אנחנו אומרים שנעשה שני מסלולים.

אורי מקלב: מי שחושב שהוא צריך לשמר את החוק התורכי ושימשיכו להירשם, וכאן מי שרוצה את הכרטיס שישתמש, אבל אפשר גם בדרך נוספת.

אורי מקלב: אני חושש ממה שאמרת "בואו נעשה ניסוי" לא שנעשה ניסוי ונמצא את הפתרון.

אורי מקלב: יתכן שמי זה שאמר שהפתרון הוא הכרטיס ועשה את הניסוי.

אורי מקלב: אני מנסה להרחיב את הניסוי כאן.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על ניצולי השואה שהם בעצם יהיו הפיילוט שעליהם נבחן איך הטכנולוגיה המשוכללת עובדת.

אורי מקלב: היום המדינה אומרת שאפשר להחיל על עוד דברים כמו קצבאות ביטוח לאומי שיהיו בכרטיס.

אורי מקלב: אפשר למצוא עוד דברים עם תבונה אבל התבונה בסוף זה שנשאר יותר כסף.

אורי מקלב: אין ספק בסופו של דבר, וזה ברור מהנתונים של הסקר, שהכסף נשאר באוצר ואם יתנו את זה במזומן או שיעבירו לחשבון ישאר פחות מאשר אם נותנים את זה באמצעות כרטיס.

אורי מקלב: זה נתון שאין לי ספק בנכונותו.

זאב בילסקי: אבל הנתונים שיש לנו הם שמתוך 2,390 85% יש.

זאב בילסקי: מכלל.

אורי מקלב: אבל יש עוד 13% ויותר שלא מנצלים.

אורי מקלב: מתוך ה- 2,390 איש שהיו צריכים לנצל רק 20% - - -

קריאה: אומרים שמנצלים השאלה מי מנצל.

אורי מקלב: אתה יכול להגיד לי למה את השי שנותנים לעובדים לא נותנים במזומן?

זאב בילסקי: אמרתי לך כי הם מגדילים את הסכום.

אורי מקלב: אני יודע איזו ביקורות למבקרת העירייה הייתה על הדבר הזה.

אורי מקלב: אנחנו באים מאותו בית ספר ואנחנו יודעים מה זה נותן.

אורי מקלב: כשאתה בא עם השי אומרים לך שמחוץ ל- 500 שקל יש מבצעים ואם אתה קונה ברשתות המזון השווי הוא פחות 15%.

אורי מקלב: תראה את השי שנותנים לעובדים שאומרים להם שברשתות המזון השווי הוא פחות.

אורי מקלב: אומרים לך ששווי 100 שקלים הוא פחות.

אורי מקלב: לא שהם הוסיפו ובמקום ה- 100 ששילמו קיבלת 120 שקל.

אורי מקלב: אומרים לך אומנם קיבלנו שי של 100 שקל אבל שילמנו רק 85 שקלים.

אורי מקלב: אנחנו נעשה כעת סבב של הדוברים וגם נקבל את נתוני הסקר.

יפעת סולל: בנושא הזה אני מבקשת לומר משפט אחד.

יפעת סולל: אמרת באמת את הדברים החשובים.

יפעת סולל: בעיניי באמת יש כאן אבסורד.

יפעת סולל: חלק מהכסף ממומש אבל לא כולו, וצריך לראות איך הכל ממומש.

יפעת סולל: נדמה לי שאם מעבירים כאן באמת חקיקה של הוועדה צריך לראות איך זה נעשה.

יפעת סולל: אין לי ספק שבסוף צריך כאן חקיקה כדי להעביר את כל הכסף.

יפעת סולל: לדעתי יהיה מאוד קשה ואתה אפילו אומר שההתנגדות היא שקטה כי אף אחד לא רוצה לצאת כמתנגד להטבות לניצולי שואה.

יפעת סולל: נשמע לי שזו הצעת חוק ששווה להביא אותה גם אין הסכמה של הממשלה.

שלומית אבינח: בבקשה, מה- 14 ביוני.

שלומית אבינח: זה כאן.

אורי מקלב: היא כבר הייתה בוועדת שרים, היא כבר ירדה.

עופרה רוס: אני אתייחס לכל הדברים שאתה אומר.

עופרה רוס: אני יושבת בשקט ושומעת ואני באמת רוצה להתייחס.

יפעת סולל: בבקשה לפני כן נראה לי מרות שמה שצריך, ולמרות שגם אם בוועדת שרים לא רצו להחליט או לא רצו לתמוך, יש להביא אותה לחברי כנסת ולראות כשמביאים להם הצעה כזאת להצעה טרומית מורידים אותה מסדר היום.

אורי מקלב: לא מובן למה להוריד את זה.

יפעת סולל: נראה לי ששווה להביא את זה להצבעה גם אם אין תמיכת ממשלה.

יפעת סולל: יכול להיות שקשה לחברי הכנסת מהקואליציה לעשות את זה.

אורי מקלב: יש לי הצעת חוק של 61 חברי כנסת רשומים ולא מצליחים.

יפעת סולל: אני אומרת שיכול להיות שבסיטואציה כזאת חברי כנסת מהקואליציה לא יכולים להביא את זה.

אורי מקלב: על חלק אנחנו יודעים, זה לא קשור לקואליציה או לא.

אורי מקלב: יש כאן חוקים הכי טובים שהוא הביא ואני לא יכולתי אפילו להיות באולם כדי להצביע.

זאב בילסקי: והצלחתי.

זאב בילסקי: וזה מקרה יותר טוב מהמקרים שהצלחתי.

אורי מקלב: אני מוכן.

אורי מקלב: אבל אני רוצה לומר שגם המימוש של ה- 3 מיליון זה עניין מבחינת האוצר.

אורי מקלב: אבל מבחינת האנשים עצמם אף אחד לא יודע מי מימש באמת, האם אותו ניצול שואה מימש או מישהו אחר ונשאלת השאלה למה מימש.

אורי מקלב: לפי הסקר, 80% נוצל למזון ולא לתרופות.

אורי מקלב: אמרתי שאם זה לתרופות זה בכל זאת נותן איזה בטחון.

אורי מקלב: זה לפי הנתונים.

שלומית אבינח: זה רק מעכשיו, רק מעכשיו הם מקבלים את התרופות, מיוני.

אורי מקלב: אומר עורך דין דן אורן ממשרד המשפטים, דברים שנאמרו בפברואר 2010 בפני בוועדה.

אורי מקלב: לשאלה ששאלה תמי מרוז "האם לא יכולה הממשלה להחליט לתת את זה בכסף?"

אורי מקלב: עונה עורך דין דן אורן "זה בדיוק מה שאני אומר שלא.

אורי מקלב: כאשר הסכום הבסיסי  נקבע כבר בחוק מקור הסמכות צריך להיות גם חוק" אני לא מבין בזה אבל נניח שגם חוק זה לשנות מצב זה באמת מהפכה גדולה.

אורי מקלב: "החוק קבע שאנחנו צריכים לתת סכום של 1,000 שקל ישירות לחשבון של הניצול".

אורי מקלב: מה שאנחנו סיכמנו זה שאנחנו הולכים להגיש הצעת חוק בשם בוועדה.

אורי מקלב: אנחנו רוצים לראות אם האוצר יתנגד, האם הממשלה תתנגד או מישהו אחר.

אורי מקלב: אנחנו נעשה את זה בדרך המלך.

זאב בילסקי: בוא נאמר שאנחנו מביאים את זה למרות ההתנגדות וזה עובר.

זאב בילסקי: כמה זמן עובר עד שהחוק הזה יעבור?

שלומית אבינח: יש לזה עלות תקציבית.

אורי מקלב: אני רק רוצה לומר לך שאת ההסכם של הכרטיס עשו על 500 שקל.

תמי מרוז: נאמר שהם לא מרוויחים כלום אז אין להם גם בעיה להפסיק את העסקה.

עופרה רוס: דבר אחד אני לא מבינה, גם המשרד לאזרחים וותיקים וגם משרד הרווחה שותפים מלאים לפעילות הזאת.

עופרה רוס: הרי הם עמדו מאחורי כל זה.

עופרה רוס: לכן זה נטען.

אורי מקלב: כי החוק לא אפשר אחרת.

עופרה רוס: אני לא חושבת שזה מחוסר בררה.

עופרה רוס: הייתה החלטת ממשלה.

עופרה רוס: אני לא מגנה על שום דבר.

עופרה רוס: אדוני אני חייבת להבין את הדברים כי כאילו כל הקוצים מופנים אלינו.

עופרה רוס: אני חייבת לציין כדי לשבר את האוזן לכולם לחזור איך התקבלה ההחלטה.

עופרה רוס: הייתה החלטת ממשלה קודם לפני שאני נכנסתי לתפקיד.

עופרה רוס: לפני כמה שנים בהחלטת ממשלה דובר לתת סל שירותים.

עופרה רוס: מי שהיה שותף להחלטת הממשלה הזאת זה משרד הרווחה, משרד ראש הממשלה, משרד הגמלאים דאז היום המשרד לאזרחים וותיקים, וכפי הנראה גם משרד האוצר.

עופרה רוס: כולם היו שותפים להחלטה הזאת.

עופרה רוס: זאת לא החלטה שנולדה ביום בהיר אחד שקם משרד האוצר והחליט שנפל משהו והוא מקבל את ההחלטה.

עופרה רוס: כל אותם אנשים היו שותפים לאותה החלטה.

עופרה רוס: את זה כן צריך להבין.

אורי מקלב: אני לא מבין.

אורי מקלב: זה החוק, את זה כבר אמרנו.

עופרה רוס: אני מדברת על הקטע של המהלך, אולי צריך לשנות אותו ואני לא אומרת שלא, כל המהלך נעשה בהסכמה מלאה של ארגוני ניצולי השואה, של נוח פלוג והארגונים ושל כל המשרדים - - - -

אורי מקלב: כי לא הייתה בררה.

עופרה רוס: אם ההחלטה שגויה ואם צריך לשנות אותה אז שכל אותם המשרדים - - -

אורי מקלב: לא אמרנו שההחלטה שגויה, אומרים שהמשך החלטה שגויה כי לא מקדמים את האלטרנטיבה החוקית לעגן את הדבר.

אורי מקלב: אנחנו לא מתווכחים על מה שהיה בזמנו.

אורי מקלב: אם משרד המשפטים אמר שאי אפשר לתת כסף.

אורי מקלב: ציינתי וגם שבחתי את משרד המשפטים וגם את משרד האוצר שמצאו יחד פתרון יצירתי ולא השאירו את זה כהחלטה ולא המתינו עד שיעבור חוק, אמרו שזה תהליך שלם, אנחנו עברנו את זה כבר.

אורי מקלב: לפני שישה חודשים עברנו כבר את כל התהליך שגם לקח כמה חודשים, מאז הוועדה שהתכנסה בפברואר 2010 התחלנו לקדם את זה.

אורי מקלב: מבחינתו היינו כבר מוכנים בחודש יוני.

אורי מקלב: החוק הזה היה יכול להיות מאושר וכבר להיכנס לספר החוקים וגם היה אפשר להתחיל ליישם אותו.

אורי מקלב: אנחנו לא מלינים על ההחלטה שהייתה.

אורי מקלב: זו הייתה החלטה של חוסר בררה וברכנו גם על ההחלטה שהייתה רעיון יצירתי.

אורי מקלב: ברכנו גם על המאמצים שנעשו כדי לשפר את התהליך באמצעות הרחבת מתן השירותים, על ידי הקלה והכל בסדר גמור.

אורי מקלב: אבל אמרנו במקביל שעם כל זה אנחנו לא חושבים שהגיענו למקסימום.

אורי מקלב: אני חושב שאם אחד, שניים, עשרה, עשרים, חמישים, שבעים או מאה ניצולי שואה לא יכולים לנצל את זה אז מבחינתנו, וזה גם לפי המסך שלנו שכ- 400 ניצולי שואה לא מממשים.

זאב בילסקי: אני חושב שיש הסכמה כללית מסביב לשולחן.

שרה זילברשטיין היפש: ראשית גם אם היינו שותפים, מהרגע הראשון מתריעים כמוקד ניצולי שואה שהדבר הזה אינו נכון מבחינת העברה.

שרה זילברשטיין היפש: התחלתם עם גילוי נאות גם היושב ראש וגם חבר הכנסת זאב בילסקי ואני רוצה לומר לכם שאני אישית משתמשת בכרטיס הזה, אימא שלי סעודית, ואני מקווה שאתם מאמינים לי שאני מחזירה לה את הכסף הזה.

שרה זילברשטיין היפש: אבל אני אישית משתמשת בזה וגם אני חלק מהסטטיסטיקה של ניצול באופן מלא.

שרה זילברשטיין היפש: אנחנו במוקד נעזרנו בהרבה מאוד מוקדנים - - - -

אורי מקלב: את משתמשת לצרכים שלך ומחזירה לה את הכסף כי היא לא יכולה להשתמש בזה.

אורי מקלב: ובסקר היא נמצאת כניצול של מאה אחוז.

שרה זילברשטיין היפש: אני מודה ומתוודה שאני מנצלת את זה עד תום.

שרה זילברשטיין היפש: לעצם העניין.

שרה זילברשטיין היפש: אנחנו נעזרנו בהרבה מאוד מוקדנים כדי להתקשר לאנשים ולבקש מהם, היו לנו כמה פניות ציבור וגם שם מכירים את הגברת הזאת שהיא עקרונית לא רצתה להשתמש וגם כדי להמחיש לממשלה שזה לא ראוי.

שרה זילברשטיין היפש: אנחנו התקשרנו אין סוף לאותה גברת ואמרנו לה "תשמעי גברתי, את הולכת להחזיר לממשלת ישראל 7,200 שקל וזה פשוט חבל".

שרה זילברשטיין היפש: נמצא לפניכם גם הסקר של המוקד שלנו מבחינת התלונות שהתקבלו.

שרה זילברשטיין היפש: אני כמי שאחראית על פניות הציבור במוקד לניצול זכויות גם אני חשבתי החל מהרגע הראשון כך.

שרה זילברשטיין היפש: גם אם החלטת הממשלה הייתה בלית בררה את ההחלטה הזאת צריך לשנות.

שרה זילברשטיין היפש: אמרתי את גם לסגנית השר וגם אמרתי את זה למנהל הכללי.

שרה זילברשטיין היפש: אני רוצה לחזור על זה גם בפני הוועדה הנכבדה הזאת.

שרה זילברשטיין היפש: צריך להחזיר את הדבר הזה ולקבל את ההחלטות הנכונות.

שרה זילברשטיין היפש: לתת לאנשים את ההזמנות, אגב כמו בכל דבר וגם לניצולי שואה, לתת את הכסף הזה לשימושם ולצריכים הרלוונטיים, חלק רוצים לנצל אותו לטובת תרופות או לכל דבר אחר.

שרה זילברשטיין היפש: הם צריכים להחליט מה לעשות עם הכסף הזה מבלי לעשות עליהם ניסוי של כרטיס אשראי כזה או אחר.

שרה זילברשטיין היפש: הדבר הקשה ביותר שדווקא את הניסוי הבעייתי ביותר התחלנו עם ניצולי שואה, כן בררה או בלית בררה, אבל בסופו של דבר אני לא מבינה מה ההתנגדות של האוצר, של עופרה רוס - - -

עופרה רוס: למה התנגדות שלי?

עופרה רוס: אני לא מתנגדת.

עופרה רוס: סליחה, אני לא מתנגדת אני רק רציתי לציין לפני הוועדה המכובדת שההחלטה של הכרטיס נטען היא החלטה משותפת של המשרד לגמלאים, של משרד הרווחה, משרד ראש הממשלה, של משרד האוצר ושל נציגי ניצולי שואה.

עופרה רוס: זה הכל.

עופרה רוס: אם ההחלטה היא גרועה, נניח שהיא גרועה, אז כולם צריכים לשנס מותניים ולשנות אותה.

עופרה רוס: זאת לא התנגדות.

עופרה רוס: את אמרת כרגע "ההתנגדות של עופרה", זאת לא התנגדות.

אורי מקלב: ההתנגדות של מי?

עופרה רוס: רציתי להדגיש שההחלטה היא החלטה משותפת.

אורי מקלב: אני אחזור על זה פעם שלישית ופעם רביעית ולא יותר.

אורי מקלב: אנחנו לא אומרים ואין לנו ספק שההחלטה הייתה משותפת והיא בררת מחדל.

אורי מקלב: לפני דעתי עשו את המקסימום שהיה צריך לעשות.

אורי מקלב: גם הפתרון שהם מצאו וגם הדרך שעשו כדי להטמיע אותה, לדעתי יותר מזה אי אפשר היה.

אורי מקלב: אבל כולם מודים שאי אפשר להגיע לתוצאה מושלמת.

אורי מקלב: השאלה היא כמה אחוזים זו תוצאה מושלמת.

אורי מקלב: אין ספק שאת דרך המלך לא היה ניתן לעשות לפני הכרטיס.

אורי מקלב: ברור שהדרך ארוכה ואמרנו בסדר כדרך ביניים בזמן ביניים נלך על הכרטיס.

אורי מקלב: כעת נלך בדרך הקלה והפשוטה.

אורי מקלב: היא מתעכבת ואנחנו שואלים למה.

אורי מקלב: אם אף אחד לא מתנגד וכולם יגידו שלא מתנגדים, אנחנו נעבור בבדיקה נוספת פעם שנייה עם החלטה, גם עם הגופים המוסמכים.

אורי מקלב: נשאל שאלה הרבה יותר שקופה והרבה יותר בוטה וחזקה למה מתנגדים, ומי מתנגד.

אורי מקלב: אם יתברר שבכל זאת יש כך ויש דברים אחרים.

אורי מקלב: בסדר.

זאב בילסקי: עכשיו צריך למוצא את האיציק כהן.

קריאה: אני חושבת שהבעיה הייתה שהמשפטנים סיבכו את זה ואחרי שמחליטים מאוד קשה.

אורי מקלב: אני לא מסכים עם זה, גם המשפטנים אמרו שנעשה את זה והם היו יצירתיים.

תמי מרוז: ברור וידוע שגם משרד הרווחה והשירותים החברתיים היה שותף להחלטה ולחיפוש הדרך.

תמי מרוז: העניין גם נדחה ורצינו להוציא אותו לפועל.

תמי מרוז: ככה זה יצא, אבל מהתוצאות שמתקבלות כאן, ובהתחשב שהאוכלוסייה היא אוכלוסיית ניצולי שואה שמקבלת את הקצבה הכי נמוכה שיש, הם התחילו לקבל אותה רק בשנת 2007.

תמי מרוז: כל השנים לא קיבלו.

תמי מרוז: רובם הם יוצאי מחנות וגטאות, זאת אומרת שמדובר באנשים שעברו את השואה ולא קיבלו כל השנים שום גמלה.

תמי מרוז: זו הגמלה הכי נמוכה שמתקבלת היום מכלל מקבלי הגמלה.

תמי מרוז: לדעתי לכן המספרים האלה מראים שזה לא הצליח.

תמי מרוז: אומנם זה אחוז קטן שלא משתמש בכלל אבל יחסית לאוכלוסייה הזו זה אחוז גבוה בעיניי.

תמי מרוז: אני רוצה לומר שתי נקודות נוספות שצריך לקחת בחשבון כמובן במטרה לשנות את המצב.

תמי מרוז: אחת, יש כאן את עניין הכבוד כמו הגברת מעפולה שהיא כניצולת שואה לא רוצה תכתיב איפה להשתמש, למרות שהכרטיס די מגוון ורחב והצרכים הם די בסיסיים.

תמי מרוז: שנית, הכסף שמצטבר בכרטיס הלא מנוצל, יש תקופה שהזכות פגה - - -

עופרה רוס: זה לא נכון.

אורי מקלב: היורשים גם יכולים לקבל את זה.

תמי מרוז: היורשים לא יכולים לקבל.

עופרה רוס: לא נכון.

עופרה רוס: ברגע שתסיימי אני אתן סקירה על מה שקורה.

אורי מקלב: הרווח הכי גדול שיש לבעלי עסקים זה מהזיכויים, שם הרווח הגדול.

אורי מקלב: כ- 50% לא מנוצל, כולנו חיים בתוך עמנו וכולנו יודעים מה קורה עם הזיכויים.

אורי מקלב: אני מכיר כאלה שגנבו להם את הארנק עם כל הזיכויים.

עופרה רוס: אני רק רציתי להתייחס לנושא אחד כדי שיבינו שההחלטה לא הייתה רק של משרד האוצר שביום בהיר אחד החליט.

אורי מקלב: אני כן מצפה ממך להוביל, כל התפקיד שלך זה לתת לניצולי השואה את המקסימום בצורה הכי טובה והכי מכובדת.

אורי מקלב: זאת צריכה  להיות כאן אולי היוזמה שלכם כהצעת חוק פרטית.

אורי מקלב: אבל הגיבוי והכל, אני מצפה למכתב מכם שאומר שאתם תומכים בהצעת החוק הזאת אחרי מה ששמעתם.

אורי מקלב: אם מישהו לא מונע אז בואי תהיו שותפים בכירים ומובילים במהלך הזה.

עופרה רוס: קודם כל אני רוצה לציין שבעצם ההחלטה לכרטיס נטען שהתקבלה זה טרם כניסתי לתפקיד.

עופרה רוס: אני הגעתי לוועדה אם איני טועה בינואר 2010, זה היה חודש אחרי שהכרטיס הנטען יצא לאוויר.

עופרה רוס: רק כדי להסביר שנכנסתי לתפקיד כשהיה כבר כרטיס נטען.

עופרה רוס: זה מה שרק רציתי לומר.

עופרה רוס: אנחנו עשינו את המקסימום מצדנו, ברגע שהייתה החלטת ממשלה כמו כל גוף ממשלתי, כמו כל משרד ממשלתי עשינו את המקסימום שיכולנו כדי שהנושא הזה יצליח וכדי שכולם יוכלו לנצל את הכרטיס הנטען.

עופרה רוס: הפעלנו את כל כוחותינו, אם זה היה לא פעם ולא פעם בטלפונים לאנשים כדי שיכולו לעדכן את הכרטיס, הרחבנו את היריעה ליותר פעילויות.

עופרה רוס: ניסינו לעשות את המקסימום כדי שהכרטיס הזה יענה על הצרכים.

עופרה רוס: כשעלו כל מיני טענות מטענות שונות, אגב אנחנו גם קיבלנו הרבה מאוד פניות אלינו של אנשים שהיו מרוצים מהכרטיס הנטען.

עופרה רוס: זאת אומרת שהיו אנשים שהיו לא מרוצים ויחד עם זאת היו אנשים שהיו מאוד מרוצים.

עופרה רוס: אנחנו באחד הקטעים כשעמדנו בפני הוועדה המשותפת כשעלה הנושא, כמובן שהיו שותפים לוועדה משרדים אחרים, אמרנו בואו נעשה, אנחנו אמרנו, בוא נעשה סקר שביעות רצון ונראה פעם אחת ולתמיד האם הכרטיס הנטען עונה על הדרישות שלנו ואם ההחלטה היא נכונה או לא נכונה.

עופרה רוס: הנה הראיה, אני חושבת שזה היה דבר נכון, יש פנים לכאן ופנים לכאן.

עופרה רוס: עשינו סקר והסקר הוא סקר פתוח, כל אחד יכול לראות את הסקר, כל אחד יכול להתרשם מהסקר - - -

אורי מקלב: את זוכרת מה שאמר מר בורג זכרונו לברכה "מדבר סקר תרחק".

אורי מקלב: השאלה אם נשאלה השאלה - - -

זאב בילסקי: השאלה אם נשאלה שאלה אחת.

זאב בילסקי: 'האם אתה מוכן לקבל את זה במזומן או שאתה רוצה כרטיס'.

זאב בילסקי: אם את השאלה הזאת היינו שואלים בסקר היינו יכולים להסיק.

זאב בילסקי: שאלה פשוטה.

זאב בילסקי: האם אתה מוכן לקבל את הכסף במזומן או שאתה מתעקש לקבל את הכרטיס שנותן לך הרגשה שאתה רוטשילד ויש לך כרטיס.

זאב בילסקי: אז היית מוצאת ש- 99% היו אומרים תעשה לי טובה תעביר לי את הכסף לחשבון.

זאב בילסקי: תודה רבה.

עופרה רוס: יכול להיות.

אורי מקלב: לשאול האם אתה רוצה כסף או אתה רוצה כרטיס.

זאב בילסקי: שאלתי את השאלה שלך כי אני מכיר אותך.

זאב בילסקי: אני לוקח על עצמי להיות לפה לכלום ואני יכול להגיד שכולם יגידו שהם מוכנים לקבל את הכסף לחשבון הבנק.

אורי מקלב: את צודקת ואני חושב שעשיתם את המקסימום.

אורי מקלב: ציינתי את זה, אבל בתוך מסגרת הכרטיס נעשה סקר שביעות רצון, אין לי בררה כי זו בררת מחדל ואז גם עושים את הסקר.

אורי מקלב: היית שאלה למה אתה לא משתמש כדי להבין מהם הצרכים.

אורי מקלב: נראה שאת הסקר הזה ערך "לאומי קארד".

אורי מקלב: גם השאלות שנשאלו פה לא הביאו למסקנה אם יש לשפר ואת מה ניתן לשפר.

אורי מקלב: שאלות כמו 'האם אתה או בן משפחה משתמש בכרטיס', או 'האם הייתה רוצה משהו אחר'.

אורי מקלב: זה לא סקר שביעות רצון אלא משהו אחר.

אורי מקלב: אני לא אתווכח כאן על העניין הזה.

אורי מקלב: תקבלי את מה שאנחנו אומרים שבתוך מה שחייבו אתכם לעשות עשיתם את המקסימום.

אורי מקלב: אנחנו שואלים כעת האם את רואה בעיה בלתת אפשרות - - -

עופרה רוס: אני אתייחס לזה.

עופרה רוס: הכסף לא חוזר למדינה גם היורשים מקבלים את הכסף.

עופרה רוס: על זה עמדנו כי לא הייתה כאן כוונה לחסוך כאן כסף.

עופרה רוס: אם אדם נפטר ונותר לו בכרטיס  X כסף אז כמו שאנחנו נותנים תגמולים ליורשים - - -

שלומית אבינח: אתם מודעים לו על כך?

שלומית אבינח: אתם שולחים מכתב?

עופרה רוס: כן.

עופרה רוס: לעצם העניין הזה שלשמו התכנסה הוועדה.

אורי מקלב: כרטיס או מזומן.

עופרה רוס: מזומן.

אורי מקלב: אנשים שלא משתמשים בו בחיים  ולא היה מי שיממש את זה גם אחריו הסיכוי הוא לא כל כך גדול.

אורי מקלב: 85% אמרו שלא פתחו בכלל.

אורי מקלב: מי שיודע התלמוד יודע שמנסים להתפלפל ולהגיד למה ככה ולמה לא, היה לנו תלמיד והיה לנו שיעור עם 150 תלמידים שלמדנו.

אורי מקלב: אומר התלמיד שישב בסוף, "הרב אבל אפשר להגיד הפוך ממה שאמרת?"

אורי מקלב: בשביל מה להגיד הפוך כשאפשר להגיד ישר.

אורי מקלב: למה צריך ירושות, למה צריך לתת ליורשים?

אורי מקלב: אפשר לעשות ישר.

שלומית אבינח: לשם הרצף אני אגיד את מה שאני זוכרת מהישיבה הקודמת, אמרתם "תנו לזמן לעבור, תנו לרוץ עם זה שנה, אנחנו בתחילת הדרך".

שלומית אבינח: עכשיו עברה כבר שנה וערכתם סקר ולמבחן התוצאה צריך להתייחס.

עופרה רוס: אני לא רוצה להיכנס כאן האם הסקר הוא חד משמעי, אולי רק 80%.

עופרה רוס: מה המדדים לסקר?

עופרה רוס: כי יכול להיות שמישהו יגיד 80% מרוצים זה גם טוב.

עופרה רוס: מישהו אחר יכול להגיד כל ניצול שואה, או 300 ניצולי שואה שלא מממשים את זה מתוך 2,000 זה גם הרבה.

עופרה רוס: כל אחד יכול להסתכל ולנתח את הנתונים אחרת.

עופרה רוס: איש שנותן שירות יגיד שאם 80% מרוצים זה טוב, זה נכון מבחינתם.

עופרה רוס: אני כשאני קורא את הנתון הוא מדבר אלי אחרת.

עופרה רוס: עיקר הדיון הוא לא כדי להבין איך מתנהלים היום מול אנשים שצורכים את הכרטיס.

עופרה רוס: אנחנו אומרים לפתוח עוד מסלול לשימוש בכסף הזה.

עופרה רוס: אפשר להעביר לחשבון כמו הגמלה רגילה.

עופרה רוס: למה להתנגד לזה?

עופרה רוס: להגיד תרצו בבקשה מי שלא רוצה יש לו זכות בחירה.

עופרה רוס: למי שהכרטיס מתאים ונוח לו שימשיך להשתמש בו.

עופרה רוס: אני רוצה לבחון  רעיון מסוים בעניין הזה.

עופרה רוס: אולי אתם קצת מכירים אותי, אני לא אומרת דברים לפני שאני בטוחה שהדברים האלה הם דברים ישימים.

עופרה רוס: אני רוצה לבדוק אם ניתן לעשות איזה שינוי מבחינתנו כשהמגמה היא לכיוון שלכם.

עופרה רוס: אם זה יהיה מוצלח אז בשמחה רבה.

עופרה רוס: אני לא רוצה לדבר על זה כרגע.

עופרה רוס: יש לי משהו בראש - - -

זאב בילסקי: תהייה אפשרות להעביר את זה למזומן?

עופרה רוס: קודם כל צריכים חקיקה כאן, זאת אומרת בקטע של החקיקה יש לי רעיון שאולי ייתן איזה מענה.

עופרה רוס: לקדם את הנושא הזה.

זאב בילסקי: אולי יש אצלכם מישהו בדומה לאיציק, תבדקי אצלכם, אולי יש איציק.

עופרה רוס: איציק הוא סוף הדרך, אין איציק.

זאב בילסקי: תאמיני לי שאם הממשלה רוצה לעשות כאן משהו היא יודעת.

זאב בילסקי: הנה מביאים כעת מטוסים- - -

יפעת סולל: אולי איזה מענק אבל זה לא יכנס כל חודש.

יפעת סולל: העניין שעורך הדין דן אורן טען שברגע שזה נכנס ברמה חודשית זה כמו קצבה.

יפעת סולל: אם נותנים את למשל לא כל חודש - - - -

זאב בילסקי: יפה.

זאב בילסקי: ניתן את זה מראש לשנה למשל.

אורי מקלב: אני שואל, ריבונו של עולם, למה?

אורי מקלב: הגשנו חקיקה, זה עבר את כל הביקורת המשפטית כאן.

זאב בילסקי: במקום כל חודש אז תנו ארבע פעמים בשנה.

זאב בילסקי: הנה פתרון.

זאב בילסקי: זה לא קצבה.

עופרה רוס: נבדוק את זה.

אורי מקלב: למה צריך את זה כשהחוק מדבר על תשלום כל חודש.

אורי מקלב: הוא מאפשר את זה.

אורי מקלב: החוק הזה היה יכול להיות מחוקק, מאושר, נכנס וגם מיושם לפני כמה חודשים.

אורי מקלב: זה עבר את כל הביקורת של כל המשפטנים.

אורי מקלב: לא היו הערות בנושא המשפטי.

אורי מקלב: היה צריך לעבור את הוועדות, זה כבר את הכל.

אורי מקלב: זה בחודש יכול להיות סגור.

אורי מקלב: יש דרך ארוכה שהיא קצרה ויש דרך קצרה שהיא ארוכה.

אורי מקלב: הלכנו על דרך ארוכה, אמרנו חקיקה גם שזה כל כך מסובך.

אורי מקלב: עברנו את זה, עשינו את זה.

אורי מקלב: אני יצאתי עם זה, הוועדה החליטה לעשות ולהרים את זה.

אורי מקלב: אני נתקל בקשיים.

זאב בילסקי: תוסיף את השם שלי, יש להם כל כך הרבה צרות ממני אז הם יגידו בואו נאשר את זה ונגמור עם זה.

זאב בילסקי: אני צוחק.

זאב בילסקי: אנחנו נלחם על זה ונעביר את זה.

שלומית אבינח: כמה זכאים משנת 2001?

עופרה רוס: 2,200 בערך.

עופרה רוס: אני לא אומרת את המספר המדויק אני אומרת כ-.

עופרה רוס: נכנסים גם אנשים חדשים.

אורי מקלב: נכנסים גם אנשים חדשים.

אורי מקלב: השואה הסתיימה לפני כ- 65 שנה.

אורי מקלב: כלומר ילד שהיה בן 14 או 15 כשהשואה הסתיימה, אנחנו צריכים לקחת בחשבון שהכי צעיר הוא בן 80.

אורי מקלב: אולי רק הרב לאו שהיה בין הבודדים שהיו - - -

עופרה רוס: אני נמצאת ברשות באמת בשביל לדאוג לניצולי השואה.

עופרה רוס: אחרת לא הייתי שם.

אורי מקלב: הרי יש לך הרבה דברים לקדם חוץ מלהתעסק עם הכרטיס.

אורי מקלב: היה לך קל יותר אם לא היו פניות ולא היית צריכה להתעסק עם זה והנושא היה יורד מסדר היום, היית יכולה להתעסק עם עוד הרבה דברים.

אורי מקלב: תבואי עם אלה שמתעסקים בנושא הצלת רכוש.

אורי מקלב: יש מה לעשות בשביל ניצולי השואה, יהיה לך עוד זמן.

עופרה רוס: אני אבדוק ואהיה אתכם בקשר.

אורי מקלב: את אומרת שלא בהכרח הגיל הצעיר הוא 80.

יפעת סולל: כי יכולים להיות גם ילדים.

יפעת סולל: מי שהיה אז עובר הוא היום בן 65.

אורי מקלב: אנחנו יודעים מה מנדלה עשה, וכמה ילדים נשארו ושרדו את שואה.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על ממוצע.

זאב בילסקי: לדעתי בסיכום צריך לומר שעופרה רוס לקחה על עצמה לבדוק.

אורי מקלב: אני מניח שהיא לא רוצה לומר משהו מבלי שהיא בודקת את זה מול הגורמים.

אורי מקלב: היא אחראית וזהירה.

אורי מקלב: יכול להיות שהיא תאמר לנו שהמצב ברור והיא יכולה לומר שהיא עקרונית מצטרפת למסקנה הזו, אבל תנו לה זמן לבדוק את זה.

זאב בילסקי: התחלתי עם סיפור אישי אבל אני רוצה לספר כשסידרתי את העניין של הרישום הישיר, הגיעו אלי אנשים ושאלו "איך הם ירשמו?"

זאב בילסקי: . אמרתי להם שיש ארבע אפשרויות להירשם, בפקס, באינטרנט ואחרות.

זאב בילסקי: היו כאלה שהסבירו לי למה השיטה שלי לא טובה.

זאב בילסקי: שאלתי למה?

זאב בילסקי: אמרו לי "איזו חרפה, אדם בא לרשום את הילד שלו לכיתה א' והוא מרגיש כל כך טוב, אתה מונע ממנו את זה, הלכה לו החדווה".

זאב בילסקי: אמרתי שאולי נוסיף דרך נוספת באגרה.

זאב בילסקי: מי שרוצה את החדווה יכול לבוא לרשום את עצמו.

זאב בילסקי: הסתבר שאף אחד לא בחר בחדווה.

זאב בילסקי: לכן אני אומר שכאן אנחנו נאפשר, מי שרוצה את הכרטיס לא נמנע ממנו את זה והוא יוכל לקבל את הכרטיס.

זאב בילסקי: רק חבל, זה אומנם בדיעבד ואת לא היית שם, חבל שלא ניצלנו דבר כזה כדי לנסות להפוך את זה לפחות ל- 120% או 130%, בקלות היה אפשר, במיוחד כשמדובר בניצולי שואה, כל חברה שקצת מכבדת את עצמה הייתה נכנסת לעניין והיו עושים כרטיס שלפחות חברות אשראי או אחרות גדולות היו מוסיפות משהו.

זאב בילסקי: משהו בסגנון מועדון חברים וכולם היו עושים את זה והיינו כל היום מפרסמים את שמם.

זאב בילסקי: זה לבד היה שווה את לו את ה- 20% או 30%.

אורי מקלב: באמת אם זה היה משהו משמעותי.

אורי מקלב: לא דברים קלים.

אורי מקלב: לקחנו את פלאי הטכנולוגיה ואנחנו דווקא עם הקבוצה הזאת באנו ליישם אותה.

אורי מקלב: ככה זה נראה.

אורי מקלב: כשאין בררה אין בררה.

ליה שמטוב: קודם כל זה ואחרי זה אי אפשר שלא לספר סיפור.

ליה שמטוב: בשנות השבעים כשרצו לעלות לארץ מברית המועצות לשעבר השלטונות לא נתנו לצאת, רצו לשכנע את מי שרצה לעלות לא לעלות לארץ ואמרו "מה אתם יודעים, המדינה קפיטליסטית ואתם יודעים יש שם דברים רעים, ואתם יודעים ששם תשעה חודשים יש שמש ורק בשלושה חודשים יורד גשם".

ליה שמטוב: הבנאדם חושב וחושב וחושב ושואלים אותו מה אתה חושב "אני לא יודע אם לקחת את המטריה או לא".

ליה שמטוב: אני לא יודעת על מה דיברתם אבל אני בכל זאת רוצה לנצל את ההזדמנות ולפנות לקרן הרווחה.

ליה שמטוב: אני מקבלת המון פניות מניצולי שואה שמגישים חשבוניות עבור משקפיים, טיפולי שיניים ועדיין לא מקבלים את ההחזר, זה נמשך ונמשך הרבה חודשים.

ליה שמטוב: כעת יש גם נהלים חדשים בנוגע לסיוע של 9 שעות לניצולי שואה שמקבלים את חוק סיעוד מהביטוח הלאומי יותר מ- 150%.

ליה שמטוב: זה גם לא מפורסם.

ליה שמטוב: פניתי לפני אולי כשבועיים או יותר למשרד שלכם ועדיין לא קיבלתי תשובה למי זה מגיע.

ליה שמטוב: האם זה בתוספת ל- 9 השעות המגיעות להם.

ליה שמטוב: זה לחדשים שמגיע להם ושהם כן יקבלו את הסיוע?

ליה שמטוב: אני באמת לא יודעת אם זה הנושא אבל אשמח לקבל תשובה.

אורי מקלב: יחד עם הנושא השני תענה גם על זה.

יהודה דים: אין משהו חדש בנוגע ל- 9 שעות.

יהודה דים: זה פרויקט מאוד מאוד ותיק שהקרן נותנת עוד 9 שעות שבועיות לניצולי שואה שזכאים ל- 150% או 168% מהמוסד לביטוח לאומי.

יהודה דים: זה פרויקט קיים שיחסית מאוד מאוד מפורסם.

יהודה דים: יחסית לערוצים אחרים המיצוי בו הוא מאוד גבוה.

יהודה דים: לפרויקט שותפים  עמותות מאוד גדולות שהן החברות.

יהודה דים: האינטרס שלהן הוא כשהניצול בא לקבל את חוק סיעוד יקבל גם את התוספת של ה- 9 שעות.

יהודה דים: לכן הם מאוד מאוד עוזרות למיצוי מאוד גבוה בגלל האינטרס שלהן.

ליה שמטוב: אבל עכשיו יש תקציבים נוספים לנושא הזה.

ליה שמטוב: האנשים לא מבינים אם זה כפל, כלומר הם יקבלו עוד 9 שעות או אם זה רק לגבי מצטרפים חדשים.

יהודה דים: אני מיד אענה על זה בהקשר לשאלה הראשונה שלך.

יהודה דים: כידוע האוכלוסייה הולכת וקטנה.

יהודה דים: אבל האוכלוסייה הזכאית ל- 9 שעות הולכת וגדלה היות והגיל הממוצע עולה.

יהודה דים: יותר ויותר מגיעים לדרגת הזכאות לעזרה הזאת.

יהודה דים: הדרך שבה בשנת 2010 הצלחנו לנצל את מלוא השירות הזה היה בעזרת הרשות שנתנה כסף ששימש לצורך העזרה הזאת.

יהודה דים: לכן מה שפורסם בנוגע לועידת התביעות - - -

תמי מרוז: הכסף נמסר לשירותים הממשלתיים של ניצולי שואה.

יהודה דים: את צודקת זו טעות שלי.

יהודה דים: לגבי השנה הבאה התקווה היא, שכמו שפורסם בעיתון, שיגיעו כספים שיאפשרו להשתמש ולכסות את זה יותר מהחלק של וועידת התביעות ואז בכסף של סל השירותים יהיה ניתן לעשות שימושים אחרים.

יהודה דים: אחת הסיבות שיש המתנה כל כך ארוכה למענקים זה משום שמצד אחד מספר הפניות הולך וגדל, בין השאר בעקבות הפרויקט המבורך של ניצול זכויות ואז יותר פונים.

יהודה דים: מצד שני הכספים משמשים למשל גם לנושא ה- 9 שעות סיעוד ולכן לא נשאר מספיק כסף לנושא החזר ההוצאות.

ליה שמטוב: אבל מפרסמים את זה וזה לא כך.

ליה שמטוב: האנשים אחר כך פונים כי הם מבינים שהם יכולים לקבל את ההחזר כי כך זה פורסם.

ליה שמטוב: הם מגישים את הבקשה ואחר כך נשארים בלי החזר.

יהודה דים: לכן עצרנו.

יהודה דים: החל מ- 1 בינואר עצרנו את האפשרות להגיש אלינו בקשות כי אין מספיק כסף.

יהודה דים: לא הבטחנו לאף אחד את העזרה הזאת.

יהודה דים: כן הזמנו את האנשים לפנות.

יהודה דים: היות ויש יותר פניות מהכסף שיש לנו לצערנו לא מאשרים לכולם.

אורי מקלב: ובתקציב 2011?

ליה שמטוב: ככה זה לא הולך כי הפרסום שהיה - - -

אורי מקלב: המשרד מחליט איך?

יהודה דים: בעקרון הכסף להחזר הוצאות מגיע מתמיכות ולתמיכות יש תהליך שלם.

זאב בילסקי: תמיכות של הממשלה.

יהודה דים: כן.

יהודה דים: אתה יודע בכמה כסף מדובר.

ליה שמטוב: אתם יודעים שעד לפני כמה שנים היה כתוב מגיל 80 פלוס, ואחר כך היה פרסום חדש שדיבר על גיל 70 פלוס.

ליה שמטוב: זאת אומרת שאתם נותנים לאוכלוסייה בגילאי 70 עד 80 שהיא אוכלוסייה די גדולה ליהנות מהחזרים ומצד שני אין כסף.

זאב בילסקי: ואם התמיכות תהיינה בסדר אז יש סיכוי שכן תתנו?

יהודה דים: ראשית עצרנו את זה היות ויש ממתינים כבר מעל ל- 30 מיליון שקל.

זאב בילסקי: אתה מבין מה המשמעות של זה?

זאב בילסקי: אתם פשוט עושים צחוק מאנשים.

זאב בילסקי: אתה אומר לו היום שאתה נותן לו אחר כך אתה אומר לו תפסיק להגיש, ואחרי שלושה חודשים תגיד לו טוב תגיש כי קיבלתי.

זאב בילסקי: זה נורא.

שרה זילברשטיין היפש: אבל אין לו כסף היום אז מה זה צחוק מאנשים?

שרה זילברשטיין היפש: מה שאתה עושה מקרן הרווחה - - -

זאב בילסקי: אנחנו מדברים בשם הניצולים.

זאב בילסקי: זה תחילת הדרך את יודעת מה עשו כאן בעלי הניסיון.

זאב בילסקי: עכשיו אנחנו מנסים רק לשפר.

שרה זילברשטיין היפש: אבל אתה יודע שהכסף מהממשלה.

זאב בילסקי: כן אבל הממשלה היא אותה ממשלה.

זאב בילסקי: אני לא מכיר שתי ממשלות, יש ממשלה אחת.

זאב בילסקי: מכמה מקורות מגיעות התמיכות?

יהודה דים: הכסף מגיע בעיקר מהתמיכה ומוועידת התביעות, אבל הכסף הספציפי של החזר ההוצאות עליו דיברה חברת הכנסת ליה שמטוב מגיע מהמדינה.

זאב בילסקי: ממי מהמדינה?

זאב בילסקי: מהרשות.

זאב בילסקי: כלומר התרומות והתמיכות אנחנו מדברים על גוף אחד שהוא צריך להגיד לך כמה כסף יש לך ואם היית יודע כמה כסף יש  לך היית מפסיק את היו יו.

זאב בילסקי: אם אתה לא יודע תוריד.

זאב בילסקי: מתי הם יוכלו לדעת מה סכום התמיכות שיהיה להם לשנה שהתחילה כבר לפני שבוע?

עופרה רוס: יש את סל השירותים שאנחנו יושבים יחד ומחלקים את סל השירותים.

עופרה רוס: בין היתר זו תמיכה שיכולים להגיש גם ארגונים נוספים ולא רק הקרן לרווחה, ארגונים כמו "עמך" ועוד ארגונים שיכולים להגיש בקשות ומי שנמצא זכאי יקבל.

עופרה רוס: שאלה נוספת.

עופרה רוס: השנה העברנו 170 מיליון שקל לקרן שהוא סכום בהחלט מכובד, מתוך הסכום הזה אנחנו גם נתנו חלק די מכובד לטובת הסיעוד.

עופרה רוס: באנו ואמרנו ביחד עם הקרן שחלק מ- 170 זה לסיעוד כי אם היינו נותנים את כל הכסף למענקים אז לא היה כסף לסיעוד.

זאב בילסקי: נניח שיש אפשרות תיאורטית, לא צריך להתחייב כעת, שהוא ידע שיש לו מספיק כסף לעשות גם את הסיעוד וגם את המענקים.

עופרה רוס: אנחנו מודיעים להם מראש.

זאב בילסקי: הוא יודע כמה כסף עומד לרשותו היום?

עופרה רוס: בדרך כלל הם יודעים בתחילת השנה.

עופרה רוס: אנחנו אומרים להם בתחילת השנה מה הסכום וגם לגבי החלוקה.

עופרה רוס: ישבנו איתם לגבי החלוקה והם יודעים בדרך כלל בתחילת השנה.

עופרה רוס: השנה  הזאת אני מניחה שמהלך חודש ינואר הם יקבלו.

זאב בילסקי: יש סיכוי שהם יקבלו וזה יאפשר להם לעשות את שני הדברים?

עופרה רוס: כן.

עופרה רוס: אנחנו נותנים לשתי המטרות.

זאב בילסקי: תראי מה הוא עשה בינתיים.

זאב בילסקי: הם אמרו אין לנו כסף אז נפרסם לכולם לא להגיש בקשות.

זאב בילסקי: יכול להיות שאת ואיציק תתנו לו את הכסף בינואר ואז הוא יכתוב לכולם ויאמר שמה שאמרתי שאין כסף תתחילו מחדש כי יש לי.

יהודה דים: יש רשימת ממתינים.

יהודה דים: הכסף לא יצליח לכסות אפילו את הממתינים.

עופרה רוס: כמה ממתינים יש לך?

יהודה דים: כאלה שעמדו בכללים הם 35 מיליון שקל ויש עוד כל אלה שהגישו אחרי ה- 15 בנובמבר שסוכם שזה עובר לשנה הבאה, וזה סכום אדיר.

יהודה דים: אני לא בטוח שהסכום יספיק לכסות את הממתינים.

תמי מרוז: אני רוצה להגיד שבוועדת הסל הייתה אי בהירות בתחילת שנת 2010 לגבי הסכום שיעבור מאחר ועבדנו על נושא הכנסת התרופות שעדיין לא נכנס.

תמי מרוז: הוא נכנס לתוקף ביוני 2010 וזה גם נלקח מאותו סל.

תמי מרוז: כשהתחלנו את השנה הייתה אי וודאות מתי האפשרות של התרופות תתחיל וכמה היא תעלה בפועל.

זאב בילסקי: ולקחתם בחשבון שגם החברה להשבה נותנת עבור תרופות?

תמי מרוז: בוודאי.

תמי מרוז: היא משלמה, חלקנו בינינו כדי למקסם את האפשרות.

זאב בילסקי: אין סיכוי שהוא יחזור לגבי אלה שנאמר להם לא להגיש.

זאב בילסקי: כלומר לא נראה בעוד כמה חודשים - - -

יהודה דים: אנחנו עדיין לא יודעים מה התקציב לשנת 2011 ולכן קשה לדעת.

יהודה דים: לכן אמרנו כדי לא ליצור אשליה לניצולים.

עופרה רוס: יש את סל השירותים שהוא היום 200 מיליון שקל.

עופרה רוס: הוא מחולק לכל מיני מטרות ולא רק לתמיכות.

אורי מקלב: אתם לא חילקתם את ה- 200 מיליון?

עופרה רוס: חילקנו.

עופרה רוס: את מה שחילקנו אם איני טועה הוא סכום של 130 מיליון שקל בינתיים, יכול להיות שבהמשך הם יקבלו יותר.

עופרה רוס: גם השנה התחלנו עם סכום יותר נמוך ובסופו של יום הוא קיבל 170 מיליון.

עופרה רוס: כרגע זה מה שיש.

עופרה רוס: השנה צריכה להיות פחות הוצאה בגלל סל התרופות.

עופרה רוס: חצי שנה זה היה 40 מיליון שקל שהיו.

יהודה דים: ההערכה שההשפעה תהייה משהו כמו 10 מיליון שקל של התרופות, זה לא יפתור את כל הבעיה.

אורי מקלב: אני מטפל עכשיו ברוב התקציבים, אנחנו מדברים כאן רק על היבט אחד והם האזרחים.

אורי מקלב: אתה מפנה אותם ואתה אומר לא תקבל, אתה משלה אותם והם טורחים להגיש את הבקשה.

אורי מקלב: אם אתה יודע שמה שיש לך היום זה 130 ואם לא יהיה לך יותר תבנה על זה את התקציב.

אורי מקלב: תאתר את קהל היעד שלך ותודיע לו מראש למי כן ולמי לא.

אורי מקלב: להגיש בקשה כזאת זו טרחה ואנחנו יודעים כמה זמן זה טורח, יש את האשליה.

יהודה דים: זו הסיבה שעצרנו כי כרגע אין בטחון.

אורי מקלב: כלומר לא להגיש עכשיו בכלל.

יהודה דים: אני מדבר רק על ערוץ ההחזר ההוצאות.

יהודה דים: יש ערוצים נוספים.

אורי מקלב: כמה כסף את חייב לזכאים?

יהודה דים: אני רוצה להדגיש שמדובר בכאלה שעומדים בכללים.

יהודה דים: היות והסתבר שיש פחות כסף מהבקשות נתנו ראשית לחולים הקשים ולאלה בגילאים הגבוהים.

יהודה דים: אלה שנשארו הם בגילאים היותר צעירים, וידוע שגם הם לא צעירים.

יהודה דים: בהערכה זה 35 מיליון, הם כאלה שעמדו בקריטריונים.

אורי מקלב: עופרה רוס, אני מציע כן לתת לו מה הצפי הנוסף לאמצע השנה כדי שידע בערך את סדר הגודל.

עופרה רוס: אנחנו אומרים.

אורי מקלב: הוא יודע על 160 מיליון.

אורי מקלב: הוא לא יודע על יותר.

אורי מקלב: שידע במה מדובר ומהסכום הזה יוריד את ה- 35 מיליון שהוא חייב, ואז תוכל לבנות תקציב ולומר לאיזו אוכלוסייה תוכל לתת מהיתרה.

תמי מרוז: היתר זה לסיעוד ולא בטוח שזה יספיק לסיעוד השנה כי האוכלוסייה הולכת ומתבגרת ודורשת יותר סיעוד.

תמי מרוז: חלק מהדברים הם באי וודאות.

תמי מרוז: הנחת היסוד שלנו היא שהסיעוד יותר דחוף.

יהודה דים: אמרתי שהדרישה לסיעוד הולכת וגדלה.

יהודה דים: בשנת 2013 זה יגדל.

אורי מקלב: אם אין כרגע תקציב והציבור הפונה גודל אז אתה צריך אולי להחמיר את הקריטריונים, אבל שתדע למי אתה כן  נותן.

אורי מקלב: אחוז הנכנסים לחוק סיעוד גדל וממילא גם הניצול גדל.

יהודה דים: יש מחקרים של מכון ברוקדייל שמאוד עוזרים.

אורי מקלב: זה גם לא נושא הדיון ואנחנו לא יכולים להרחיב בזה.

אורי מקלב: אבל מה שכן יכול לעזור, וזו מטרתנו, זה לא לטרטר את האזרחים, לנסות למנוע מאנשים לצפות ולטרוח.

אורי מקלב: תעשה מה שאתה יכול במסגרת התקציב ואם תהייה תוספת תרחיב.

עופרה רוס: אני יודעת שגם וועידת התביעות תגדיל את התמיכה.

אורי מקלב: צריך לבנות על הערכה, להכין תקציב שהוא סביר מבחינת הפניה לאנשים.

זאב בילסקי: מה עם התרומות?

זאב בילסקי: יש תרומות?

יהודה דים: התרומות כרגע לצערי הן מאוד נמוכות, זה משהו שאנחנו מנסים להגדיל אבל זה בהיקפים מאוד נמוכים לצערי.

שרה זילברשטיין היפש: אני מבקשת להוסיף את ההשלכות של זה.

שרה זילברשטיין היפש: אנחנו עצרנו את כל צי המתנדבים שלנו שהם כ- 3,000 איש בערך.

שרה זילברשטיין היפש: הם מפסיקים גם למלא עם האנשים את הטפסים האלה.

שרה זילברשטיין היפש: זה קושי גדול מאוד כי אנחנו הפנינו כ- 40,000 פניות לקרן הרווחה מתוכם ענו בסך הכל קבוצה קטנה של אנשים.

שרה זילברשטיין היפש: אנחנו המשכנו לעשות את זה, וזה המשיך.

שרה זילברשטיין היפש: זאת אומרת שברגע שהתנועה הזאת נעצרה ואם התנועה תתחדש כל ההתנעה תהייה שוב בעייתית וזה מצב מאוד מאוד לא טוב.

זאב בילסקי: אולי נייעד את הכסף למצבות עבור כל אלה שלא הצלחנו לתת להם בחיים.

זאב בילסקי: תוסיף לכל החגיגה הזאת שבחברה להשבה יש כ- 800 מיליון שקל כאבן שאין לה הופכין.

זאב בילסקי: כאן כולם מחפשים מאיפה יבוא הכסף ושם מתכנס הדירקטוריון כל שלושה ימים ומדבר ומדבר וגרוש אחד לא ראינו.

זאב בילסקי: להפעיל עכשיו את החברה עולה יותר מאשר החברה מגייסת.

זאב בילסקי: תבין שכל שנה הכסף עולה להפעיל את החברה עולה להם 20 מיליון שקל לשנה והם אולי 3, 4 מיליון שקל בשנה מכניסים.

זאב בילסקי: אתה מוציא 20 מיליון כדי לגייס 4 מיליון.

זאב בילסקי: אתה מבין?

זאב בילסקי: פשוט דבר נורא.

אורי מקלב: בסך הכל עשית מערך מתנדבים.

אורי מקלב: לשרה יש כ- 3,000 מתנדבים שמוכנים לעשות וזו מערכת שלמה שנעצרה.

אורי מקלב: צריך להתנהל בתבונה ולפי מה שיש לך.

אורי מקלב: אני לא נכנס כעת אם הסכום מספיק, זה מאוד לא מספיק ואנחנו מצרים על כך וצריך לגייס עוד תרומות.

אורי מקלב: אבל עם מה שיש אתה צריך להעריך ולהודיע לאנשים.

סופי כהן לבוביץ: אני מבקשת שאלה בנושא הזה.

סופי כהן לבוביץ: אנחנו בדיונים על תקציב השנה.

סופי כהן לבוביץ: הרי כל התקציב של השתתפות בתרופות, אם אני מבינה נכון ותקנו אותי אם אני טועה, בעצם ירד מאותם 200 מיליון שתקצבו.

קריאה: לא ירד מה- 200 מיליון, זה ירד מהקרן.

סופי כהן לבוביץ: לא. זה מהסל.

סופי כהן לבוביץ: זאת אומרת שכל ההתייחסות הציבורית בשנה שעברה היא בעצם לעבודה שהם ממנים את התרופות וזה עבר בעצם מסעיף אחד.

סופי כהן לבוביץ: כלומר אין תוספת כספים לניצולי שואה אלא זה עבר מכספים שנתנו דרך הקרן לכספים שניתנים לצורך מימון התרופות.

אורי מקלב: התרופות קיבלו עכשיו כמיליארד שקל בהסכם.

אורי מקלב: תשאלי את האוצר את זה.

יפעת סולל: אנחנו מדברים כאן על אותם ניצולי שואה שמקבלים את אותו כסף רק בהגדרות אחרות.

יפעת סולל: אם אני מבינה נכון, מימון התרופות בשנה שעברה היה רק לחצי שנה, כלומר זה נכנס רק ביוני, כך שמימון לתרופות ל- 2011 צריך להיות גובה אולי פי שניים.

יפעת סולל: כלומר מלכתחילה הכסף שמיועד לקרן הוא הרבה יותר נמוך כי זה לכל השנה.

עופרה רוס: יהיו לו פחות הוצאות לתרופות.

עופרה רוס: מה זה משנה.

יפעת סולל: אבל תרופות זה סעיפים שונים של אותו סל.

יפעת סולל: גם סידרנו בחקיקה שמראש האדם מנוע מלהוציא מלכתחילה.

אורי מקלב: נכון.

אורי מקלב: אנחנו חושבים שסל התרופות זה דבר טוב וחשוב, אנחנו מדברים מבחינה כספית שאם היא הפשירה בירוקרטיה או היא השתפרה זה נכון, אבל תלוי איך את מציגה את זה.

אורי מקלב: האם זה תוספת כסף לסל התרופות זה מצג לא נכון.

אורי מקלב: זה ההבדל הקטן.

עופרה רוס: צריך להבין שהם ישיגו באותו כסף.

עופרה רוס: כלומר הם מקבלים יותר שירותים באותו כסף.

עופרה רוס: ההסכם עם קופת חולים - - -

אורי מקלב: גם יותר.

תמי מרוז: שם זה יותר וזה  60%, וכאן עד 4,000 שקל בשנתיים.

עופרה רוס: בעצם זה מינוף של הכסף.

אורי מקלב: כלומר היום אתה לא משלם על תרופות.

יהודה דים: כן משלם.

אורי מקלב: אז למה אתה לא מכניס יותר לסל התרופות אם זה ממנף.

תמי מרוז: אז יגידו שזה למשקפיים, למכשירי השמיעה הליכונים וכסאות גלגלים.

אורי מקלב: עבור משקפיים ודברים שלא מקבלים בסל התרופות, את זה הם לא מקבלים בסל התרופות.

אורי מקלב: אבל לדברים שנועדו לסל התרופות, למה לא הכל בסל התרופות?

אורי מקלב: לסל התרופות לא איכפת אף פעם אם אתם מגדילים להם את התקציב ונכנסים דברים עוד דברים צבועים.

אורי מקלב: כך זה נראה לי.

אורי מקלב: אם זה ממנף אז למה לא.

אורי מקלב: יש לנו עניין להראות שאנחנו מעבירים דרך הקרן?

אורי מקלב: מה משנה?

אורי מקלב: אם הדבר הוא טוב ונכון אז תעבירו את כל הכסף המיועד לתרופות ותכניסו, אני מדבר על דברים ברורים ולא על דברים שלא ניתן להגדיר.

אורי מקלב: אם אתם לוקחים בחשבון חוץ מהתרופה גם את המצב הסוציו-אקונומי ודברים נוספים, אז יש תבונה בדבר הזה.

אורי מקלב: אבל אם נותנים התרופות לכולם - - -

תמי מרוז: ההטבה לתרופות היא לא לכולם.

תמי מרוז: זה רק לניצולי שואה שמקבלים גמלה מהאוצר.

אורי מקלב: רק לאלה.

אורי מקלב: אז מה הבעיה להעביר?

אורי מקלב: הנושא מעניין אבל אנחנו נעבור לנושא השני של הישיבה.

אורי מקלב: פניות ציבור לגבי משך זמן המענה של הרשות לזכויות ניצולי השואה לניצולים

אורי מקלב: הנושא השני של הישיבה הוא פניות ציבור לגבי משך זמן המענה של הרשות לזכויות ניצולי השואה לניצולים.

יפעת סולל: למעשה הנושא לגביו אנחנו מדברים הוא בעצם הנושא של הצמדה וריבית.

יפעת סולל: כמו שאנחנו רואים יש לוחות זמנים שהם באמת מאוד ארוכים.

יפעת סולל: האנשים מקבלים את הכסף רטרואקטיבית אבל בלי הצמדה וריבית.

אורי מקלב: כדי להבין.

אורי מקלב: אדם  פשוט שמגיש בקשה לקבל קצבה, הם אנשים חדשים?

אורי מקלב: למה הם לא הגישו עד היום?

יפעת סולל: גם אנשים חדשים וגם מגישים להגדלת האחוזים.

יפעת סולל: יש הרבה מאוד מקרים כאלה.

שלומית אבינח: את מדברת על המקרים החדשים או על החמרה?

יפעת סולל: גם וגם.

עופרה רוס: בהחמרה הם מקבלים מיד, אין להם שום בעיה בהחמרה.

אורי מקלב: אני רוצה להבין את העניין.

אורי מקלב: מה זאת אומרת שלוקח זמן?

אורי מקלב: כמה זמן זה?

יפעת סולל: חודשים ארוכים, חצי שנה.

אורי מקלב: ועכשיו מה שונה?

אורי מקלב: הרי זה רטרואקטיבי, הם מקבלים בלי ריבית והצמדה.

אורי מקלב: נניח בחצי שנה האחרונה מה סדר גודל של הריבית וההצמדה.

אורי מקלב: הממוצע.

אורי מקלב: הממוצע הוא 2,000 שקל בחודש של קצבה.

עופרה רוס: זה תלוי באחוז הנכות.

עופרה רוס: בממוצע זה 1,850 שקל.

אורי מקלב: נניח שזה 2,000 שקל.

אורי מקלב: מה המשמעות של ריבית והצמדה לסכום זה?

יפעת סולל: ההצמדה היא נמוכה אבל הריבית זה כבר משהו אחר של מאות שקלים.

אורי מקלב: זו אותה ריבית שאנחנו משלמים, אבל זו לא הריבית במשק, כמו למשל כשמס הכנסה מעביר החזרים הוא נותן בריבית יותר גבוהה.

אורי מקלב: ההשקעה הכי טובה זה בהחזרי מס הכנסה.

שלומית אבינח: למה לוקח חצי שנה לקבל תשובות?

עופרה רוס: אני רוצה להתייחס לנושא הזה.

עופרה רוס: פנה אלי מר לבון - - -

אורי מקלב: סליחה.

אורי מקלב: מהפניות שהגיעו לוועדה אנו מבינים שהתשובות "לצערנו הטיפול יארך זמן ועל כך התנצלות מראש".

אורי מקלב: הבעיה היא בכוח אדם או שתהליך הבדיקה לוקח זמן?

עופרה רוס: זה מורכב מכמה דברים.

עופרה רוס: ראשית פנה אלי מר לבון בנושא הזה לפני כחודשיים, ביקשתי דוגמאות ולא קיבלתי אף דוגמה.

עופרה רוס: ביקשתי דוגמאות קונקרטיות כי מאוד קל לצאת בהכרזה ולא לתת דוגמאות.

עופרה רוס: לעצרי לא קיבלתי.

עופרה רוס: יש לנו אלפי פניות חדשות של ניצולי שואה, הכרנו ביוצאי לוב לפני כשלושה חודשים, בסוף 2009 נכנסו אלפי יוצאי לוב – כ- 6,000 איש שהגישו בקשות.

עופרה רוס: יש לנו את הרומנים והבולגרים שהוכרו בסוף השנה שעברה – מדובר גם כן באלפים.

אורי מקלב: אלו לא כאלה שהיו צריכים לצאת מבתיהם, אלו אוכלוסיות חדשות.

עופרה רוס: אוכלוסיות חדשות שנכנסו למערכת.

עופרה רוס: אני מיד אדבר על התהליך.

עופרה רוס: ראשית ההערה שלנו היא הערה מאוד חשובה כי אדם שולח ושהוא ידע שלא מחר הוא מקבל את הכסף.

עופרה רוס: זה לא הולך כל כך מהר כי יש תהליכים.

עופרה רוס: תהליך ההכרה – אדם מגיש בקשה לתביעה, הבקשה מגיעה למחלקת התביעות, התביעה שלו נבדקת האם הוא עומד בקריטריונים או לא.

עופרה רוס: האם הוא מסר את כל החומר.

עופרה רוס: אני מדברת כרגע על אנשים שמסרו את כל החומר.

עופרה רוס: בנאדם שמסר את כל החומר התביעה שלו אחרי שהיא עוברת את בדיקתו של בוחן הראשון עוברת לבדיקה אצל אדם נוסף.

עופרה רוס: נבדק האם הוא לא טעה והאם הקביעה נכונה.

עופרה רוס: אחר כך יש הכרה של קשר סיבתי.

עופרה רוס: אחרי שיש הכרה בנרדפות יש הכרה בקשר הסיבתי עם מה שהוא סובל - עם המחלה.

עופרה רוס: לאחר מכן הבדיקה עוברת לרופא שבודק את התביעה.

עופרה רוס: אחרי שהרופא בודק זה עובר לוועדה רפואית.

עופרה רוס: את זה מחייב אותנו החוק.

עופרה רוס: כל מה שאני אומרת זה מה שהחוק מחייב אותנו לבצע כל בדיקה ובדיקה.

עופרה רוס: אם האדם מגיש את התביעה וכל החומר קיים אז הטיפול הוא מהיר.

עופרה רוס: מתי מתעוררות הבעיות?

עופרה רוס: – הבעיות מתעוררות כשאדם הגיש את התביעה ולא מסר את כל החומר, לא העביר את החומר שקשור לנרדפות או לא העביר חומר רופאי.

עופרה רוס: אז אנחנו פונים אליו במכתב שימציא לנו עוד חומר בנושא זה או אחר.

עופרה רוס: לגבי חוק ריבית והצמדה – לנו יש את חוק הקצבאות שחל עלינו הן בנושא ריבית והצמדה כך שזה לא רלוונטי לגבינו בכלל חוק ריבית והצמדה.

עופרה רוס: זה לא קיים בחוק שלנו.

אורי מקלב: זה קיים במשרדים שגובים והם גם נותנים.

עופרה רוס: אצלנו זה לא קיים.

אורי מקלב: זו בעצם התובנה למה אין.

אורי מקלב: זאת אומרת שאם הוא זכאי אני נותן לו על ידי מנגנון.

עופרה רוס: יש מנגנון של חוק הקצבאות שמתייחס לזה ואנחנו פועלים על פיו.

אורי מקלב: מנגנון של הצמדה וריבית.

אורי מקלב: אני לא אומר שיש להטיל קנס על המערכת כשלא שילמה.

אורי מקלב: יוצאים מנקודת הנחה שהבדיקה לוקחת זמן.

אורי מקלב: אני לא אכנס לזה כעת אם יש מספיק כוח אדם או לא.

אורי מקלב: לוקח זמן.

אורי מקלב: אבל אני תמיד מבקש להשיב כמה שיותר מהר.

אורי מקלב: תמיד יש מקום לשיפור וכולנו צריכים להשתפר.

אורי מקלב: אין לי ספק שברור שכשמדובר כאן על ניצולי שואה ועל אנשים מבוגרים שחלקם או רובם לא נמצאים במצב הטוב ביותר, כדאי לקדם את העניין.

אורי מקלב: מבחינת היושר, נעזוב כרגע את השאר.

אורי מקלב: אם הוא הוכר מבחינת החוק, זה שלקח זמן לבדוק את זה ואת זה לא אומר שהוא זכאי רק מכאן, אתם גם מאשרים את זה רטרואקטיבית.

אורי מקלב: זה הכסף שלו וגם ההצמדה זה הכסף שלו.

אורי מקלב: זו לא תוספת, זה לא איזה קנס על כך שלא שילמנו לו.

אורי מקלב: הצמדה היא הכסף שלו.

אורי מקלב: לפעמים אני נתקל ברשויות שאומרות לי "שמע זה שלך זה מאה אחוז.

אורי מקלב: זה שלא שלחו אתה צודק" הוא צריך לשלם את ה- 100 שקל.

אורי מקלב: היום 100 שקל הם 102 שקלים, ה- 100 שקלים של אז.

אורי מקלב: זה דבר שאנחנו מחויבים בו.

עופרה רוס: לנו יש חוק שנותן פתרון.

עופרה רוס: חוק הקצבאות שאנחנו פועלים על פיו.

עופרה רוס: הוא נותן פתרון להצמדה מלאה במקום חוק ריבית והצמדה.

עופרה רוס: יש לנו מענה לעניין הזה.

עופרה רוס: יש לנו חוק שאומר מתי אנחנו משלמים הצמדה ואיך מחשבים.

עופרה רוס: הוא חל גם עלינו והוא חל גם על משרד הבטחון, על כמי שמשלם.

אורי מקלב: למה המקרה הזה לא נכלל?

עופרה רוס: גם המקרים האלה נכללים.

עופרה רוס: יש מקרים שגם אצלנו - - -

שלומית אבינח: דוגמה למקרים.

עופרה רוס: אני לא זוכרת את החוק בעל פה אבל ישנם מקרים שאנחנו כן נותנים ללא ריבית והצמדה, מחילים עליו את חוק הקצבאות.

שלומית אבינח: מה המשמעות?

עופרה רוס: המשמעות היא שאם יש איחור בגין התשלום הוא מקבל את זה בערך הנוכחי, ללא ריבית והצמדה אלא בערך נוכחי.

שלומית אבינח: זה לא גורף לכל מי שמגיש.

עופרה רוס: רק למי שעומד בקריטריונים, לא לכל אחד.

שלומית אבינח: ברור שמי שעומד בקריטריונים והבקשה שלו נבדקה במשך חצי שנה.

קריאה: זה היה יכול לרדת.

אורי מקלב: אם הייתה הצמדה שלילית.

אורי מקלב: אם היה מדד שלילי.

עופרה רוס: מאחר ואנחנו לא מורידים את התגמול זה לא יוריד, אבל תיאורטית אם מחר היינו מצמדים נניח לגרמניה והיינו עובדים לפי שער חליפין אז במקרים האלה הם היו יכולים לרדת.

עופרה רוס: בזמנו קיבלנו החלטה שאנחנו לא מפחיתים את התגמול.

אורי מקלב: מה התהליך כן להצמיד.

אורי מקלב: אני חושב שזה גם מקל על הרגשתם של האנשים שהמתינו הרבה זמן.

אורי מקלב: נכון שהתשלום רטרואקטיבית אבל אם הם ידעו שהם יקבלו על זה ריבית והצמדה זה מרכך את הרגשת ההמתנה שלהם.

אורי מקלב: משלמים להם ומתחשבים בזה, וכשנשלם את הכסף הוא מפסיד מכך והוא מקבל את ההצמדה.

אורי מקלב: אני אומר שבמסלול הכי מינימאלי ששומר בעצם את מה שמגיע לו.

אורי מקלב: צריך לבדוק את זה?

רוני מר: אפשר בבקשה להוסיף למה שנאמר.

אורי מקלב: אנחנו מאוד מעריכים את מה שאתם עושים.

רוני מר: להוסיף מילה למה שסופי כהן אמרה ולנסות אולי להבהיר.

רוני מר: חוק הקצבאות הוא חוק שאמור לתת מענה למקרים הספציפיים עליהם אנחנו מדברים שמתבצע איחור בתשלום מעל שלושה חודשים.

רוני מר: זה פרק הזמן שקבוע בחוק לשלם לאדם שהטיפול בפניה שלו עוכב מעל פרק הזמן הזה.

רוני מר: כדי שכמו שאמר אדוני הוא לא יפסיד את הכספים האלה.

רוני מר: החוק מחריג בצורה ספציפית כמה סוגי גמלאות ביניהן גמלאות על החוקים שהרשות מטפלת בהם, חוק נרדפי נאצים וחוקים אחרים.

רוני מר: הוא קובע את המנגנון הזה במסגרת החוק.

רוני מר: כמו שאמרתי וכמו שנאמר קודם התשלום שמתבצע שלושה חודשים לאחר מועד הפניה ישולם לאדם שפנה לפי הערך הנוכחי ולא לפי ערך הפניה.

רוני מר: תשלומים עד שלושה חודשים.

רוני מר: זה המנגנון שנקבע כדי לעשות את האיזון הנדרש בין לפצות על הפגיעה שנעשתה בפונה לבין שיקולים מערכתיים יותר גדולים.

רוני מר: כלומר האנשים האלה מקבלים את המענה המלא לפי החוק הזה.

סופי כהן: אבל אם העיכוב הוא לא באשמת הרשות החוק לא חל עליו.

רוני מר: בחוק בסעיף 4 שקובע שאם הרשות פעלה, זה מורכב יותר ויש הגדרות לפרקי זמן, - - -

אורי מקלב: בסופו של דבר אם זה מתעכב חצי שנה לא משלמים לו.

אורי מקלב: זאת התוצאה.

רוני מר: משלמים.

רוני מר: על עיכוב מעל שלושה חודשים על פי החוק מחויבים לשלם את הסכום לפי החוק.

אורי מקלב: המקרים שאנחנו מדברים עכשיו לא נכנסים להגדרה הזאת.

רוני מר: משלמים.

אורי מקלב: מזמן הבקשה עד האישור של חצי שנה ועד שהבקשה מאושרת מה הוא מקבל מעבר לסכום הגמלה?

רוני מר: הוא אמור לקבל את התשלום לפי הסכום הנכון ביום התשלום.

אורי מקלב: זה בסדר?

יפעת סולל: אם זה נותן מענה.

יפעת סולל: אבל בעצם זה לא נותן מענה כי אם האנשים היו מקבלים את הכסף במועד, ערך הכסף שלהם היה הרבה יותר גבוה.

יפעת סולל: אם הם היו מפקידים אותו בבנק הם היו יכולים לקבל הצמדה וריבית.

אורי מקלב: נניח שהיו מקצרים את התהליך.

יפעת סולל: אנחנו לא נכנסנו היום לסיפור התהליך הארוך.

אורי מקלב: הם אומרים שזה לוקח תהליך שנמשך למעלה משלושה חודשים ואז כן משלמים את ההצמדה.

יפעת סולל: הבעיה כאן היא בחוק שלמעשה נותן מענה שאינו מענה ראוי.

יפעת סולל: למעשה בסופו של דבר האנשים מקבלים כסף שהוא סכום הרבה יותר קטן אילו היו עושים שימוש בכסף במועד.

אורי מקלב: הם מקבלים רק הצמדה?

יפעת סולל: זה אפילו לא הצמדה זה איזה מנגנון שפועל אחרת.

יפעת סולל: אנחנו מציעים לשנות את המצב באופן שאחרי שלושה חודשים, שזה פרק זמן סביר, לתת תשובות לאנשים ושיופעל מנגנון, אולי איזה מנגנון שיהיה סוג של סנקציה.

יפעת סולל: אחרי שלושה חודשים תאלץ המדינה כן לשלם ריבית לאנשים על כסף שהם לא קיבלו במועד.

אורי מקלב: אני מבין שזה אורך זמן ושכל אחד רוצה מהר.

אורי מקלב: אני חושב שצריך לשפר.

אורי מקלב: אבל האם הבדיקות שהן בדיקות לא פשוטות ואם נסתכל על התהליך המקביל של המוסד לביטוח לאומי ששם זה לוקח יותר זמן.

אורי מקלב: אני לא יודע איפה המדדים שניתן לבדוק כשנבוא אליהם לזרז.

אורי מקלב: אני לא יודע מה לדורש מהם, האם שלושה חודשים זה פרק זמן מספיק או שישה חודשים.

אורי מקלב: אלו גם אילוצים של כוח אדם.

אורי מקלב: אני כן יכול לבקש מהם לנסות לזרז.

אורי מקלב: אני חושב שאתם צריכים לעשות את הכל כדי לזרז את התהליך.

עופרה רוס: אדוני אני אזמין אותך אלינו בהזדמנות הזאת כדי שתתרשם מהפעילות שלנו במשרד.

עופרה רוס: אני חושבת שגם עורכת הדין יפעת סולל הייתה  אצלנו והתרשמה מהכמויות.

יפעת סולל: יש באמת כמויות מאוד גדולות ולשיטתי אין מספיק עובדים.

אורי מקלב: האם כל הבקשות שמתעכבות למעלה משלושה חודשים מקבלים במנגנון שאינו מספק.

אורי מקלב: האם אנחנו רואים את הרשות "אשמה" שהטיפול מתעכב למעלה משלושה חודשים?

עופרה רוס: השאלה מה זה עיכוב?

עופרה רוס: האם כשאדם לא המציא את המסמכים ולא יכולנו לטפל בו?

אורי מקלב: אני בטוח שלאחר שחלק יעבור לכניסה ישירה לחשבון הבנק וללא הכרטיס ירד חלק מהעומס שיש לכם ברשות.

אורי מקלב: יהיה יותר זמן לטפל בדברים האלה, אני אומר את זה קצת בציניות.

אורי מקלב: אני רוצה להגיע לשלב הסיכום.

אורי מקלב: בנושא האחרון צריך לראות ולמצוא מנגנון שייתן מענה אמיתי, לנסות להוביל תהליך קצר יותר.

אורי מקלב: תהליך שאינו נוגע לסיבות המסמכים ולראות מה עושים כי לא מדובר בציבור גדול.

אורי מקלב: אנחנו מדברים באנשים ניצולי רדיפות הנאצים ואנחנו צריכים לעשות הכל כדי להקל עליהם.

אורי מקלב: אני מבין אותם, לעיתים אני מגיע למוסד לביטוח לאומי ואני רואה, להגיד שהם מקרים קשים, כולם הם מקרים קשים.

אורי מקלב: אנחנו צריכים התעוררות.

אורי מקלב: אצלנו מחייבים אותנו ללמוד ספרי מוסר שאומרים אל תיתן למניעות לעכב אותך, ראה מה חובותייך ואיך אתה משפר.

אורי מקלב: אנשים צריכים בקרה וניעור.

קריאה: חשבון נפש.

אורי מקלב: חשבון נפש וזהירות.

אורי מקלב: אני אומר לכולם ואני אומר את זה לעצמי.

אורי מקלב: אני לא מכיר הרבה אנשים שאין להם בעל בית ויש להם מחויבות לעשות אכן עושים.

אורי מקלב: אם לא הייתה לי מחויבות ציבורית אני הייתי מוצא כל כך הרבה עיסוקים.

אורי מקלב: לכל אחד יש סדרי עדיפויות וכל אחד צריך להיכנס ללחץ כדי לעשות.

אורי מקלב: את זה אני אומר בנוגע להצמדה ולריבית.

אורי מקלב: שנית, בנוגע לתהליך הארוך אולי צריך מנגנון יותר אמיתי ומפצה יותר, אני לא רוצה לומר סנקציה אבל אולי משהו שיחייב ויכניס למסלול.

אורי מקלב: אני רוצה לסכם את הנושא הראשון.

אורי מקלב: אני חושב שהנושא הזה מאוד ברור ואני אפילו לא אמרתי את כל מה שאני חושב בנושא הזה.

אורי מקלב: גם את ההערות שלי בנוגע לסקר.

אורי מקלב: יש לנו הרבה הערות וכבר אמרתי על הסקר "מדברי סקר תרחק", הסקר לא אומר לנו שמצדיק לא לקבל ולא להפעיל את המסלול החוקי שהוא דרך המלך, ממש לא.

אורי מקלב: צריך החלטה שהיא החלטה חד משמעית ונחרצת.

אורי מקלב: אנחנו את החוק נקדם.

אורי מקלב: אני אביא את זה ללא הסכמת הקואליציה.

אורי מקלב: אני אתן לכל חברי הכנסת להתבטא כפי שהם יכולים.

אורי מקלב: אני עדיין לא השתמשתי בכלים האלמנטאריים.

אורי מקלב: אני רוצה להוציא את זה מכלל מאבק.

אורי מקלב: אני חושב שזה לא דבר שצריך להביא למאבק.

אורי מקלב: אני לא רוצה להגיע למצב שצריך להיאבק.

אורי מקלב: הגענו לסיכום, להבנה ולתובנה ולהחלטה ולמסקנה שעם כל מה שנעשה בנושא הכרטיס, אני חושב שזה היה תהליך, וכך החוק מחייב, הוא היה תהליך יצירתי, תהליך חדשני וטוב שנעשה לפרק הזמן כשהיו צריכים את המידי.

אורי מקלב: טוב שהוא שופר לאורך הזמן, טוב גם שנעשה סקר ולראות את התוצאות ואיך למצוא דרך להיטיב את השימוש.

אורי מקלב: בוודאי בוודאי לא למנוע מהאנשים את האפשרות החוקית לקבל את הכסף באמצעות הגמלה כמו שנעשה עם כל הגמלאות בישראל.

אורי מקלב: אני מודה לכולם.

אורי מקלב: הישיבה נעולה.