ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 347, 2011-01-11 11:30

אלכס מילר: אנחנו פותחים את ישיבת ועדת החינוך.

אלכס מילר: הנושא הוא: שיבוץ בנות חרדיות בסמינרים ברחבי הארץ.

אלכס מילר: כינסתי את הישיבה בעקבות כמה פניות שקיבלתי, גם מחברי-כנסת וגם מהציבור, בנושא שקשור לשיבוץ בנות חרדיות במערכת החינוך.

אלכס מילר: דעתי האישית - רבותי, אני רוצה להגיד שלא יעלה על הדעת שיש מצב שמישהו מילדי ישראל לא מקבל חינוך.

אלכס מילר: הסיבות יכולות להיות שונות, אבל אין שום סיבה ברמה המוסרית שיכולה למנוע מילדי ישראל לקבל חינוך.

אלכס מילר: על זה אנחנו נשוחח כאן.

אלכס מילר: אנחנו נעלה את כל הסוגיות, נחשוב על הפתרונות.

אלכס מילר: נראה אם יש עוד דברים שהתקדמו בחודשים האחרונים.

אלכס מילר: הנושא הזה עלה לא פעם על סדר-היום הציבורי.

אלכס מילר: אנחנו, כמובן, לא יכולים להתעלם מהתופעה שקשורה לעניין זה.

אלכס מילר: קיבלתי פניות, ועדיין המצב שהובא בפני לא מדוייק.

אלכס מילר: יש נתונים שונים שמסתובבים ככה בין האנשים שפונים, והייתי גם מודה אם היו מציגים בפנינו נתונים מדוייקים כמה יש היום בסך-הכל בכל הארץ, אם אנחנו מדברים על הנושא הספציפי הזה, אם מדובר על בנות חרדיות שלא משולבות במערכת החינוך, ומה בעצם ניתן לעשות כדי לפתור את המשבר הזה.

נסים זאב: האם הדיון הוא רק על מערכת החינוך החרדית או בכלל?

אלכס מילר: הדיון הוא על שיבוץ בנות חרדיות בסמינרים ברחבי הארץ.

אלכס מילר: בכלל אנחנו מדברים גם על הנושאים האחרים בישיבות אחרות, בלי שום קשר לזה.

אלכס מילר: היתה לנו פה ישיבה גם על נושא הנשירה וכל מה שקשור, אבל זה נושא אחר.

אלכס מילר: אדוני המנכ"ל, האם אתה רוצה לפתוח עכשיו?

שמשון שושני: בסוף.

אלכס מילר: נתחיל בנציגי העיריות.

אלכס מילר: יש פה נציגים של עיריית ירושלים ועיריית בני-ברק, ונתחיל מכם.

אלכס מילר: מי נמצא כאן מעיריית ירושלים?

אלכס מילר: אדוני, בבקשה נפתח אתך.

אלכס מילר: תאמר לי מהו המצב העדכני מבחינתכם.

אלכס מילר: אני יודע שהיתה שיחה של בית-המשפט על נושא השיבוץ.

אלכס מילר: איפה הדברים עומדים כיום?

אלכס מילר: האם היו שינויים בחודשים או בשנה האחרונים בכל מה שקשור בשיבוץ?

אלכס מילר: אם תוכל גם באמת תתייחס לנושא הנתונים לפרוטוקול הוועדה, כך שגם ניכנס לפרופורציות.

דני בר-גיורא: הנתונים, שמוכרים נכון להיום על רישום בנות לסמינרים לכיתה ט' במגזר החרדי בעיר ירושלים, הם של 28 בנות שאינן משובצות מתוך מחזור של--

איתמר בר-עזר: --2,500.

דני בר-גיורא: --2,500.

אלכס מילר: האם אתה יכול קצת להרים את קולך?

דני בר-גיורא: אני חוזר שוב: מתוך מחזור של 2,500 בנות, שהתחילו כיתה ט' השנה בירושלים במגזר החרדי, יש כ-28 בנות שאינן משובצות עד לרגע זה באף אחד מהסמינרים לבנות.

אלכס מילר: ממתי?

נסים זאב: מתחילת שנה.

דני בר-גיורא: מתחילת שנת הלימודים התשע"א.

אלכס מילר: באלו גילאים?

דני בר-גיורא: כיתה ט'.

דני בר-גיורא: רישום לסמינרים מתחיל בכיתה ט'.

אתי בנימין: מה קורה עם אלה משנה שעברה?

אתי בנימין: יש כאלה שכבר ישבו שנה שלמה בבית.

נסים זאב: מה זה?

נסים זאב: שאלות ותשובות?

אלכס מילר: אתי, את רוצה לשבת כאן ולשאול שאלות?

אתי בנימין: לא. סליחה.

אלכס מילר: נעשה את זה בצורה מסודרת.

אלכס מילר: כל מי שרוצה להתייחס, לשאול שאלות, נא להירשם, ואנחנו ניתן זכות דיבור.

נסים זאב: חשוב להדגיש כמה היו מחוץ למסגרת בתחילת שנת הלימודים ואת הפתרונות שנתתם במהלך החודשים האלה.

נסים זאב: גם זה נתון חשוב מבחינת המספרים שהיו הרבה יותר גדולים.

דני בר-גיורא: מהנתונים שיש לפני, בתחילת שנת הלימודים היו כ-60 בנות שאינן משובצות, והמספר הזה ירד לכדי 28.

דני בר-גיורא: הבעיה קטנה קצת יותר ממחציתה.

דני בר-גיורא: אלה המספרים שאנחנו מכירים.

אלכס מילר: למה הן לא רשומות?

דני בר-גיורא: ממה שאני יודע, כ-20 מתוך ה-28 בנות שובצו על-ידי העירייה לסמינרים לבנות אך לא בעדיפות הראשונה של ההורים והמשפחות, כלומר יש מקום בסמינר אחר והמשפחות אינן מרוצות מהשיבוץ בסמינרים שהוצעו להן והן רוצות להתקבל לסמינרים אחרים.

אלכס מילר: איך זה בדיוק מתיישר עם חוק חינוך  חובה?

אלכס מילר: הרי אפשר לעשות זאת גם במקביל.

אלכס מילר: אפשר לשבץ והם יכולים להתחיל ללמוד, ואז אם יש טענות כאלה ואחרות אפשר לעשות זאת במקביל.

אלכס מילר: אבל, לא יעלה על הדעת שהן לא נמצאות במסגרת חינוכית.

דני בר-גיורא: על-פי חוק חינוך חובה, יש קב"סים בעיר ירושלים, וכל הקבוצה הזאת מטופלת על-ידי הקב"סים של המגזר החרדי בעיר ירושלים.

אלכס מילר: כמה זמן זה?

אלכס מילר: אנחנו מדברים על מה-1 בספטמבר עד היום, והיום אנחנו ב-11 בינואר.

אלכס מילר: עד מתי אפשר לטפל?

אלכס מילר: עד פברואר?

אלכס מילר: עד מאי?

אלכס מילר: רבותי, מה קורה?

אלכס מילר: רבותי, 28 ילדים יושבים בבית.

איתמר בר-עזר: אני איתמר בר-עזר, מנהל האגף לחינוך חרדי בתוך מינהל החינוך בעיריית ירושלים.

איתמר בר-עזר: אנחנו חושבים שלקחת קב"ס ולהתחיל לטפל עם חוק נוער כבר מתחילת החופש הגדול או באמצע החופש הגדול, כשמתבררת כל התמונה, זה לא נכון, כי יש פה רצונות של הורים; בדרכי נועם ובכאלה דרכים ובדרכים אחרות אנחנו יכולים לשבץ יותר טוב ויותר מתאים כל בת ובת.

איתמר בר-עזר: לכן, הדרך שלנו במשך כל השנים היתה שאנחנו מעבירים את רשימת הבנות לטיפול הקב"ס רק אחרי החגים, ועד אז אנחנו עובדים בדרכים אחרות, וגם אתו אנחנו תקופה מסויימת, לטובת הבנות ולטובת ההורים וכדי לא להופיע בבתי-משפט, אנחנו מטפלים אחרת - במצב של יותר דרכי נועם.

איתמר בר-עזר: אלה היום עד היום הנהלים שלנו, ואני חושב שכך השגנו את התוצאות הכי טובות שיש.

איתמר בר-עזר: כל הקבוצה הזאת, בין ה-60 של תחילת שנה ובין ה-20 של היום, זו קבוצה שאי-אפשר לדבר עליה באופן כללי.

איתמר בר-עזר: יש בה כמה וכמה סוגים; אני לא רוצה לפרט פה, אבל יש כאלה שיש- - -

אלכס מילר: אתה יכול לפרט.

אלכס מילר: אין שום בעיה.

איתמר בר-עזר: לא. לא צריכים להיכנס לבעיות של כל אחת.

איתמר בר-עזר: יש ביניהן כמה וכמה סוגים, ועם כל אחת צריך את הטיפול האחר.

איתמר בר-עזר: בעזרת ה', אנחנו חושבים שאם 2,500 בנות צריכות להיכנס לכיתות ט' כאשר כל התיכונים, חוץ מאחד בירושלים, הם לא עירוניים, כל התיכונים הם של עמותות פרטיות שמנהלים אותם ויש חוסר מקום והסמינרים, אלה שיותר רוצים אותם, מפוצצים עד אפס מקום - אני חושב שעיריית ירושלים עושה עבודה מאד-מאד יפה ויסודית בדרכי נועם ובדרכים שלה.

איתמר בר-עזר: בסופו של דבר, מגיעים לתוצאות טובות, כולל בת שלא היתה מתחילת שנת הלימודים בכיתה שמקבלת גם סל של עזרה בהשלמת השיעורים.

איתמר בר-עזר: רוב הבנות האלה, שגם נמצאות בבית, נמצאות במין מקומות שהן משלימות שיעורים.

איתמר בר-עזר: הרצון של הבנות האלה לא להירשם באף סמינר אחר, כשהן חושבות עוד שהן ישיגו סמינר שיותר נראה להן, מביא לכך שהן לא מתחילות ואחר כך עוברים.

איתמר בר-עזר: זה גם כן תהליך שצריכים להבין אותו.

איתמר בר-עזר: אני חושב שאנחנו עושים עבודה יפה ובדרכי נועם ומצליחים להצליח.

אלכס מילר: אני יכול להגיד לך מה ההבדל.

אלכס מילר: ההבדל הוא שמבחינתנו אפילו לגבי בן-אדם אחד זה לא מקובל, ואני גם לא מקבל את התופעה של סטיית תקן שאפשר להגיד: "רובם משולבים, אבל יש כאלו שלא כל כך הצלחנו".

אלכס מילר: גם אם הטיפול שלכם מתחיל מאחרי החגים, גם זה דבר, שלדעתי, אפשר להתמודד אתו כאשר באים ושואלים הורים לפני, בחופשת הקיץ, לפני חופשת הקיץ: "תשמעו, ככה וככה.

אלכס מילר: זה הולך להיות העניין.

אלכס מילר: זה הולך להיות השיבוץ".

אלכס מילר: האם ניתן לבוא ולעשות את זה?

אלכס מילר: הרי זה מה שאתם עושים עכשיו.

אלכס מילר: כשאתה בא ואומר "אני נמצא בשיח עם ההורים", למה אי-אפשר לעשות אותו לפני.

אלכס מילר: אם אתה רואה שעד 2, 3 או 4 חודשים לא מגיעים לפשרה, גם לא תגיעו עכשיו לְפשרה.

אלכס מילר: אז, מה עשינו בזה?

איתמר בר-עזר: אני אסביר.

איתמר בר-עזר: היו שנים שניסינו בצורה הזאת, שאנחנו באמצע החופש הגדול לוקחים את אותן 70 שיש באמצע החופש הגדול ומתחילים להגיד להן: "את לפה, את לפה ואת לפה" לפי המקומות שיש, ומודיעים להם שאם ב-1 בספטמבר הם לא מתייצבים אנחנו מתחילים את התהליך המשפטי.

איתמר בר-עזר: התוצאות הן לא יותר טובות מאשר היום.

איתמר בר-עזר: על אף זאת, ראש העיר הינחה אותנו שהשנה אנחנו מקדימים רישום.

איתמר בר-עזר: הוספנו כוח-אדם גם באיתור, ודני יכול להרחיב על זה, ובעזרת ה' בתחילת החופש הגדול אנחנו נהיה עם אותה קבוצה.

איתמר בר-עזר: אם באמת יוחלט בעירייה שאנחנו הפעם הולכים בצורה קצת יותר קשה, יש לנו את הכלים לעשות את זה.

איתמר בר-עזר: אנחנו יכולים לעבוד גם באופן הזה.

איתמר בר-עזר: מכיון שמדובר בנפשות, אני אישית יודע שהדרך הזאת לא טובה; היא לא לטובת התלמיד ולא לטובת ההורים.

איתמר בר-עזר: אני חושב שזה לא טוב.

איתמר בר-עזר: אבל, מכיון שאני מבין שרוח הדברים היא אחרת, ויש לנו הוראה מראש העיר לעבוד אחרת, אנחנו השנה כנראה בתחילת החופש הגדול נתחיל לטפל באופן הזה של הקב"סים ושיחות עם ההורים והודעה שביום הראשון לתחילת הלימודים מחכה להם צו.

אלכס מילר: מבחינתך, אתה טוען שהבעיה היא אך ורק בהחלטה של ההורים ואין שום בעיה מבחינת סמינרים.

איתמר בר-עזר: לנו יש מקומות לבנות, וצריכים רק להתאים תפוחים לתפוחים ואגסים ואגסים.

איתמר בר-עזר: לא יכולים לתת סתם.

איתמר בר-עזר: זה לא "שבץ נא".

איתמר בר-עזר: צריכים לעשות את זה נכון.

איתמר בר-עזר: כל בת מעריכה את עצמה קצת יותר וקצת פחות.

איתמר בר-עזר: לנו  יש מקומות.

איתמר בר-עזר: לנו יש פתרונות.

איתמר בר-עזר: לנו יש גם בית-ספר עירוני.

איתמר בר-עזר: אין לי בעיה לשבץ את זה.

איתמר בר-עזר: הוא אשר אמרתי: שכל העבודה הזאת לא נכונה, כי צריך לתת לעסק לעבוד קצת אחרת.

איתמר בר-עזר: יש להורים אחריות על ילדים, ויש לְילדים אחריות עליהם.

איתמר בר-עזר: צריכים לדעת שפתרונות יש לנו, על אף שהייתי רוצה מאד--

אלכס מילר: אבל, לפי איזה קריטריון השיבוץ?

איתמר בר-עזר: --עוד סמינר אחד מה-high schools שייכנס לתוך המשחק, ועדיין לא מצאתי יזם שמוכן לפתוח אותו.

אלכס מילר: לפי איזו שיטה עובד השיבוץ בעיריית ירושלים?

איתמר בר-עזר: יש רישום.

אלכס מילר: לפי רישום אזורי?

איתמר בר-עזר: לא, אין רישום אזורי לבתי-ספר על-יסודיים.

איתמר בר-עזר: זה פשוט: כל אחד נרשם ב-2-3 מקומות שלבו חפץ, עושים את המבחנים, עוברים את המיונים, ויודעים מה המצב.

איתמר בר-עזר: ואז, מתחילים לעשות שיבוץ עם מה שנשאר.

איתמר בר-עזר: מי שמתקבל ומי שנכנס לפי כל מיני כללים שנכנסים ונמצאים, עם ועדות, עם ועדות רבנים, עם הכל, כמו שאנחנו יודעים לעשות את העבודה, אנחנו עושים אותה הכי טוב בעולם - ולפי זה אנחנו גם יכולים לעשות את השיבוץ.

איתמר בר-עזר: עד היום לא אהבתי את נושא השיבוץ.

איתמר בר-עזר: אני חושב שהמצב הרבה יותר טוב בלי לעשות שיבוץ כפוי.

איתמר בר-עזר: ואיך שיוחלט ויש גם הוראות, אנחנו נעשה.

אלכס מילר: למה לא מפעילים את כל העניין של הרישום האזורי בתוך המערכת הזאת?

איתמר בר-עזר: קודם כל, בתי-הספר הם לא נמצאים- - -

אלכס מילר: למה לא לפי מקום המגורים?

נסים זאב: אין.

נסים זאב: זה לא שייך.

איתמר בר-עזר: זה לא שייך.

איתמר בר-עזר: זה דבר שלא שייך.

איתמר בר-עזר: לכל משפחה יש אופי, צבע, טבע, והכל - - -

נסים זאב: סליחה.

נסים זאב: לא רק זה.

נסים זאב: כל הסמינרים מרוכזים במרכז העיר.

איתמר בר-עזר: נכון.

איתמר בר-עזר: זה "חוץ א מייסע".

נסים זאב: מה?

נסים זאב: זה המעשה.

נסים זאב: מה זה "חוץ א מייסע"?

אלכס מילר: אדוני, אתה צריך להבין שאתה נמצא כאן, ויש פה פרוטוקול.

אלכס מילר: אתה לא יכול - - -

איתמר בר-עזר: אמרתי שיש משפחות - - -

אלכס מילר: מה זה "אופי, צבע"?

איתמר בר-עזר: אני מסביר.

איתמר בר-עזר: יש משפחה יותר מודרנית ויש משפחה פחות מודרנית, יש משפחה שרוצה עם בגרות ויש משפחה שרוצה בלי בגרות.

איתמר בר-עזר: זה כל מה שהתכוונתי.

איתמר בר-עזר: כל מה שאתם יכולים להכניס בתוך המלים זה יפה מאד להכניס.

אלכס מילר: אני אמרתי?

אלכס מילר: אתה אומר.

איתמר בר-עזר: אני אמרתי דבר אחד פשוט וברור.

אלכס מילר: לא. תשמע.

אלכס מילר: מה שאתה אומר - תתן פרשנות.

איתמר בר-עזר: בסדר, אז נתתי פרשנות.

אלכס מילר: אני עוזר לך לתת פרשנות למה שאתה אומר, כי בסופו של דבר אם תהיה כאן פרשנות - הבעיה תהיה אצלך ולא אצלי.

איתמר בר-עזר: בסדר.

איתמר בר-עזר: אמרתי: יש משפחות שרוצות סמינר שאין בו את הבגרות ויש משפחות שרוצות סמינר עם בגרות, יש משפחות שרוצות סמינר שבו יותר לומדים מדעים ויש - פחות מדעים, יש יותר תורני ויש פחות תורני, יש עם יותר מקצועות ויש עם פחות מקצועות.

איתמר בר-עזר: אי-אפשר לעשות את זה אזורי.

איתמר בר-עזר: זה כל מה שהתכוונתי.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: אנחנו עוד נחזור אליכם.

אלכס מילר: מי זה יואב ללום?

אלכס מילר: אדוני, בבקשה.

יואב ללום: אדוני היושב-ראש, אם אפשר, אני מבקש לדבר אחרי ההורים שהגיעו.

אלכס מילר: בסדר.

אלכס מילר: האם ההורים נמצאים כאן?

יואב ללום: יש הורים שהגיעו.

יואב ללום: נמצא כאן יונה מזרחי מקריית-ספר, אבנר אברג'ל מבני-ברק, ואולי יש כאן עוד הורים שלא הזדהו בפני.

יואב ללום: אלה ההורים שהזדהו בפני.

אלכס מילר: האם שלושתכם ההורים?

דובר: כן.

אלכס מילר: נתחיל ממך,  ונתקדם כך אחד אחד.

אלכס מילר: אמרו את השם.

יונה מזרחי: אני יונה מזרחי ואני גר במודיעין עילית, ואני גם פעיל במאבק שם כנגד האפליה שם.

יונה מזרחי: הייתי מבקש להתחיל מהנקודה הזאת, ואם אחרי זה יתאפשר - לעבור לנקודה האישית יותר.

יונה מזרחי: בעקרון, במודיעין עילית קיימים שני סמינרים גדולים.

יונה מזרחי: אחד נוסף נפתח לפני שנתיים שהוא קטן יותר, ובמקביל אליו פתחו הסמינרים האשכנזים שם סמינר נוסף שהוא סמינר ספרדי.

יונה מזרחי: יש לי פה רשימת תלמידות גם משנים קודמות.

יונה מזרחי: במודיעין עילית אפשר לראות בצורה ברורה שבשני הסמינרים הקיימים האשכנזים יש רק 30% ילדות ספרדיות, כשרוב הילדות שנדחות מהסמינרים האלה הן ילדות ספרדיות.

יונה מזרחי: זה מצב שהוא פשוט ברור לכל.

יונה מזרחי: יש פה את הרשימות, ואפשר לראות בבירור שיש פה תופעה של אפליה.

יונה מזרחי: אחרי שצובעים את העניין הזה בצורה הכי יפה שבעולם ומנסים להסביר למה הילדה לא מתאימה כמו שעכשיו שמענו - מקצוע, לא מקצוע - בסופו של דבר זו התופעה שנה אחרי שנה.

יונה מזרחי: בשנה שעברה התחלתי בתכתובת ארוכה.

יונה מזרחי: זה התחיל משר החינוך, מנכ"ל משרד החינוך ומר פינסקי שנמצא פה.

יונה מזרחי: בסופו של דבר, הגענו לתחילת השנה כשהיו בסביבות 30 ילדות שיושבות בבית.

יונה מזרחי: אנחנו בסך-הכל עיר קטנה, ויחסית לירושלים שאני שומע כמה היו בה, 30 ילדות זה הרבה מאד.

אלכס מילר: אפילו ילד אחד זה יותר מדי.

יונה מזרחי: אני מסכים אתך במאה אחוז.

יונה מזרחי: בסופו של דבר, מה שקרה הוא שחודשיים אחרי תחילת שנת הלימודים היו בבית בסביבות 15 ילדות.

יונה מזרחי: מתוכן אחרי היום של ועדת החינוך הקודמת הסכימו לקלוט 9 ילדות, וכל השאר התפזרו בכל רחבי הארץ, בבני-ברק ובירושלים, והם לומדות שם היום.

יונה מזרחי: עדיין יש 2-3 ילדות שנמצאות בבית, והרשות המקומית מתנערת מהטיפול בעניין הזה.

יונה מזרחי: לצערי, משרד החינוך גם כן באיזה שהוא מקום מתנער מזה, ועוד מעט אני אכנס אולי לעניין האישי שלי, ואז יהיה אפשר לראות כמה הם מתנערים מהסיפור הזה.

יונה מזרחי: המצב היום הוא פשוט שהתחיל הרישום לשנת הלימודים הבאה, וכבר הגיעו אלי הורים.

יונה מזרחי: ברגע שהתחיל הרישום, כל הצורה של הרישום שם - הכל עובד מתחת לשטיח עד שמתחיל הרישום הרשמי.

יונה מזרחי: כבר הגיעו אלי הורים, בערך עשרה הורים שיודעים כבר היום, ברגע שהם הגיעו את הטפסים, שהבנות שלהם מחוץ למערכת, וזו רק ההתחלה.

יונה מזרחי: כשהילדות האשכנזיות מגיעות לתחילת שנת הלימודים בכתה ח', כל ילדה יודעת בדיוק לאיזה סמינר היא הולכת.

יונה מזרחי: לצערנו, במודיעין עילית אין לנו את הלוקסוס של סמינרים ספרדיים איכותיים, שיכול להיות שהרבה מהמשפחות היו בוחרות את זה מלכתחילה.

יונה מזרחי: כל התופעה הזאת של החלוקה על רקע עדתי של ספרדים ואשכנזים זה דבר שאני חושב שזה דבר פסול מהיסוד שצריך לעקור אותו.

יונה מזרחי: בכל מקרה, יש לי פה רשימה של 22-23 ילדות מסמינר שהוקם על-ידי הסמינרים האשכנזיים שם, שכל הילדות האלה ספרדיות ומשום מה הרשות המקומית לא מצאה לנכון לשבץ שם אפילו ילדה אשכנזית אחת.

יונה מזרחי: יש לי פה את הרשימה מסמינר מאיר, שם רואים בבירור שכמעט הרוב המוחלט של הילדות שנדחו- - -

אלכס מילר: האם הנציגים של עיריית מודיעין עילית נמצאים כאן?

דוברת: הם לא אישרו.

דוברת: דיברתי אתם אתמול.

יהודית גידלי: הם הוזמנו.

יונה מזרחי: רוב הילדות שנדחו מסמינר מאיר הן ילדות ספרדיות.

יונה מזרחי: יש לי פה רשימות של כתה ט' של השנה בסמינר פויירשטיין, שלוש כיתות כשבכל כתה יש 39 ילדות, וכך התחילה השנה, בכל כתה יש בדיוק 13 ילדות ספרדיות.

יונה מזרחי: משום מה, משרד החינוך והמפקחת של משרד החינוך לא הצליחו עדיין לעלות על זה שיש שם אפליה עדתית.

יונה מזרחי: יש לי פה את הרשימה של סמינר מאיר של השנה, וסימנתי את הילדות הספרדיות והאשכנזיות.

יונה מזרחי: 30% ילדות ספרדיות בסמינר מאיר השנה.

יונה מזרחי: גם משנה שעברה יש לי את הרשימה, וזו אותה תופעה בדיוק.

יונה מזרחי: ברשותכם, אעבור לנקודה היותר אישית שלי משנה שעברה כדי להסביר את כל ההתנהלות הזאת.

יונה מזרחי: בתי בשנה שעברה בכתה ח' היתה צריכה לעלות לכתה ט', וניסינו לרשום אותה לסמינרים.

יונה מזרחי: בתחילת השנה כבר כל ילדה יעדה לאן היא בדיוק הולכת.

יונה מזרחי: כשהגענו לרשום אותה לסמינרים, ידענו את התשובה הסופית.

יונה מזרחי: כמו שאמרתי, היתה תכתובת עם משרד החינוך ועם כל מי שהיה אפשר במשרד החינוך.

יונה מזרחי: בסופו של דבר, הגשתי ערעור - אני מגיע מייד לסוף - ב-22 באוגוסט.

יונה מזרחי: רק כדי להבין: את התשובה הסופית קיבלתי ב-7 באוקטובר, כשב-1 בספטמבר התחילה שנת הלימודים.

יונה מזרחי: כלומר, למשרד החינוך לקח קרוב לחודשיים לענות תשובה לערעור שזה דבר פשוט.

יונה מזרחי: בערעור, מה שכולל כלל התושבים שם, שאלתי את המפקחת, גברת אלמליח, האם היא יכולה להסביר את התופעה שרוב הילדות שנדחו מהסמינרים הן ילדות ספרדיות.

יונה מזרחי: גברת אלמליח אומרת לי: "לא יודעת.

יונה מזרחי: לא בדקנו ספרדים או אשכנזים".

יונה מזרחי: שאלתי אותה "יש לי את זה פה, את כל הרשימות.

יונה מזרחי: האם את רוצה שאני אראה לך את זה?"

יונה מזרחי: , וגברת אלמליח לי אומרת לי: "לא.

יונה מזרחי: יש לי את כל החומר, ואם נצטרך- נבדוק את זה".

יונה מזרחי: אני רק רוצה להזכיר שכל ההנחיות שגברת אלמליח הוציאה בשנת 2006 היו הנחיות שיצאו בעקבות בג"ץ של האגודה לזכויות האזרח נגד סמינרים בירושלים בדיוק על הרקע של האפליה.

יונה מזרחי: זאת אומרת, כל מה שגברת אלמליח הוציאה את ההנחיות זה כדי לבדוק האם יש אפליה עדתית על רקע של ספרדים ומזרחים ולעקור את התופעה הזאת.

יונה מזרחי: גברת אלמליח, שהוציאה את ההנחיות האלה, לא משתמשת בהנחיות האלה כדי לבדוק האם יש את הבעיה הזאת.

יונה מזרחי: בסופו של דבר, קיבלתי את התשובה של משרד החינוך.

יונה מזרחי: אני פירטתי שם בדיוק את הטענות שלי.

יונה מזרחי: למשל: קריטריונים לפי הנחיות של משרד החינוך לא פורסמו בסמינרים, לא היו ראיונות לחלק מהילדות, ועוד הרבה טענות.

יונה מזרחי: המנהלת אומרת בצורה מפורשת שהיא ראיינה 120-130 תלמידות.

יונה מזרחי: היא מראיינת הרבה מאד ילדות.

יונה מזרחי: היא רשמה שהילדה לא מתאימה לבית-הספר - זו ההתרשמות שלה.

יונה מזרחי: למה הילדה לא מתאימה לבית-הספר?

יונה מזרחי: - היא אומרת שהיא לא זוכרת; "האמא נראית דווקא בסדר, אבל התרשמתי מהילדה שהיא לא מתאימה".

יונה מזרחי: למה?

יונה מזרחי: - יהודה שוורץ שהוא חבר בוועדה טוען: "אי-אפשר ללמוד מהמסמך מה היו הבעיות בראיון.

יונה מזרחי: מדובר בניסוח כללי ביותר".

יונה מזרחי: ושוב, בהנחיות של גברת אלמליח היא כתבה שטופס הראיון צריך להיות ממצה ושיהיה כתוב שם הכל בצורה ברורה.

יונה מזרחי: זאת אומרת, מבחינת כל הטענות שלי, הם רושמים פה בצורה מפורשת שנמצא שבאמת כמה מהנהלים שמחוייבים על-ידי משרד החינוך לא התבצעו ולא היה תקנון של בתי-הספר ולא יצאו מכתבי תשובה.

יונה מזרחי: קיבלנו את מכתבי התשובה בערך שבועיים וחצי לפני תחילת שנת הלימודים.

יונה מזרחי: בסופו של דבר, משרד החינוך קיבל את הטענה של הסמינרים משום מה, ודחו את הערעור שלי.

יונה מזרחי: אני חושב שזה מסביר את הכל.

אלכס מילר: אדוני, תודה.

אלכס מילר: בבקשה.

חיים חוברה: אני חיים חוברה, נציג שכונת גני מודיעין בעיר מודיעין עילית.

חיים חוברה: אני חושב שכל מה שאמר חברי, יוני מזרחי, נכון גם לגבי השכונה שלנו, גני מודיעין, אבל אצלנו זה הרבה יותר רחב ושיטתי.

חיים חוברה: השכונה שלנו, שהיא שכונה בעיר מודיעין עילית, הרכב האוכלוסיה שלה ברובו הדומיננטי הוא ספרדים, ושערי מוסדות הלימוד בעיר עצמה נעולים באופן סיסטמטי לכל באי השכונה, לכל תושבי השכונה.

חיים חוברה: זו תופעה שאין לה שום הסבר רציונלי.

חיים חוברה: אני, בשיחות גם עם המרא דאתרא, רב העיר, וגם עם מנהלי המוסדות, לא קיבלתי שום תשובה הגיונית מדוע באופן גורף, בלי לבדוק כלל את הבנות ואת המשפחות, לא נותנים דריסת רגל לבנות תושבות השכונה שלנו.

חיים חוברה: באופן כללי, אומרים: לא מקבלים מגני מודיעין.

חיים חוברה: זו הסיסמא, ואין שום סיבה רציונלית אחרת.

חיים חוברה: בגילאי היסודי יש לנו פתרונות, והם כמובן מטפסים על זה ואומרים: "יש לכם בתי-ספר בשכונה עצמה", ועד כתה ח' באמת אפשר לומר שהבנות מסודרות לפי חצי תאוותן אולי.

חיים חוברה: אבל, כשהן מגיעות לכתה ט', הן נתקלות בחומה בצורה כששערי מוסדות הלימוד סגורים בפניהן.

חיים חוברה: זה משהו שהוא צריך לעקור אותו מהשורש.

חיים חוברה: כל מה שאמר חברי נכון גם לגבי השכונה שלנו.

חיים חוברה: אנחנו מצפים שגם בעירייה וגם במשרד החינוך יטפלו בבעיה הזאת בצורה יסודית.

חיים חוברה: כבר עכשיו אני יודע שלקראת השנה הבאה יש בנות טובות ממשפחות חרדיות, שמתאימות על-פי כל קריטריון להתקבל במוסדות של מודיעין עילית, ובכלל לא מתחילים אפילו לרשום אותן.

חיים חוברה: לא מוכנים לרשום אותן.

חיים חוברה: הן באות להירשם, שואלים אותן "מאיפה אתן?"

חיים חוברה: , ולא ממלאים להן טופס.

חיים חוברה: אם ההורים לא עומדים על כך, על זכותם בחוק, הם פשוט לא נותנים להם אפילו למלא את הטפסים.

נסים זאב: בכמה מספר של בנות מדובר בגני מודיעין?

חיים חוברה: נכון לרגע זה, לבוקר זה, כשיצאתי מהתפילה, בגני מודיעין אני יודע על קרוב לעשר בנות.

נסים זאב: לא. אני מדבר על כתה.

נסים זאב: האם יש כתה אחת או שתי כתות?

חיים חוברה: יש יותר מכתה אחת.

חיים חוברה: יש כתה אחת של הגברת קמינצקי ב"בית יעקב", ויש את בית-הספר של הרב יעקב צוברי שבשנה שעברה הוא פתח איזה שהוא מוסד כביכול המשך לכתה ח'; אני לא רוצה בכלל להרחיב מלים.

חיים חוברה: הוא לא מוכר בכלל.

חיים חוברה: אני לא יודע בכלל איזה פיקוח יש עליו שם.

חיים חוברה: בצר לו הוא הבין שהוא לא יכול לזרוק את הבנות, והוא פתח איזה משהו.

חיים חוברה: הייתי קורא לזה: בית-חולים שדה.

חיים חוברה: זה לא סמינר.

נסים זאב: אל תתבטא כך.

נסים זאב: כמה בנות יש לרב צוברי?

חיים חוברה: בשנה שעברה סיימו משהו כמו 10-12 בנות בכתה ח'.

נסים זאב: הבנתי.

נסים זאב: יש לו כתות קטנות.

חיים חוברה: כן, אלה כתות קטנות מאד.

אלכס מילר: בסך-הכל, כמה יש במודיעין עילית?

חיים חוברה: אני מדבר בשם שכונת גני מודיעין.

חיים חוברה: בגני מודיעין עצמה יש בנות שעל-פי כל קריטריון, לדעתי, יכולות להתקבל ולפחות ראויות להיבדק אם הן מתאימות לסמינרים.

חיים חוברה: לפחות השנה הזאת, נכון לרגע זה, עשר בנות, כאשר אני יודע שיש הורים שמלכתחילה כלל לא פנו, למרות הפרסומים שביצענו, מכיון שהם מיואשים; הם יודעים שזה חסר תועלת בכלל.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: אדוני, האם יש לך מה להוסיף?

אלכס מילר: בבקשה.

אבנר אברג'ל: אני אברג'ל אבנר, ואני הורה לבת שישבה בבית במשך תקופה מאד ארוכה גם על נושא האפליה, אפליה ברורה.

אלכס מילר: מאיפה אתם?

נסים זאב: מאיזו עיר?

יואב ללום: בני-ברק.

אבנר אברג'ל: בני-ברק.

אבנר אברג'ל: בעצם, האפליה הזאת מסתתרת בהרבה דברים.

אבנר אברג'ל: העניין אצלי הוא לא אישי, אלא הוא עניין של בערך 20 משפחות שבעצם ניסיתי לגבש אותן יחד כדי שנלך ביחד.

אבנר אברג'ל: אבל, לכל אחד בבני-ברק יש פחד להיחשף.

אבנר אברג'ל: הפחד הוא מאד גדול שם להיחשף.

אבנר אברג'ל: זה דבר לא ברור.

אבנר אברג'ל: לקחתי יוזמה ורציתי אפילו להקים שם איזה גוף שיפעל לקשר לבנות.

אבנר אברג'ל: שמעתי כאן על שכונות שאני לא קשור אליהן, אבל הן דומות גם לנו בהרבה.

אבנר אברג'ל: הרישום לסמינר מתחיל כבר בחודש טבת.

אבנר אברג'ל: כשבתי היתה בכתה ח', בחודש טבת הודיעו לנו ש"הרב וולף" לא מקבל אותה - "הרב וולף" זה מוסד ששלוש בנותי למדו שם, וזו הבת האחרונה.

אבנר אברג'ל: "הוא לא מקבל אותה מחוסר מקום, וכדאי שתחפשו מקום אחר" - כך אמרו לנו המנהלות, המחנכות.

אבנר אברג'ל: פנינו למנהלת ושאלנו: "אוקיי.

אבנר אברג'ל: אנחנו לא נעולים על 'הרב וולף', ולא משנה לנו גם סמינר אחר".

אבנר אברג'ל: ואז, אמרו: "יש סמינר מאיר או כהנא".

אבנר אברג'ל: נגשנו שם, עוד בחודש טבת, אנחנו מדברים לפני הרישום - הרישום מתחיל רק באדר.

אבנר אברג'ל: אשתי נגשת ומבקשת להירשם, ואז אומרים לה: "תשמעי.

אבנר אברג'ל: האחיות שלה למדו שם.

אבנר אברג'ל: שתמשיך שם".

אבנר אברג'ל: ואז, הבנו שהסיפור כבר מכור, וכבר שמענו סיפורים שבדרך-כלל ברגע שהרב וולף מחליט משהו הוא לא מקבל.

אבנר אברג'ל: היא למד בשיכון ג', בבן-זכאי שם, שזה אזור מרכזי, ובכתתה למדו 32 בנות ומתוכן 11 בנות ספרדיות, כשבעצם הלכו להירשם לאותו סמינר בסך-הכל 10: שתי ספרדיות ושמונה אשכנזיות.

אבנר אברג'ל: ברישום עשו מבחן, ולפי מיטב הבנתי הכל היה ברור שהכל בסדר כי גם לא קיבלנו תשובה.

אבנר אברג'ל: הלימודים התחילו ותשובה גם לא קיבלנו.

אבנר אברג'ל: כך הבנתי שזה בסדר, כי היתה לי בת ראשונה שלמדה בסמינר הזה ובאמת בתחילת הרישום לא קיבלנו תשובה אבל אחרי שבוע וחצי קיבלנו תשובה מהסמינר שאפשר להכניס אותה.

אבנר אברג'ל: חשבתי שאולי זו אותה סיטואציה.

נסים זאב: איזה סמינר?

נסים זאב: האם אתה מדבר על "וולף"?

אבנר אברג'ל: כן, על "הרב וולף".

אבנר אברג'ל: בתי הראשונה לא התקבלה תכף בתחילת השנה גם מחוסר מקום, אבל, בסופו של דבר, הסתדרו העניינים.

אבנר אברג'ל: אני לא יודע איך.

אבנר אברג'ל: חשבתי שאולי זו אותה הסיטואציה.

אבנר אברג'ל: נגשתי מספר פעמים לרב וולף ושאלתי אותו מה קורה, ואז הוא אמר: "תשמע, מאד קשה לי, מאד צפוף לי".

אבנר אברג'ל: אני פשוט מעלה כמה דברים כאן, שפשוט התגלו לי אחרי שאני ישבתי וחקרתי מה קורה.

אבנר אברג'ל: הרבה בנות מחוץ לעיר לומדות בסמינר הזה, מחדרה, ממודיעין, מאלעד ומכל מקום.

אבנר אברג'ל: יש בסמינר "וולף" ובכל הסמינרים.

אבנר אברג'ל: בכל הסמינרים לומדות בנות מחוץ לעיר, כאשר הבנות שלנו נדחקות ואין להן מקום.

אבנר אברג'ל: אני מדבר גם השנה.

אבנר אברג'ל: זה גם ב"מאיר".

אבנר אברג'ל: בדקתי כתות של חברים שאני מכיר את בנותיהן, וביקשתי לדעת "האם אתן מכירות בנות שהן מחוץ לעיר?"

אבנר אברג'ל: , ואמרו לי: "כן, ודאי.

אבנר אברג'ל: כל יום".

אבנר אברג'ל: עמדתי אצל "הרב וולף" וצילמתי הסעה הסעה שמגיעה ואוספת בנות מחוץ לעיר, אם זה מאשדוד ואם זה מכל המקומות.

אבנר אברג'ל: אני אומר: למה צריך להיות מצב כזה?

אבנר אברג'ל: אנחנו הורים.

אבנר אברג'ל: אחרי זה פשוט מחפשים סיבות.

אבנר אברג'ל: הסיבה ההתחלתית היתה שאין מקום.

אבנר אברג'ל: זו הסיבה שבעצם לא קיבלתי מכתב.

אבנר אברג'ל: אבל, אחרי שהתחילה שנת הלימודים הואיל בטובו סגן המנהל ואמר: "תשמע, יש כאן מכתב.

אבנר אברג'ל: אולי לא הגיע אליך מסיבות שונות.

אבנר אברג'ל: קח אותו".

אבנר אברג'ל: לקחתי את המכתב, וראיתי שהסיבה היא חוסר מקום.

אבנר אברג'ל: נגשתי למשרד החינוך וניסיתי להגיש ערר, ובתחילה הם דחו אותי בערר ולא רצו בכלל לקבל את הערר מהסיבה "שהילדה שלך נכשלה במבחן".

אבנר אברג'ל: ואז, הם מביאים תוצאות של מבחן שבעצם אי-אפשר לבדוק אותו.

אבנר אברג'ל: כשהייתי בוועדת ערר, ביקשתי להביא גורם חיצוני שיבדוק את המבחן - "לא.

אבנר אברג'ל: אי-אפשר".

אבנר אברג'ל: גברת אלמליח אומרת: "בית-המשפט לא יכול להראות לה את המבחן.

אבנר אברג'ל: רק השופט יראה את המבחן ואתה לא תראה אותו".

אבנר אברג'ל: אמרתי: "איזה אבסורד הדבר הזה?"

אבנר אברג'ל: .

רות אלמליח: - - -

אבנר אברג'ל: סליחה, אם יש לךְ טענות, את מוקלטת אצלי.

אבנר אברג'ל: יש לי את זה בְּהקלטה.

רות אלמליח: - - -

אבנר אברג'ל: אני אביא לך את זה בְּהקלטה.

אבנר אברג'ל: אם יש לך טענות, את מוקלטת.

נסים זאב: סליחה, אתה פונה לוועדה ולא אליה.

נסים זאב: בבקשה.

אבנר אברג'ל: לא. היא פשוט רועמת.

אבנר אברג'ל: היא רועמת על מה שאני מדבר.

אבנר אברג'ל: ואז, הפנו את כל התשומת לב של הילדה למבחן.

אבנר אברג'ל: לקח לי שלושה חודשים כדי שאראה את המבחן.

אבנר אברג'ל: בתחילה הרב וולף בא והראה לי אותו, וחטף אותו, כדי שאני לא אראה.

אבנר אברג'ל: ראיתי שמחוק בטיפקס.

אבנר אברג'ל: אמרתי: "תשמע, אולי נעשה עוול לילדה".

אבנר אברג'ל: אמרתי בוועדה: "אולי זה לא המבחן שלה.

אבנר אברג'ל: אולי לא בדקו את זה כמו שצריך".

אבנר אברג'ל: לי ברור שהילדה שלי, מבחינת התעודות, מאד מצטיינת בכתה.

אבנר אברג'ל: כשאמרתי לגברת אלמליח "איך את מסבירה את זה?

אבנר אברג'ל: שמונה שנים ילדה השקיעה כל כך הרבה", היא אומרת: "אתה יודע, יש פוילעשטיק בבתי-ספר.

אבנר אברג'ל: אתה יודע, אתה בא למורה וזה, והיא יכולה לרשום מה ש...".

אבנר אברג'ל: אמרתי: "מה?

אבנר אברג'ל: את מדברת באמת ברצינות?"

אבנר אברג'ל: . אלה דברים שאי-אפשר לשמוע אותם.

אבנר אברג'ל: להגיד דבר כזה שהמורה תעשה מה ההורה רוצה בְּתעודה, כדי שאולי כן יקבלו אותה?

נסים זאב: - - - .

נסים זאב: יש גבול.

אבנר אברג'ל: בסופו של דבר, הגענו.

אבנר אברג'ל: בדרך-כלל, ועדת הערר שבמשרד החינוך היא מוזרה לכל הדעות.

אבנר אברג'ל: מכניסים את המנהלים לחוד; אי-אפשר לשמוע מה המנהל אמר ומה ההורה אמר, כך שבעצם כל אחד אומר מה שהוא אומר והוועדה בסוף כותבת את התשובה שלה.

אבנר אברג'ל: התשובה שלה: "הילדה שלך נכשלה במבחן.

אבנר אברג'ל: אנחנו מקבלים את מה שהמנהל אמר".

אבנר אברג'ל: סליחה, אם הבת שלי נכשלה במבחן, יש כאן את החוק שאומר שגם היו צריכים ליידע אותנו בזמן סביר, יכולנו לערער על זה בזמן סביר ולא להשאיר את הילדה 5-6 חודשים בבית בלי סמינר רק בגלל שלא קיבלנו תשובה.

אבנר אברג'ל: התשובה שידועה לנו היא שזה רק חוסר מקום, כשיש הרבה בנות שמתקבלות מחוץ לעיר.

אבנר אברג'ל: זה דבר אבסורד ולא מובן.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: יואב, בבקשה.

יואב ללום: אדוני, אחרי הדברים אני חושב שאני לא ארד לפרטים ודווקא ארצה להתעסק בעקרון.

אלכס מילר: האם אתה יכול להציג את עצמך לפרוטוקול?

יואב ללום: אני יואב ללום, יושב-ראש עמותת "נוער כהלכה", שמתעסק בנושא הזה כבר משנת 2006 ועד ימינו.

יואב ללום: אני רק רוצה בנקודה אחת כן להשתמש ולחזור על דברים שדיבר אבנר אברג'ל לגבי הפחד.

יואב ללום: יש פחד ואנשים מפחדים.

יואב ללום: הם מפחדים אפילו להגיע לְוועדה של כנסת ישראל ולהציג את הדברים.

יואב ללום: רועדים מהפחד.

יואב ללום: מפחדים מהמחירים, מפחדים מה מנהלי המוסדות יעשו לילדים שכן נמצאים אצלם בתוך המסגרת, האם הילדים האחרים שכן הצליחו בדרך לא דרך להגיע למוסד חינוך יוכלו להישאר אחרי שהם יעיזו לחשוף את פרצופם כאן.

יואב ללום: זה רק במשפט פתיח אחד.

יואב ללום: ואני אעבור לעקרונות.

יואב ללום: אדוני, אני רוצה רק לומר משפט אחד בנוגע לתגובה של עיריית ירושלים.

אלכס מילר: לפני שאתה נכנס לעניין העירייה, האם יש לך נתונים?

אלכס מילר: תתחיל עם נושא הנתונים.

יואב ללום: כן, אני אציג.

יואב ללום: אתחיל בנתונים.

יואב ללום: יש תקנות לימוד חובה וחינוך ממלכתי (רישום), וחתום עליהן מנכ"ל משרד החינוך זלמן ארן.

שמעון שושני: הוא לא היה מנכ"ל - הוא היה רק שר.

יואב ללום: סליחה, הוא היה שר.

יואב ללום: השר חתום על התקנות.

יואב ללום: אדוני, תודה שתיקנת אותי.

יואב ללום: שר החינוך זלמן ארן משנת 1959 חתום על התקנות, ובתקנות הללו, אדוני שאל את השאלות הנכונות, יש קציני ביקור סדיר שצריכים לעשות את העבודה.

יואב ללום: אנחנו נמצאים היום בשנת 2011, שכל מזכירה מתחילה יודעת לסנכרן בין שני קבצי "אקסל".

יואב ללום: לקחת קובץ "אקסל" של בנות שסיימו כתה ח' ולראות מי משובצת ומי לא - אפשר לעשות זאת גם בפברואר של שנה לפני תחילת שנת הלימודים.

יואב ללום: אבל, אדוני, אני רוצה להקריא לך סעיף אחד שכן מופיע בתקנות, וזה החוק המחייב במדינת ישראל.

יואב ללום: סעיף 26 לגבי רישום בבית ספר מוכר שאינו רשמי, ואני רוצה שעיריית ירושלים תשמע את הסעיף כי היא אולי לא יודעת שהוא קיים: "הרשם הראשי ממונה על ביצוע הרישום בכל בית-ספר מוכר שאינו רשמי ומנהל כל בית-ספר כזה חייב לקיים את הוראותיו לגבי הרישום".

יואב ללום: כאילו, ברצינות אין לכם סמכות?

יואב ללום: אתם מתכוונים לזה?

יואב ללום: אני לא יודע מאיפה.

יואב ללום: זה דבר ראשון.

יואב ללום: דבר שני - קציני ביקור סדיר זה משהו נחמד מאד.

יואב ללום: יש אנשים שמקבלים משכורת והם מסכנים, שכן אין להם שום סמכות.

יואב ללום: יש קציני ביקור סדיר, אנשים נהדרים, אנשים שבאמת רוצים לעשות את עבודתם, שמגיעים בבוקר לעבודה ורוצים להכניס את הבנות לבית-הספר - יש גם קציני ביקור סדיר שלא, אבל יש קציני ביקור שכן.

יואב ללום: הם באים לבית-הספר, והם לא יודעים שיש סעיף כזה שמחייב, שמכתב של הרשם הראשי אומר למנהל בית-הספר: "אדוני, הילד הזה בפנים.

יואב ללום: רוצה או לא רוצה - מעניין אותי...".

יואב ללום: אין להם שום שיניים.

יואב ללום: הם שתדלנים.

יואב ללום: הם פונים למנהלי בתי-הספר ומתחננים על נפשם.

יואב ללום: מדברים על בעיות?

יואב ללום: אני רק לא רוצה לרדת לשמות: בת של אחד מגדולי הדור, בת של ראש ישיבה ונכדה של אחד מגדולי הדור שמתחילת השנה היא בבית בלי סמינר.

יואב ללום: אני לא רוצה על אבא שדיבר אתי אתמול בערב, ראש כולל בבית וגן, שבתו מתחילת השנה בלי סמינר.

יואב ללום: למה?

יואב ללום: אותו סיפור.

יואב ללום: חוזרים פה סיפורים.

יואב ללום: התקשרו אליו מבית-הספר ואמרו "אל תבוא להירשם".

יואב ללום: זה מופיע בפרוטוקול של ועדת ערר של משרד החינוך.

יואב ללום: ועדת הערר שומעת את הטענה, מאמינה לאבא - היא כותבת בתוך הפרוטוקול "אנחנו מאמינים שנאמר לו, אבל כנראה שהמנהל לא ידע".

יואב ללום: אדוני היושב-ראש, תאמין לי: אם זה לא רבי לוי יצחק מברדיצ'ב, אינני יודע מה זה רבי לוי יצחק מברדיצ'ב - כזה לדון לכף זכות את מנהלי המוסדות.

יואב ללום: משרד החינוך קצת שוכח את תפקידו.

יואב ללום: העירייה שוכחת את תפקידה.

יואב ללום: התפקיד שלה הוא לאכוף את הדברים כמו שנקבע בפסק-הדין משנת 2006.

יואב ללום: יש פסק-דין של האגודה לזכויות האזרח שהוזכר כאן, ונקבע בו בבירור שהמכסה של 30% פסולה, לא תהיה, לא ידובר עליה, ואין מכסות ולא יהיו מכסות.

יואב ללום: אבל, אדוני היושב-ראש, מאז ועד היום משרד החינוך לא הקים אפילו ועדה אחת לבדוק.

יואב ללום: אולי יש באמת אחוזים?

יואב ללום: אפילו ועדה אחת לבדוק לא קמה.

יואב ללום: נתונים - אדוני ביקש נתונים.

יואב ללום: העירייה הציגה כאן נתונים על 28 בנות שלא משובצות.

יואב ללום: אני רק לא רוצה שיפילו את אדוני כאן בהגדרות, וקצת אחדד את הדברים.

יואב ללום: יש 28 בנות לא משובצות מה-1 בספטמבר ועד היום.

יואב ללום: אני אשמח לקבל תשובה מעיריית ירושלים כמה בנות יש חסרות מוסד כל שנה שעברה בבית וגם השנה בבית בלי מוסד ומה קורה אתן.

יואב ללום: זה עוד מספר שפשוט באיזה שהוא פיצול כזה אלגנטי או לא אלגנטי הופרד ביניהם.

יואב ללום: אני אשמח לקבל את הנתונים, כי לי יש את הנתונים מתוך עיריית ירושלים עם מספרים מדוייקים.

יואב ללום: זה בקשר לזה.

יואב ללום: אני חוזר חזרה.

יואב ללום: יש פה רישום.

יואב ללום: כל אחד עושה מה שהוא רוצה.

יואב ללום: אין הגדרות.

יואב ללום: כל מנהל מוסד מגדיר לעצמו מה שהוא רוצה.

יואב ללום: יש פה מושג אבסורדי.

יואב ללום: בשנת 2011 אנחנו יושבים פה בכנסת ישראל, בְּוועדה של כנסת, בוועדת החינוך של הכנסת, ושומעים "סמינר ספרדי", "סמינר אשכנזי".

יואב ללום: זה עובר למשרד החינוך ליד האוזן, וזה לא צורם לא באוזן.

יואב ללום: זה לא מפריע לו באוזן.

יואב ללום: אדוני, אני אדגיש לך יותר מה זה סמינר ספרדי וסמינר אשכנזי.

יואב ללום: יוני מזרחי אמר את זה במלה, וקצת אחדד את זה.

יואב ללום: סמינר ספרדי זה אומר שאין שם אשכנזיה אחת; זה 100% ספרדי טהור, ואין אשכנזיה אחת שמגיעה לשם.

יואב ללום: סמינר אשכנזי זה סמינר שיש בו מכסימום 30% ספרדיות.

יואב ללום: המציאות בשטח, כוחות השטח, כוחות השוק, יצרו מצב ששלושה סמינרים אשכנזיים בירושלים ושלושה סמינרים בבני-ברק נמצאים בראש הפירמידה, וכולם רוצים להגיע אליהם.

יואב ללום: רוצים להיות אליטיסטיים, רוצים להיחשב יותר.

יואב ללום: משרד החינוך הפקיר פה את הגזרה.

יואב ללום: הוא הפקיר לגמרי את הגזרה, ונותן לכל מנהל מוסד לעשות מה שהוא רוצה, איך שהוא רוצה וכמה שהוא רוצה.

יואב ללום: אני אומר עכשיו בצער, בניגוד לְוועדות קודמות שעמדתי כאן ועוד שיבחתי את ועדת הערר: אני אשמח לקבל נתונים כמה עררים התקבלו השנה.

יואב ללום: אני לא חושב שיש ערר אחד שהתקבל השנה.

יואב ללום: אני לא חושב שיש אפילו ערר אחד שהתקבל השנה.

יואב ללום: מדובר על עררים על גבי עררים.

יואב ללום: מקרים שמאמינים לאבא שמנהל מוסד אמר לו "אל תבוא להירשם", ודוחים לו את הערר.

יואב ללום: כאילו, מישהו פה השתגע?

יואב ללום: יש פה תפקיד למשרד החינוך, ולפי פסק-הדין התפקיד הוא לעמוד בזמן אמת עם מלוא המידע והנתונים בפניו.

יואב ללום: לא אני צריך להביא נתונים.

יואב ללום: אני עמותה ממגזר שלישי צריך להביא נתונים לעירייה, כשהכל אצלם בקבצי "אקסל" ומסתירים את זה ממני?!

יואב ללום: בוועדת הרבנים של הסמינרים אני משער שאתם כן נותנים מידע.

יואב ללום: אבל, אנחנו, שעובדים פה מ-2006, לא זכאים לקבל מידע.

יואב ללום: יש חיסיון, יש הגנת הפרטיות.

יואב ללום: שמות הבנות מסוּוגים וחסויים.

יואב ללום: המספרים, שהעירייה נותנת כאן, הם מספרים שקריים.

יואב ללום: אני עומד מאחורי המלים שלי.

יואב ללום: יש הרבה יותר בנות מ-28 בנות שהם מציירים.

יואב ללום: הם מעולם לא עשו בדיקה אמיתית מול קבצי "אקסל" מי באמת בפנים ומי באמת בחוץ.

יואב ללום: הם לא עשו את הבדיקה הזדאת מסיבה אחת פשוטה, אדוני: אם היו עושים את הבדיקה הזאת, היו 'קופצים' שם כל הילדים של "סאטמר" שלומדים בבתי-ספר לא מוכרים.

יואב ללום: איפה הם?

יואב ללום: איפה הם נעלמו?

יואב ללום: לאן הם נעלמו?

יואב ללום: יש "סאטמר", יש "תולדות אהרון", אלפי ילדים.

יואב ללום: איפה הם בדו"חות?

יואב ללום: דו"חות של ביקור סדיר.

יואב ללום: איפה הם?

יואב ללום: אז, במכסימום זה להסכים שהוא לומד בבית-ספר פרטי.

יואב ללום: אני מוכן להבין את זה.

יואב ללום: עמדו פה נציגי עירייה ואומרים "אנחנו מחליטים שאחרי החגים מתעסקים עם זה".

יואב ללום: יפה מאד.

יואב ללום: כעורך-דין, כאדם שלמד משפטים, בחיים לא למדתי שנציג ציבור, בכיר ככל שיהיה, אומר לחוק: "שמעתי אותך, אדוני, שמתי את החוק בצד ואני קובע מתי ואיך".

נסים זאב: סליחה.

נסים זאב: לא. יואב, הוא התייחס לאותם הורים שאכן התלוננו באופן רשמי בעיריית ירושלים.

נסים זאב: הוא אומר לך שהיו 60 בתחילת השנה והצטמצמו ל-28 בנות, --

יואב ללום: חד-משמעית, אני מסכים.

נסים זאב: --אבל הוא לא מתייחס ל"סאטמר" או לבנות רחל שיש שם מאות בנות.

נסים זאב: אני מסכים אתך.

יואב ללום: הרב נסים, זו, בדיוק, הבעיה.

יואב ללום: הם צריכים קבצי "אקסל" לבדוק.

נסים זאב: האם אתה חושב שעיריית ירושלים יכולה לאכוף על "סאטמר"?!

נסים זאב: באמת...

יואב ללום: לא. זה לא מה שאמרתי.

נסים זאב: אז, מה?

יואב ללום: הרב נסים, בוא ותשמע טוב-טוב מה כן אמרתי.

אלכס מילר: הוא מדבר על הנתונים.

יואב ללום: אמרתי כן, שתדעו, שהעירייה תדע מי נמצא ומי לא נמצא, ולא על בסיס וולונטרי שההורה צריך לפנות ולהתלונן.

יואב ללום: בוא ונגיע לפרק האחרון, שהוא הפרק העצוב כאן.

יואב ללום: דיברנו על שילוב הבנות ברצון והכל.

יואב ללום: בסופו של דבר, אני אומר זאת בכאב כי נחשפנו להורים מול הדמעות, מול הבנות שלא יוצאות מהמיטה, מול בנות ששוכבות מבוקר עד ערב במיטה ובוכות.

יואב ללום: מי מסוגל לעמוד פה מול הדמעות שלהן?

יואב ללום: אני אומר לכם: הבנות האלה, שלא מתקבלות, הן בנות מצויינות שלא עומדות בשום בעיה של איתמר בר-עזר.

יואב ללום: אני מוכן לעבור אתו בת בת.

יואב ללום: אבל, יש פה משחקים של מנהלי סמינרים: "רגע, האחות למדה את רוֹבּ - אז היא תלך לרוֹבּ.

יואב ללום: היא לא יכולה לבוא ל'מרכז'.

יואב ללום: היא למדה ב'מרכז' - אז היא גם תלך ל'מרכז'".

יואב ללום: אבל, אם "מרכז" לא הסתדר עם הבת הגדולה ולא רוצה את הבת השנייה?

יואב ללום: - "לא.

יואב ללום: אתה יכול לעשות מה שאתה רוצה.

יואב ללום: מוכר שאינו רשמי.

יואב ללום: עשה ככל יכולתך.

יואב ללום: רק קח כסף מהמדינה, קח תקציבים, אבל אנחנו לא נגיד לך מה לעשות.

יואב ללום: לא נגיד לך את מי לקבל.

יואב ללום: לא נגיד לך איך לקבל.

יואב ללום: לא נקים ועדת רבנים אמיתית עם שיניים שתתפוס את הדברים ותעשה את הדברים מבפנים".

יואב ללום: זה מה שאני צועק כל הזמן: "תקימו מבפנים ולא מבחוץ".

יואב ללום: אבל, הם לא עושים את זה.

יואב ללום: בסופו של דבר, מה שקורה הוא שהבנות הללו, אחרי כל הסחר מכר בבני-אדם שנעשה בו, מגיעות למצב שהן תקועות בחוץ בלי סמינר.

יואב ללום: כשהן תקועות בחוץ בלי סמינר, באים אליהן מילכה שטדלר, אראלה אונגר ועוד נציגות, ונתתי דוגמא רק את ירושלים כי אין פה נציגים של ההורים אז אני צריך לחפות.

יואב ללום: בפועל מגיעות קצינות הביקור הסדיר מירושלים ואומרות להן: "בואו ונשבץ אתכן לסמינר".

יואב ללום: אני לא רוצה להגיד שמות כדי לא לפגוע בסמינרים.

יואב ללום: אבל, יש היררכיה מאד-מאד-מאד ברורה מי סמינר נחשב יותר ומי נחשב פחות.

יואב ללום: אני אומר לכם בוודאות שגם בתוך האשכנזים יש ליגה א', ליגה ב', ליגה ג' וגם ליגה ד'.

יואב ללום: בנות כאלה שתקועות, בסוף תוקעים אותן בליגה ד' או בית-משפט.

יואב ללום: באים לאמא ואומרים לה: "או שאת מכניסה את הבת לבית-הספר הזה, או שאנחנו שולחים אותך לכלא".

יואב ללום: זה איפה שהם עומדים.

יואב ללום: החוק קצת לא נמצא בשנות ה-2000.

יואב ללום: עם כל הכבוד לחוק חינוך חובה שנחקק בתש"ט, עברנו את המהפכה החוקתית מאז ויש קצת זכויות ויש גם פסקי-דין של בית-המשפט העליון שקובעים שהרשות המקומית היא רק כלי עזר ביד של ההורה להגיע לבית-הספר שהוא חפץ בו.

יואב ללום: אזורי רישום מושמטים.

יואב ללום: אדוני, קראתי את סעיף 26, ואני לא רוצה להקריא חצי כדי שלא אגיד שאני מעוות את הדברים.

יואב ללום: בסעיף 26(ב) מופיע: "הוראות תקנות 2-6, 8-12, 14, 16, 18 ו-27 יחולו גם על בתי-ספר מוכר שאינו רשמי".

יואב ללום: כל השאר מוחרג.

יואב ללום: אזורי רישום - מוחרג, מחוץ לתחום.

יואב ללום: אדוני, אני רוצה לך רק כדי שתבין את הדברים: הבנות האלה הן בנות חרדיות שלמדו עד כתה ח' ביחד וישבו אחת ליד השנייה בבית-הספר.

יואב ללום: מה, לעזאזל, השתנה בין היום שהיא סיימה כתה ח' ליום שהיא התחילה כתה ט'?

יואב ללום: מה השוני?

יואב ללום: מה כל כך קשה להגדיר בתי-ספר מזינים - בתי-ספר שיזינו.

יואב ללום: בית-הספר היסודי יזין; יש לו ארבע כתות ח', וארבע כתות ה-ח' האלה הולכות, ואני שוב נותן דוגמא רק על ירושלים ואני מתנצל מראש, ל"ליברמן".

יואב ללום: ארבע כתות בבית הספר הזה הולכות ל"קוק", ארבעת בתי-הספר האלה: שתיים הולכות לרב נסים זאב ב"נוות ישראל", ושתיים הולכות ל"איילת השחר".

יואב ללום: ככה גם בסמינרים הספרדיים יהיה ערבוב, יהיה עירוב של הבנות.

יואב ללום: אין הבדל אמיתי בין הבנות.

יואב ללום: ההבדל היחיד הוא שמאפשרים למנהלי הסמינרים לסחור בנשמות של הילדות שלנו, לסחור בבנות שלנו, להוריד משפחות למצב שהן צריכות לשלם כסף כדי שבתם תלמד בבית-ספר.

יואב ללום: צריכים לשלם ל'מאכער' כדי להצליח להשחיל את הילדה לבית-ספר.

יואב ללום: את ההשלכות על השידוכין, את ההשלכות על הבת הזאת שיוצאת החוצה ומרגישה שעולמה חרב עליה ואת ההרגשות של הדימוי העצמי הפגוע שלה אף פסיכולוג בשירות הפסיכולוגי של עיריית ירושלים לא יוכל להציל.

יואב ללום: ואז, מתמודדים אתן בכל מיני מקומות שאנחנו לא רוצים להתמודד אתן: לא כמגזר חרדי וקל וחומר לא כמגזר יהודי.

יואב ללום: מתמודדים עם תופעות מזעזעות.

יואב ללום: וכולם אומרים: "אני לא קשור.

יואב ללום: תפנה להוא.

יואב ללום: זה לא משרד החינוך.

יואב ללום: העירייה משבצת.

יואב ללום: לנו אין סמכות.

יואב ללום: להם יש סמכות".

יואב ללום: הכל פה משחק אחד שלם.

יואב ללום: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים במשפט אחד.

יואב ללום: הגיע הזמן לעשות לדבר הזה סוף.

יואב ללום: אדוני ידוע כאיש מעשי, כאיש שלוקח משהו ועושה אותו כפרוייקט.

יואב ללום: הגיע הזמן להקים דרך ועדת החינוך של הכנסת ועדת משנה מסודרת שתחיל את התקנות האלה מחדש, תבנה אותן לפי האילוצים והצרכים.

יואב ללום: אני לא מדבר על לבוא ולכפות כלום.

יואב ללום: אבל, להגדיר כללים.

יואב ללום: השוק של המערב הפרוע חייב להסתיים.

אלכס מילר: יואב, תודה.

אלכס מילר: בנושא המנהלים, תדע שהעניין הזה עלה על-ידי החוק שלי שאושר בשבוע שעבר בקריאה ראשונה בוועדה הזאת, שגם בכל מה שקשור לחינוך הלא רשמי האישור הסופי של מינוי המנהל - הווטו יהיה גם למנכ"ל משרד החינוך.

יואב ללום: כן, אבל זה נושא שונה.

יואב ללום: הלוואי.

יואב ללום: זה אולי עוד דור אולי יעזור לנו.

אלכס מילר: העניין של טיפול בכל דבר ובכל תופעה - אפשר להתחיל אותו, אבל צריך להתחיל אותו מתי שהוא ומאיפה שהוא.

אלכס מילר: אנחנו יכולים לשבת כאן בעוד עשור ולדבר בדיוק על אותן בעיות.

יואב ללום: אני מסכים.

אלכס מילר: אם נתחיל היום טיפול נפרד בכל בעיה ובעיה, אולי בעוד עשור אנחנו לא נשב כאן ואולי נשב כאן על נושאים אחרים לגמרי ואלה לא יהיו בעיות על ההישגים.

יואב ללום: אדוני, אני לשירותך.

יואב ללום: אני אומר: ועדה של ועדת החינוך יחד עם מנכ"ל משרד החינוך, כשאף אחד לא צריך להתחיל לספר מי זה דוקטור שושני.

יואב ללום: אני בטוח שוועדה של אנשים מהמגזר השלישי עם הכנסת, עם נציגי המוסדות ועם משרד החינוך תביא פה לתיקון עוול היסטורי שיגמור את התופעה הזאת.

אלכס מילר: טוב.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חבר-הכנסת אמסלם, האם אתה רוצה להתייחס?

אלכס מילר: אתה פנית לוועדה.

אלכס מילר: בבקשה.

חיים אמסלם: אדוני היושב-ראש, תודה.

חיים אמסלם: חברים, נושא האפליה במוסדות, לא רק בסמינרים - זה יהיה נחמד להגיד "בסמינרים יש בעיה".

חיים אמסלם: אני מכיר את הבעיה, כי אני נדרש לעזור בתלמודי-תורה, בגני-ילדים, בישיבות, מכסות, אחוזים.

חיים אמסלם: זה דבר ידוע.

חיים אמסלם: כולם יודעים ושותקים.

חיים אמסלם: פתאום מתעוררים.

חיים אמסלם: פתאום זה כואב.

חיים אמסלם: זה כואב, כי אלה טרגדיות במשפחות.

חיים אמסלם: כשאני מנסה להתמודד עם הבעיה הזאת ושומע שרוצים לעשות הצעת חוק למיגור בעיית האפליה, אני באמת לא חושב שצריך הצעת חוק.

חיים אמסלם: לפני למעלה משנה החתמתי למעלה מ-70 חברי-כנסת, ואני חושב שגם אדוני היושב-ראש חתום על זה, גם חשבתי שבדרך של הצעת חוק, כלומר מוסד מפלה יישללו לו תקציביו.

חיים אמסלם: אבל, אני לא חושב שצריך חוק.

חיים אמסלם: אני חושב ששר החינוך, ואדוני המנכ"ל נמצא כאן, בהחלט יכול לתקן תקנה: "מוסד שייחשד כמוסד מפלה...".

חיים אמסלם: כלומר, הלוא אפילו בפרשת עמנואל ההצטדקויות - הכל היה גלוי.

חיים אמסלם: הכל היה ברור שיש שם אפליה - ואמרו "לא, זו לא אפליה".

חיים אמסלם: אני לא מדבר על התחכום.

חיים אמסלם: יש מערכת מתוחכמת, משומנת, שיודעת תמיד להביא ולסדר את העניינים: "זו לא אפליה.

חיים אמסלם: מה פתאום?

חיים אמסלם: היא לא מתאימה".

חיים אמסלם: אני אומר: "מוסד שייחשד - קודם כל לעצור את הכסף".

חיים אמסלם: את זה אפשר לעשות גם בלי חוק.

חיים אמסלם: את זה שר החינוך יכול לעשות.

חיים אמסלם: יש כנראה חלקים בציבור שמבינים דרך הכיס, אז דרך הכיס אפשר לדבר אתם.

חיים אמסלם: אני רוצה לומר עוד דבר, וזה אולי בנימה קצת אישית.

חיים אמסלם: אדוני היושב-ראש, ברשותך, דווקא אנצל את הבמה.

חיים אמסלם: הלוא כביכול אני נחשב הבן החורג והסורר של תנועת ש"ס ונרדפתי על הגיור.

חיים אמסלם: אבל, כשבאתי לרב עובדיה ואמרתי לו "כבוד הרב, אתה מקל יותר ממני.

חיים אמסלם: כך כתוב בספר", וכשדיברתי על תורה ועבודה שכביכול ואמרתי "לא חידשתי כלום.

חיים אמסלם: כבר את זה רבותינו עשו ואמרו" - הסיבה האמיתית, וזה לא סתם שבאותו יום, כשהיתה הפגנת ה-100 אלף בפרשת עמנואל, זומנתי כביכול לשימוע, כי כאן אני דגדגתי כנראה איזה עצבים חשופים וכואבים בציבור החרדי ובמיוחד בציבור הספרדי.

חיים אמסלם: זה כואב, מפני שהלוא אני עדיין נחשב בצורה רשמית איש ש"ס, וש"ס קמה כדי למגר את האפליה.

חיים אמסלם: הנה, אני מביא את הרב נסים זאב כדוגמא.

חיים אמסלם: הוא הקים מוסד לתפארת, מוסד לבנות ספרדיות.

חיים אמסלם: את בנותיו הוא שלח למוסד שלו, והוא צדק כי כך היא הדוגמא.

חיים אמסלם: הבנות שלי התבקשו להשלח למוסד אשכנזי ולא רציתי.

חיים אמסלם: העדפתי את המוסד שלו.

חיים אמסלם: כל בנותי למדו אצלו, ואני שמח על כך.

חיים אמסלם: אבל, לצערנו, כשהנחתום מעיד על עסתו, ואני אומר זאת בפניו: כשכל המורות שלך, רבי נסים, הספרדיות, שולחות את ילדיהן לאשכנזים, וכשראשי ש"ס ומנהיגיה, רבניה ונכדיה וכו' בלי לפרט דואגים שילדיהם יישלחו דווקא לאשכנזים - נוצרת אליטה.

חיים אמסלם: האשכנזים דווקא רוצים את האליטה.

חיים אמסלם: זה נחוץ להם, כי את אותה אליטה אחר כך צריכים לתקציבים, צריכים אותה בוועדות וצריכים אותה בכל מיני פינות.

חיים אמסלם: אני יודע שגם על האמירות האלה אני עוד אמשיך לשלם,  אבל אני כבר רגיל.

חיים אמסלם: אותי הדברים האלה לא מרתיעים.

חיים אמסלם: זה כואב לי, כי אני יודע מהי אפליה ואני יודע מהי מצוקתן של משפחות כאשר הבת שלהן יושבת חודשים על חודשים.

חיים אמסלם: הדיון הזה הוא ביוזמתי בעקבות בני-ברק.

חיים אמסלם: היתה לנו פרשה באלעד, וברוך ה' שם זה דווקא הסתדר.

חיים אמסלם: בבני-ברק זה לא הסתדר.

חיים אמסלם: אבל, זה לא בני-ברק.

חיים אמסלם: זו סדרה.

חיים אמסלם: זה רצף.

חיים אמסלם: יש בני-ברק, ופעם זה ירושלים, וכל פעם זה אותו התקליט וכל פעם זו אותה הפרשה.

חיים אמסלם: כעת אני שומע שקמה ועדת רבנים מטעם תנועת ש"ס למיגור האפליה.

חיים אמסלם: צר לי לומר, שגדול הדור האשכנזי, הרב אלישיב בעיתון "יתד נאמן" צועק וקורא למנהלי הסמינרים נגד האפליה.

חיים אמסלם: לא צריך להביא ועדת רבנים של ש"ס.

חיים אמסלם: מי בכלל ישמע להם?

חיים אמסלם: אם את גדול הרבנים האשכנזים לא שומעים, אז ועדה תעזור?!

חיים אמסלם: הבעיה היא מאד חמורה והיא מאד כואבת.

חיים אמסלם: דבר מצחיק - כרגע שבתי מחו"ל ושמעתי שראש הממשלה דיבר על מכתבים שנשלחים אליו חדשות לבקרים לעת מצוא כדי שיהיה אליבי.

חיים אמסלם: במקום שוועדת הרבנים תחתים את כל רבני ארץ ישראל נגד הנושא הזה, ועדת הרבנים היום מטעם ש"ס מחתימה רבנים נגד חיים אמסלם הכופר.

חיים אמסלם: למה הוא כופר?

חיים אמסלם: כי הוא שם את האצבע על הנקודה האמיתית.

חיים אמסלם: ש"ס קמה למגר אפליה לא רק בסמינרים אלא בכל המגזרים: בישיבות, בתלמודי-התורה ולא רק שם.

חיים אמסלם: ישנה אפליה גם במוסדות האחרים, גם באקדמיה, והיא היתה בוודאי גדולה.

חיים אמסלם: אבל, מדינת ישראל מתפתחת.

חיים אמסלם: יש שינוי.

חיים אמסלם: איפה הדבר הולך ורק מחריף?

חיים אמסלם: לצערנו, בציבור שלנו, בציבור החרדי.

חיים אמסלם: אני לא רוצה כרגע להחריף את הדברים ואת הטונים ולבוא ולומר: "רבותי, לפעמים, צריך גם שלמונים".

חיים אמסלם: כן, אני מכיר מקרים.

חיים אמסלם: זה ידוע לי, שפשוט צ'ק יפה, כמה אלפים טובים - ופתרת את הבעיה.

חיים אמסלם: רבותי, לאן אנחנו מגיעים?

חיים אמסלם: ועדת החינוך של הכנסת צריכה לשים על סדר יומה את הנושא הזה, ולא להרפות ממנו, ללכת בדרך הקשה.

חיים אמסלם: מנהלי הסמינרים הם קבוצה חזקה ביותר, עשירה ביותר, שאפילו רבנים מסויימים ומשמשיהם חוששים מהם.

חיים אמסלם: זו קליקה חזקה.

חיים אמסלם: ש"ס בוודאי היתה רוצה למגר את האפליה.

חיים אמסלם: למען זה היא קמה.

חיים אמסלם: אבל, ברגע שילדי הראשים לומדים שם, הידיים כבולות.

חיים אמסלם: מרן הרב עובדיה צעק, אחרי פרשת עמנואל, שכל ראשי ש"ס יעבירו את ילדיהם לספרדים.

חיים אמסלם: אני מבקש מכם: צאו ובידקו ותגידו לי מי מראשי ש"ס והח"כים עשה דוגמא.

חיים אמסלם: הציבור הפשוט, עמך ישראל, מסתכל עלינו ואומר "אתם הדוגמא.

חיים אמסלם: אם אתה משחיל את הבן שלך לסמינר יוקרתי ואת בנך לישיבה יוקרתית, למה אני לא?

חיים אמסלם: מה, אתה אליטה?

חיים אמסלם: ומה אני?

חיים אמסלם: אני סוג ד'?"

חיים אמסלם: .         	אינני יודע מהי ההצעה שתגובש היום, אבל, אדוני היושב-ראש, יש לי בקשה אליך.

חיים אמסלם: ישבתי אתך רבות בוועדות חינוך.

חיים אמסלם: ראיתי את מלחמתך למען הסטודנטים.

חיים אמסלם: ראיתי שכשאתה מתעקש על דבר, אתה גם משיג אותו.

חיים אמסלם: אני מבקש ממך: אתה הקם ועדת משנה של ועדת החינוך, שהנושא הזה לא יירד מסדר יומה והיא תטפל בצורה פרטנית בכל ישוב, בכל מקום.

חיים אמסלם: ויחד עם זאת, תימצא הדרך.

חיים אמסלם: מוסד - לא "מפלה": לגבי "מפלה", אנחנו צריכים להביא ועדות חקירה כדי לדעת מי מפלה, כי התחכום והתחבולות הם נוראים.

חיים אמסלם: יושב אדוני המנכ"ל, ואני יודע שהוא מבין היטב מה אני אומר.

חיים אמסלם: מוסד שייחשד כמוסד מפלה - קודם כל, תקציביו ייעצרו.

חיים אמסלם: יחד עם זאת, אני מסיים בעוד הצעה.

חיים אמסלם: הצעתי הרבה פעמים.

חיים אמסלם: אחד הפתרונות לכל נושא הבנות הוא סמינרים אזוריים.

חיים אמסלם: יהיה סמינר לפי אזור.

חיים אמסלם: זה יצמצם את ממדי הבעיה, זה יפחית מכוחם הענק של מנהלי הסמינרים, וזו בעצמה ברכה.

חיים אמסלם: רק כך אנחנו יכולים להתחיל לחשוב ברצינות לפתרון הבעיה.

חיים אמסלם: לסיום אומר רק: ברוך ה', לא סבלתי מעולם מאפליה כלפי.

חיים אמסלם: מעולם לא למדתי במוסד אשכנזי.

חיים אמסלם: לא הרגשתי פחיתות כבוד.

חיים אמסלם: ההפך, הרגשתי תמיד עליונות כי ידעתי שאני בא ממסורת עתיקת יומין לא פחות חשובה ואולי הרבה יותר חשובה בדרך הלימוד, בדרך הפסיקה וגם בדרך החשיבה.

חיים אמסלם: אני יודע שהדרך שלנו היתה תמיד דרך מקרבת, ולא דרך מחיצין, חציצין ונעיצין של זלזול בזולת.

חיים אמסלם: אני יודע שהדרך הזאת היא דרך ארוכה.

חיים אמסלם: בנותי ובניי מעולם למדו במוסדות כאלה.

חיים אמסלם: אבל, את אחיי אנוכי מבקש.

חיים אמסלם: כואב לי הנושא הזה.

חיים אמסלם: והנושא הזה היה בעוכריי.

חיים אמסלם: ברור שסיפרו לרב עובדיה הרבה דברים שאמסלם עשה ואמר.

חיים אמסלם: אבל, זו נקודת התורפה.

חיים אמסלם: הנקודה הזאת היא, בעצם, הנקודה שבעבורה קמה התנועה הספרדית - להחזיר עטרה ליושנה, וזו הנקודה האמיתית כשנקודת השבר התחילה בפרשת עמנואל.

חיים אמסלם: אני שמח שהיום הנושא הזה צף, וצריך להציף אותו, וועדת משנה של הכנסת צריכה לטפל בנושא הזה.

חיים אמסלם: תודה רבה.

אלכס מילר: חבר-הכנסת אמסלם, יש לי עוד שאלה ספציפית על העניין שאתה פנית בקשר ליישוב מסויים.

אלכס מילר: האם ידוע לך שיש איזה שהוא שינוי במסגרת העניין הזה?

אלכס מילר: אתה דיברת אתי דווקא על העניין- - -

חיים אמסלם: בני ברק.

חיים אמסלם: לא. אדוני היושב-ראש, תראה כמה זה חשוב.

חיים אמסלם: מאד דומה היה לנו באלעד.

חיים אמסלם: יואב, כמה היו לנו שם?

חיים אמסלם: 11 בנות.

יואב ללום: 25 בנות היו שם בהתחלה.

חיים אמסלם: בהתחלה, ואחר כך הגענו ל-11 בנות שהיו תקועות בבית.

חיים אמסלם: כשנודע שיש דיון בוועדת הכנסת ונודע שיוזמנו לכאן אנשים ויישאלו שאלות - ראה זה פלא, תוך פחות משבוע הכל הסתדר.

חיים אמסלם: כולן שובצו חוץ מבת אחת; זה שיזם את הדיון מסכן.

חיים אמסלם: אותו רודפים, מחרימים ומשמיצים.

חיים אמסלם: הוא הפך להיות אויב העם.

חיים אמסלם: מי שקם ואומר "יש אפליה" נהיה אויב -  מי שקם ואומר "רבותי, יש בעיה".

חיים אמסלם: וכי זו דרכה של תורה?!

חיים אמסלם: איפה אהבת חנם?

חיים אמסלם: איפה "ואהבת לרעך כמוך"?

חיים אמסלם: איפה לקרב את השונה?

חיים אמסלם: מה, לנו, לספרדים, יש אות קין?!

חיים אמסלם: האם אנחנו מקלקלים את המוסדות?!

חיים אמסלם: בישיבות מסויימות יש 15%, ויותר מזה אסור.

חיים אמסלם: רבותי, אני אומר לכם, וזה כואב מאד: מוסד שייתפס עם אחוזים יישללו תקציביו - גם ישיבה.

חיים אמסלם: אוי לה לישיבה שעושה דברים כאלה.

חיים אמסלם: עדיף לה שתיסגר.

חיים אמסלם: אוי לו למוסד שמפלה על רקע ספרדי אשכנזי.

חיים אמסלם: התורה באה מספרד לא פחות מאשר מאשכנז.

חיים אמסלם: גדולי ישראל הספרדים היו לא פחות מאשר באשכנז.

חיים אמסלם: לכן, לבוא ולומר "יש לי בעיה בסמינר בבני-ברק" זה לעג לרש.

חיים אמסלם: בבני-ברק?

חיים אמסלם: הצחקתם אותי.

חיים אמסלם: בכל מקום, "בכל הארץ יצא קוום ובקצה תבל מילהם".

אלכס מילר: חבר-הכנסת אמסלם, תודה.

אלכס מילר: חבר-הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, קודם כל, כולנו חייבים תודות למנהלי הסמינרים אשכנזים וספרדים כאחד, אם אנחנו במצב שרק בירושלים יש למעלה מ-2,500 בנות וכולן משובצות להוציא 30-40, לא משנה.

נסים זאב: תכף אכנס לבעיות מדוע יש בעיה בשילוב שלהן בבתי הספר כל אחד מהסיבה שלו.

נסים זאב: אם אני רואה בת שמגיעה אלי אחרי שנה וחצי, זאת אומרת היא היתה בבית בכל כתה ט' וחצי כתה י', ובכתה י' היא נזכרת באמצע השנה שיש סמינר לדוגמא "נוות ישראל", שאני המייסד שלו ואין זה סוד, ושנה וחצי ישבה בבית, אני שואל: "מדוע שנה וחצי היא ישבה?

נסים זאב: למה היא נזכרה ש'נוות ישראל' קיים היום ולא לפני שנה ולא לפני חצי שנה או בתחילת שנה?"

נסים זאב: . התשובה היתה, שהיתה איזו שהיא התעקשות על סמינר מסויים, ואותו סמינר החליט לא לקבל מהסיבות שלו.

נסים זאב: הסיבות - יש מספר סיבות: או שסמינר מחליט, מקצועי או לא מקצועי, פחות מקצועי, שרמת הילדה היא פחות מאחיותיה, ולמרות שאחיותיה למדו באותו סמינר הוא חושב שהילדה חלשה יותר, ולכן הוא ממליץ שהיא תתקבל בסמינר אחר.

נסים זאב: ברגע שההתעקשות היא לאותו סמינר, אני אומר לך שזה לאו דוקא בא מההורים.

נסים זאב: לפעמים, זה לחץ חברתי.

יואב ללום: לא מדוייק.

נסים זאב: סלח לי.

נסים זאב: אני אומר את מה שאני אומר מתוך ידיעה.

נסים זאב: אמרת את דבריך.

אלכס מילר: חבר-הכנסת נסים זאב, אני שומע אותך.

אלכס מילר: אתה שמעת את - - -

נסים זאב: שמעתי, ואני אענה אחד לאחד.

נסים זאב: אני מדבר עכשיו.

אלכס מילר: שמעת את הכאב של ההורים.

נסים זאב: אני אגיע גם לכאב וגם לאשפוז - ורק תחכה דקה.

אלכס מילר: אתן לך, אבל אי-אפשר לבוא ומצד אחד להסתתר מאחורי רציונל אינסטרומנטלי על כך שהסיבות הן טכניות.

נסים זאב: אנחנו מדברים על בסיס גזעני עכשיו, לא?

אלכס מילר: יפה.

אלכס מילר: אני אומר שבאותן עדויות שאני שמעתי--

נסים זאב: אז, תן לי להסביר.

אלכס מילר: --יש פה עניין של גזענות לשמה.

אלכס מילר: על זה אני מדבר.

נסים זאב: תדבר אתה מעכשיו, בבקשה.

נסים זאב: אם אני מפריע לך ואני לא מספיק מובן, תדבר אתה במקומי, עם כל הכבוד.

אלכס מילר: לא. אבל, אני מנסה לכוון אותך.

אלכס מילר: בבקשה, דבר.

נסים זאב: אז, אל תפריע לי בבקשה.

נסים זאב: תן לי לדבר את הדברים עד הסוף.

אלכס מילר: אני לא מפריע לך.

אלכס מילר: אני רק רוצה לכוון את זה לכיוון שאנחנו מדברים עליו ולא לכיוון - - -

נסים זאב: אל תכוון אותי.

נסים זאב: אני לא זקוק לך.

אלכס מילר: בבקשה.

נסים זאב: אני רוצה לומר שזה 2,500 הבנות, כאשר אני יודע שבתחילת שנה היו אגב יותר מ-60 בנות.

נסים זאב: לי ידוע בירושלים שהיו כמעט 150 בנות.

נסים זאב: זה מה שידוע לי.

נסים זאב: אבל, אני רוצה לומר שבמהלך החגים ועד אחרי החגים זה באמת הצטמצם וירד ל-80, לפי מידע שהיה לי.

נסים זאב: כפי שאתה אומר, לי אין את המידע המדוייק היום- - -

דובר: 67 ב-1 בספטמבר.

נסים זאב: נכון.

נסים זאב: זה ירד ל-67.

נסים זאב: זה ירד היום ל-30 או ל-28 בנות.

נסים זאב: אני באמת לא יודע את המספר המדוייק.

נסים זאב: רבותי, אני יכול להגיע לתכלית ומה שאני חושב שצריכים לעשות, וזה הפתרון הנכון, כי אני לא חושב שיש מצב שניתן לעשות סמינר אזורי, ואסביר לכם מדוע.

נסים זאב: אם אנחנו נסתכל על הסמינרים הקיימים היום רק בירושלים, יש לך את הסמינר הישן, הסמינר החדש, יש לך את הסמינרים הספרדיים מסביב, מספר סמינרים: "אוהל ברכה", "נוות ישראל", "בית מרגלית".

נסים זאב: יש הרבה סמינרים, שהייתי אומר שרוב אוכלוסיית הבנות בירושלים מרוכזות באותם הסמינרים.

נסים זאב: מה פירוש "תעשה אזורי"?

נסים זאב: כאתה אומר "אזורי", מה?

נסים זאב: גאולה, מאה שערים, שמואל הנביא?

נסים זאב: איפה?

נסים זאב: מה זה כשאתה מתכוון "אזורי"?

חיים אמסלם: תגדיר.

נסים זאב: רגע.

נסים זאב: אתה לא יכול, בגלל שהיום- - -

חיים אמסלם: אפשר.

יואב ללום: אני נתתי דוגמא בדברים שלי.

יואב ללום: בתי-ספר מזינים.

נסים זאב: רגע, מחילה.

נסים זאב: הדוגמא שלך נכונה ורלוונטית למשל כשאתה מדבר על מודיעין.

יואב ללום: לא. גם לירושלים.

נסים זאב: רגע.

נסים זאב: כשאתה מדבר על ירושלים, אתה לא יכול לשנות מציאות שקיימת היום.

יואב ללום: עד כתה ח' הן למדו יחד.

נסים זאב: תן לי לומר- - -

חיים אמסלם: רוצים לתקן.

יואב ללום: עד כתה ח' הן למדו יחד.

יואב ללום: בדיוק עכשיו לקראת כתה ט' יש בעיה.

יואב ללום: הן לא יכולות לעלות כתה.

חיים אמסלם: בדיוק.

חיים אמסלם: מכתה ח' להמשיך.

אלכס מילר: שמענו אותך, נכון?

יואב ללום: נכון, אבל אדוני לא עונה.

נסים זאב: אני לא הפרעתי לך, ובאמת את מלוא הכבוד רחשתי לך עד שסיימת לדבר.

יואב ללום: אני רוחש לך כבוד כמי שהקים מוסד לתפארת.

נסים זאב: בסדר.

נסים זאב: תנו לי לדבר.

נסים זאב: יש לי גם את הפתרון שאני חושב שיכולים להתגבר על הבעיה.

יואב ללום: נשמח לשמוע.

נסים זאב: אין שום בעיה בעניין הזה.

נסים זאב: אבל, צריך להיות באמת שיתוף פעולה מצד כל הגורמים.

נסים זאב: אני בא ואומר: באותו מספר שקיים היום, ויש בנות באמת שלבי עמן וחייבים לפתור את הבעיה מחר בבוקר ועוד היום אפילו ואין פה שאלה.

נסים זאב: אבל, כל אחת מהסיבות שלה.

נסים זאב: זאת אומרת, יכול להיות שישנן בנות שיש שאלה לגבי רמת הלימודים שלהן, ואותה בת מתעקשת להיות עם חברותיה.

חיים אמסלם: בכולם יש שאלה לגבי הרמה, נסים.

אלכס מילר: חבר-הכנסת אמסלם.

נסים זאב: רגע.

נסים זאב: אל תפריע לי.

נסים זאב: אל תפריע.

חיים אמסלם: תמיד יש בעיה לגבי הרמה.

אלכס מילר: חבר-הכנסת אמסלם.

יואב ללום: רק לספרדיות יש את השאלה.

חיים אמסלם: כן, אבל רק לספרדיות יש בעיה ברמה.

אלכס מילר: רבותי, אני לא ארשה כאן שום הפרעה לחבר-הכנסת.

נסים זאב: הוא שאל שאלה איך יכול להיות שבנות לומדות כל השנה עד כתה ח', שמונה שנים, ובסוף צריכות לשנות כיוון.

נסים זאב: אני אומר לך שגם אצלי בבית-הספר - יש לי גם בית-ספר יסודי - את רובן המכריע אני מקבל לבית-הספר שלי.

נסים זאב: את חלקן, שאני חושב שהן לא מתאימות, אני כן משבץ במקומות אחרים.

נסים זאב: אז, תגיד לי שאולי על רקע גזעני?

נסים זאב: לא.

יואב ללום: זו, בדיוק, הבעיה.

נסים זאב: זו לא הבעיה.

יואב ללום: כל בת צריכה לעבור עוד פעם אודישנים לכתה ט'.

נסים זאב: סלח לי, אתה אל תגיד לי מה הבעיה, כי אנחנו אנשי חינוך 31 שנה.

יואב ללום: אדוני, גם אני איש חינוך מספיק שנים.

נסים זאב: בסדר.

נסים זאב: הפרקטיקה שלי היא קצת יותר גדולה משלך - - -

יואב ללום: אנא, אל תתנשא עלי.

נסים זאב: אני אומר לך: ברוך ה', בסופו של תהליך, מה שחשוב לי הוא שאף בת שלי שלמדה לא נשארה ברחוב מעולם.

נסים זאב: כלומר, הבנות שלי, שלומדות אצלי ב-ח', אני דואג שיהיו במסגרות גם - - -

יואב ללום: אתה צדיק.

יואב ללום: אף אחד לא חולק על זה.

נסים זאב: רגע.

נסים זאב: תן לי להסביר לך.

יואב ללום: אתה צדיק.

יואב ללום: השאר - לא.

יואב ללום: אתה צדיק.

אלכס מילר: יואב.

נסים זאב: יואב, אתה מפריע לי עוד פעם.

יואב ללום: לא. אני אומר.

אלכס מילר: אתה לא יכול - - -

נסים זאב: מכל מלמדי השכלתי.

אלכס מילר: יואב, אתה רוצה לצאת?

נסים זאב: תירגע.

נסים זאב: יש שני פירושים ל"מלמדי": או מהמלמדים שלי - אני יותר מושכל מהם, או שאני לומד מכל מי שמלמד אותי.

חיים אמסלם: רבי נסים, דווקא המקרה שלך - כולם יודעים שאתה ייחודי.

יואב ללום: הוא צדיק.

חיים אמסלם: נו, מה?

חיים אמסלם: אתה מביא את עצמך להגן על היתר שהם לא בסדר?!

נסים זאב: אני לא מגן.

יואב ללום: עלה תאנה.

חיים אמסלם: אתה צדיק.

חיים אמסלם: לא אמרנו שלא.

חיים אמסלם: אתה צדיק, כי אתה, רוב הבנות שלך ביסודי, ואני יודע, הולכות אצלך לסמינר ואין בעיה, ובנות חלשות מאד-מאד - אתה דואג להן.

נסים זאב: רק רגע.

נסים זאב: רק דקה.

חיים אמסלם: האם כולם עושים כך?!

נסים זאב: אבל, רוצים להגיע לפתרון של הבעיה, נכון?

נסים זאב: תן לי רק לומר איפה הן הבעיות, למה יש בעיות ואלו סוגי בעיות?

נסים זאב: צריך להעלות את זה על השולחן, ולא לבוא ולומר "אנחנו הולכים לסמינר אזורי" כאשר אנחנו יודעים שכולם מרוכזים בגאולה.

נסים זאב: הסמינרים קיימים.

נסים זאב: אגב, גם עכשיו השטח של גור שהולכים לבנות שם זה גם כן סמינר אחד גדול שיבוא לקלוט כמעט את כל הבנות בירושלים.

נסים זאב: אז, על איזה אזורי אנחנו מדברים?

נסים זאב: אנחנו צריכים להקים פה ועדה באמת עם משרד החינוך, עם ראשי המוסדות, נציגי המוסדות, יחד עם העיריות, הרשויות המקומיות, ולבוא ולומר - להמשיך באותו מסלול רישום.

נסים זאב: נשארו לי 100 בנות בתחילת שנה?

נסים זאב: - צריך להיות רישום קודם כל.

חיים אמסלם: לקח לנו 24 שנה להתכנס בשביל הישיבה הזאת.

חיים אמסלם: אתה רוצה עוד 24 שנה?!

חיים אמסלם: הרב נסים, באמת...

חיים אמסלם: יש בעיה.

חיים אמסלם: מוסד מפלה - צריך לטפל בו.

נסים זאב: אתה רוצה לתת לי לדבר?

נסים זאב: אתה רוצה לדבר - תדבר.

נסים זאב: אני מוכן לצאת.

נסים זאב: תדבר רק אתה.

חיים אמסלם: לא. רבי נסים, אני חייב לומר שאתה לאכול את העוגה ושתישאר שלמה - לצאת יפה עם חברינו מאגודת ישראל- - -

נסים זאב: אני לא הפרעתי לך לדבר.

נסים זאב: ר' חיים, אני כיבדתי אותך.

נסים זאב: שמעתי את כל הדברים שלך.

נסים זאב: אני לא בא להגן על האפליות.

נסים זאב: בדיוק בנקודה הזאת אני מדבר.

נסים זאב: אני לא בא לדבר על האפליה.

נסים זאב: תסלח לי.

נסים זאב: כשש"ס קמה, אחת הבעיות המרכזיות שלנו היתה נושא האפליה בחינוך.

נסים זאב: ש"ס פתרה כמעט ב-99% בכל עיר ועיר.

נסים זאב: היא הקימה מוסדות לתפארת.

נסים זאב: נכון שיש בנות שמתעקשות ללכת למוסד דוקא מסויים שמבחינתן הן יכולות להישאר כל השנה בבית.

נסים זאב: לאותן בנות אני בא לתת את הפתרון.

נסים זאב: אם בת מתעקשת בכל זאת וחושבת שאולי המוסד הספרדי הזה לא מספיק לרמתה ושמבחינה רוחנית היא הרבה יותר גבוהה והיא מרגישה שהיא מקופחת, צריכה לקום ועדה, אבל, לדעתי, לא ועדה של ועדת החינוך שזה לא תפקידה.

נסים זאב: כולנו יודעים שוועדת החינוך דנה במדיניות ובכללים.

נסים זאב: כשאתה באה לפתור את בעיית השטח, זה צריך להיות אנשי מקצוע: מצד אחד, נציגי משרד החינוך, הנציגים של הסמינרים, וועד רבנים שזה משולב.

נסים זאב: אני אומר לכם: בכל עיר צריך לקום דבר כזה, ולתת גיבוי.

נסים זאב: ואז, אותו הוועד המקצועי יוכל לקבוע באופן הברור.

נסים זאב: זאת אומרת, אחרי שהבת עברה מבחן ואותה הוועדה בדקה וראתה שאכן מבחינת הקריטריונים הרוחניים, המקצועיים, הפדגוגיים והלימודיים הילדה כן מתאימה, בסמכותה לכפות על אותו מוסד להכניס את הילדה הזאת.

יואב ללום: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד מלה אחת.

אלכס מילר: לא.

חיים אמסלם: תן לרב נסים זאב לסיים.

אלכס מילר: חבר-הכנסת נסים זאב, אני יכול לשאול שאלה תמימה לגבי מה שהתייחסת.

נסים זאב: בבקשה.

נסים זאב: לא בתמימות.

נסים זאב: שאלה תמימה - כן.

אלכס מילר: אני בא קצת ממערכת אחרת של החינוך ואני מורה בעצמי.

אלכס מילר: אמנם סיימתי ולא עבדתי, אבל אני כן מכיר את העניין הזה.

אלכס מילר: כל הזמן מדברים כאן על נושא הרמה.

אלכס מילר: האם הרמה זה רק לבנות ספרדיות או שיש עניין כזה גם לגבי בנות אשכנזיות שנכנסות?

אלכס מילר: האם יש איזו שהיא בעיה עם הנושא הזה או שזה קיים רק לצד אחד?

אלכס מילר: כל הזמן מדברים על הרמה וקריטריונים, אבל אני רואה שהבעיה היא רק אצל הבנות הספרדיות, ואין פה איזו בעיה שבאו ואמרו שבנות אשכנזיות כאלו ואחרות לא עלו לרמה ואז הלכו למקום אחר.

חיים אמסלם: אני חושב, שדוקא קיבלת אצלך אשכנזיות.

נסים זאב: יש לי, ברוך ה', 40 אשכנזיות.

נסים זאב: אני רוצה להפתיע אותך.

חיים אמסלם: יפה.

יהודית גידלי: מתוך כמה?

נסים זאב: לא משנה.

נסים זאב: מי שבא- - -

חיים אמסלם: לא משנה אם היא ספרדיה או לא.

חיים אמסלם: אנחנו לא בודקים.

חיים אמסלם: אנחנו לא בהלכות גיור.

אלכס מילר: רבותי, מעכשיו זה הולך להיות ככה: אחד מדבר - כל השאר יושבים בשקט.

אלכס מילר: ראשית, אנחנו קודם כל מפריעים לפרוטוקול.

אלכס מילר: אי-אפשר לרשום את שניכם מדברים.

אלכס מילר: שנית, אתם לא נותנים לבן-אדם לסיים את דבריו.

אלכס מילר: שאלתי שאלה.

אלכס מילר: אם חבר-הכנסת נסים זאב ירצה לענות - יענה.

נסים זאב: אני בוודאי אענה.

נסים זאב: אתה מכיר אותי.

נסים זאב: אני תמיד עונה.

אלכס מילר: אנחנו  צריכים לתת לבן-אדם לדבר.

אלכס מילר: יואב, אתה במיוחד.

אלכס מילר: מי שאם כבר יכול להתערב זה חברי-כנסת בהערה כזו או אחרת.

אלכס מילר: רבותי, עם כל הכבוד, אי-אפשר ככה להתנהל.

נסים זאב: אני רוצה לומר שלא נחיה באשליה.

נסים זאב: ר' חיים הזכיר, למשל, גם את תלמודי-התורה וגם את הישיבות.

נסים זאב: אנחנו יודעים כמה ישיבות ספרדיות היו לפני 30 ו-40 שנה.

נסים זאב: היתה אולי "פורת יוסף" שהיא היתה ה-ישיבה, ואולי "קול יעקב" אחריה.

נסים זאב: היו ישיבות בודדות.

נסים זאב: ברור שב-30 שנה,  מאז שש"ס קמה, קמו תלמודי-תורה רבים.

נסים זאב: ברשת "מעיין החינוך התורני" יש את המספר, אבל מעבר לזה יש את המוכרים שאינם רשמיים שבעצם גם נותנים מענה ופתרונות כמעט בכל עיר, ויש גם תחרות.

נסים זאב: אנחנו יודעים שהתחרות קשה.

נסים זאב: זה גם בתוך האשכנזים.

נסים זאב: שלא תהיה אשליה שבתוך האשכנזים אין אפליות.

נסים זאב: שם זה לא הרקע העדתי.

נסים זאב: יש ויכוח האם הילדה הזאת מתאימה לי או מתאימה לבית-ספר קצת פחות.

נסים זאב: זה דבר שקיים עשרות בשנים.

נסים זאב: זה כמו שבאוניברסיטאות וכמו שבתיכונים אחרים לא דתיים - אתה יודע את זה - תיכון לא מקבל כל ילד וכל ילדה, ואתה יכול לבדוק את זה, וזה לא קיים רק בסמינר.

נסים זאב: אצלנו זה הרבה יותר בולט.

נסים זאב: אני בא ואומר: אם הוועדה הזאת אכן תקום, והיא חייבת לקום.

נסים זאב: אני אומר לכם שאם מישהו חושב שזה עניין של ביקור של קצין ביקור, הוא פשוט חי באשליה.

נסים זאב: אני לא חושב שאותה ילדה, שרוצה להיכנס למוסד מסויים ובסופו של דבר היא לא רוצה מהסיבות שלה או של ההורים - לא תמיד הבעיה היא המוסד אלא לפעמים זה הבת ולפעמים זה ההורים.

נסים זאב: אני מסכים שזה פעם כך ופעם כך - לכפות את זה עליה, הרי שאנחנו באמת פוגעים בנפש שלה הרבה יותר.

נסים זאב: לכן, אני אומר: אם תהיה באמת ועדה אובייקטיבית, רצינית, שמורכבת מרבנים, מאנשי מקצוע של משרד החינוך וגם מנציגי סמינרים, וברגע שאותה ועדה אומרת "רבותי, אנחנו מחליטים שהילדה הזאת משובצת", וכמובן אפשר לעשות את זה מכיון שהסמינרים מרוכזים, למשל בירושלים, לבוא ולומר שתהיה איזו שהיא חלוקה בין הסמינרים.

נסים זאב: אפשר לעשות, למשל, בין "הרב ליברמן" לבית יעקב הישן של הרב רוֹבּ.

נסים זאב: כולם סמינרים פחות או יותר שאנחנו מכירים אותם, סמינרים טובים.

נסים זאב: אפשר לבוא ולומר: כל סמינר יקח את החלק שלו באופן יחסי.

נסים זאב: ואני מאמין שר' איתמר בר-עזר יודע לעשות את זה די טוב.

נסים זאב: אני סומך עליו ברמה המקצועית.

נסים זאב: אבל, צריך לתת לו את השיניים, את היכולת.

נסים זאב: אין לי ספק שזה יוכל לתת פתרון לבעיה גם בשנים הקרובות.

חיים אמסלם: אני רוצה לומר תגובה, מלה.

אלכס מילר: חבר-הכנסת אמסלם, אנחנו פה לא במשולש.

אלכס מילר: תן לי, יש פה עוד אורחים שהגיעו.

אלכס מילר: אני אתן לך.

אלכס מילר: יש מספיק זמן.

אלכס מילר: יש פה נציג עיריית בני-ברק.

אלכס מילר: עלה כאן הנושא שקשור גם לעירייה שלכם.

אלכס מילר: כמו ששמעתם גם את עיריית ירושלים, וממודיעין עילית לא הגיעו, אז ההחלטות שלנו יהיו בהתאם לתשובה שלהם.

אלכס מילר: אני אודה לך אם תתייחס לנושא ספציפי הקשור לעיר שלך ואיך הדברים מטופלים כרגע מבחינתכם.

אלכס מילר: רק הצג לפרוטוקול את שמך ותפקידך בעירייה.

אלכס מילר: אדוני, בבקשה.

יהונתן ספרא: שמי יהונתן ספרא, ואני מנהל אגף החינוך בעיריית בני-ברק.

יהונתן ספרא: אנחנו כיום במצב שיש לנו כ-11 בנות לא משובצות, שמתוכן שתי אשכנזיות והשאר מעדות המזרח.

יהונתן ספרא: המחזור הכללי הוא של כ-1,300 בנות.

יהונתן ספרא: התחלנו את השנה עם 25 בנות.

יהונתן ספרא: למעשה, בקיץ האחרון, אחרי הרישום של התש"ע, לקראת התשע"א, אנחנו ראינו שיש לנו סדר-גודל של קבוצה גדולה של בנות שאין לנו מענה בעיר.

יהונתן ספרא: הבעיה בעיר היא שיש לנו מצוקה חריפה מאד של מבנים וגם של שטחים כדי לבנות מבנים חדשים.

יהונתן ספרא: לכן, נערכנו בזמן, שכרנו מבנה, ופתחנו סמינר חדש נוסף כדי שיקל את המצב.

יואב ללום: ספרדי.

יהונתן ספרא: למעשה, מבחינתנו, יש מענה לכל הבנות.

יהונתן ספרא: כפי שדיברו פה, אין לי הרבה מה להוסיף.

יהונתן ספרא: יש התעקשות של ההורים שרוצים מקום מסויים, וכמובן שאי-אפשר לתת לכל אחד.

יהונתן ספרא: אני חושב שמה שאמר הרב נסים זאב - יש לנו בעיר לא רק מערכת חינוך חרדית.

יהונתן ספרא: יש לנו גם מערכת חינוך ממלכתית וממלכתית-דתית.

יהונתן ספרא: אני רוצה לומר לכולם, שהבעיה קיימת בכל המגזרים, רק ששם כאשר בן או בת לא מתקבלים לתיכון הכללי בעיר או לישיבה התיכונית אנחנו מפנים אותם לבתי-ספר חליפיים ברמה יותר נמוכה - בדרך-כלל ההורים מקבלים את זה.

יהונתן ספרא: זה לא כל כך נעים להם, הם גם באים ללחוץ, אבל הם לא רצים לתקשורת ולא מתחילים להפנות את הכיוונים לכיוונים של אפליות כאלה ואחרות.

יהונתן ספרא: הבעיה קיימת בכל הארץ.

יהונתן ספרא: כפי הידוע לי, בתיכונים אין אזורי רישום.

אלכס מילר: כשעלה נושא פתח-תקוה עם עניין התלמידים האתיופיים, הנושא הזה עלה על סדר-היום בצורה הרבה יותר גדולה.

יהונתן ספרא: אני מדבר על תיכונים.

יהונתן ספרא: אני לא מדבר על יסודי.

יהונתן ספרא: סמינרים זה תיכונים.

יהונתן ספרא: יש פה בן-אדם שהגיע בטעות שהוא חשב שזה סמינר על-תיכוני.

אלכס מילר: אני אומר לך: כל דבר שיש אפליה שהיא אפליה לא רציונלית, שיש עניין של חישוב של קריטריונים שהם לא מקצועיים אלא קשורים - לא-יודע - לארץ המוצא, לעדה או משהו כזה, זה עניין של אפליה שהיא לא מקובלת.

יהונתן ספרא: אני רוצה להעיר, שאנחנו כרגע בעיצומו של מבדק של מבקר המדינה.

יהונתן ספרא: הוא בודק גם את משרד החינוך וגם את הרשויות, והוא בודק את הנושאים האלה.

יהונתן ספרא: הוא בדק.

יהונתן ספרא: הוא ישב עם מנהלי הסמינרים, והוא ישב אתנו, והצגנו את הנתונים.

יהונתן ספרא: בדרך-כלל, אנחנו מעורים.

יהונתן ספרא: לפי ההתרשמות שלנו, יש רישום שמתנהל כחוק, ואם יש בנות שלא מתקבלות - אנחנו מעולם לא בודקים אם זה סוג כזה או סוג כזה.

יהונתן ספרא: כפי שאמרתי, יש לנו גם בנות אשכנזיות שלא מתקבלות.

יהונתן ספרא: בדרך-כלל,  יש הורים שהם נבונים.

יהונתן ספרא: הם מבינים את המצב, מבינים שלא כדאי להתחיל להתמודד מול בתי-ספר שיש להם את הקריטריונים שלהם, ומוכנים לקבל פתרונות חליפיים.

יהונתן ספרא: אנחנו מפנים גם מחוץ לעיר כשאין לנו ברירה.

יהונתן ספרא: אם הורה מוכן בפריפריה להתקבל לבית-ספר אחר, משלמים אגרת חוץ ומשלמים אפילו נסיעות.

יהונתן ספרא: כך שאם ההורים לא יתעקשו, היום אני יכול לסדר את כולם הן בעיר או מחוץ לעיר.

יהונתן ספרא: הבעיה היא שההורים מתעקשים.

אלכס מילר: אני יכול להגיד לך: --

חיים אמסלם: הבעיה - ההורים מתעקשים.

חיים אמסלם: ההורים אשמים, כן.

אתי בנימין: כן, ההורים אשמים.

אלכס מילר: --כשאתה מנהל קיוסק, אתה יכול לעשות שם מה שאתה רוצה, כי משלמי המסים לא מממנים את ניהול הקיוסק שלך.

אלכס מילר: כשאתה מנהל בית-ספר שממומן אפילו בחלקו על-ידי כספי משלמי המסים, הם לא קבעו שמי שצריך ללמוד שם צריך להבין את אופי בית-הספר.

אלכס מילר: יש קריטריונים.

אלכס מילר: הקריטריונים הם שהם עובדים לפי מה שקבעה המערכת החינוכית, ולפי זה היא מסבסדת את המוסד.

אלכס מילר: אם הקריטריונים האלה לא מתקבלים ויש קריטריון נוסף שנמצא בבית-ספר והוא נרמז שההורים צריכים להבין את הקריטריון הזה אבל אף אחד לא כותב אותו - זה לא מקובל על משלמי המסים.

אלכס מילר: אפשר לעשות סקר עם משלמי המסים האם מקובל הקריטריון שכולם מדברים עליו ואף אחד לא מוכן לרשום אותו ומבקשים מהורים להבין אותו.

אלכס מילר: אני חושב שזה גם לא מקובל על אף אחד.

אלכס מילר: זה גם לא מקובל על אותם האנשים שמובילים את העניין הזה בכל מה שקשור לחינוך, וזה גם לא מקובל: לא על ההורים ולא על הילדים.

אלכס מילר: עכשיו, אנחנו כאן מחפשים פתרון.

אלכס מילר: הפתרון שבאים ואומרים שהורים צריכים להבין זה לא פתרון חינוכי.

אלכס מילר: זה ממש לא פתרון חינוכי, כי, בסופו של דבר, עם זה הם יגדלו; זה דור העתיד שלנו, שהוא צריך לחיות עם זה.

אלכס מילר: אנחנו לא רוצים שהדור שלנו יעשה אפליה גם בעתיד.

אלכס מילר: אז, אני מבקש מכם: תביאו לי פתרונות בתור אלו שמתנהלות על כספי משלמי המסים - עיריית בני-ברק, עיריית ירושלים, עיריית מודיעין עילית וכל אותן עיריות - איך אתם נותנים פתרון לפי החוק.

אלכס מילר: אתם לא צריכים ללכת ולבקש מההורים שהם יבינו איזה שהם קריטריונים שקבע מנהל סמינר.

אלכס מילר: אם מנהל סמינר קובע קריטריונים שהם לא לפי החוק, יש לנו בעיה מאד גדולה כי הוא פועל לא לפי החוק.

אלכס מילר: אם יש צורך בתיקון של החוק - אני פונה גם למנכ"ל משרד החינוך לתקן את החוק.

אלכס מילר: אם יש חוק שאתם צריכים לחוקק כחוק עזר עירוני בתוך העיר - תחוקקו חוק עזר עירוני.

אלכס מילר: אבל, חברים, אתם לא יכולים לבוא ולתת לנו פה רמזים שזה מה שיהיה ומי שמבין מבין ומי שלא מבין אז שיישב בבית.

יהונתן ספרא: אבל, בדיוק את הנקודה הזאת מבקר המדינה בודק עכשיו.

אלכס מילר: בסדר.

אלכס מילר: מבקר המדינה בודק.

יהונתן ספרא: נשמע מה יהיו התוצאות.

אלכס מילר: לא להפריע לי.

אלכס מילר: אני אשאל עכשיו: נניח שבעיריית בני-ברק הכל בסדר והכל גן-עדן.

אלכס מילר: אם מבקר המדינה יבוא ויצביע על 2-3 סמינרים, מעניין אותי מה תעשו.

אלכס מילר: מה תעשו?

יהונתן ספרא: אנחנו נטפל בזה.

אלכס מילר: מבקר מדינה לא בודק כי סתם בא לו.

אלכס מילר: עוד לא ראיתי איזו שהיא בדיקה, אולי חוץ מאיזה שהוא משהו שהיה קשור ליושבת-ראש הכנסת לשעבר שבאו ואמרו "לא, אין כלום".

אלכס מילר: בסופו של דבר, יש סיבה, יש בדיקה ויש תוצאות.

אלכס מילר: על זה צריך להצביע.

אלכס מילר: אם בסופו של דבר יהיה פה דו"ח של מבקר המדינה, הרי נתכנס שם, ושם אי-אפשר יהיה לברוח.

אלכס מילר: תהיה בדיקה מקיפה על כל העניין הזה.

אלכס מילר: חברים, אני מבקש: לפני שבא דו"ח מבקר המדינה ומצביעים על כל הדברים, אתם יודעים אותם בשטח.

אלכס מילר: זה לא שפתאום ייפול עליכם דו"ח מבקר המדינה כשאתם לא מכירים ותגידו "איזו הפתעה".

אלכס מילר: אין דבר כזה.

אלכס מילר: אתם יודעים דברים בשטח.

אלכס מילר: אתם יכולים לפתור אותם.

אלכס מילר: לא צריך ועדת משנה  בוועדת חינוך.

אלכס מילר: חבר-הכנסת אמסלם, תאמין לי שלא צריך ועדת משנה בוועדת חינוך.

חיים אמסלם: אוהו, כמה צריך.

אלכס מילר: לא צריך ועדת משנה בוועדת חינוך.

אלכס מילר: אפשר לפתור את כל הבעיות האלה תוך שבוע-שבועיים.

חיים אמסלם: אפשר, אם רוצים.

אתי בנימין: איך אפשר?

אלכס מילר: אפשר לפתור אותן תוך שבוע-שבועיים.

דובר: אנחנו חמש שנים בסיפור.

אלכס מילר: דו"ח מבקר המדינה בודק את העניין הזה.

חיים אמסלם: אלכס, מאז שאני בכנסת, כל ששה חודשים אנחנו על הצרות האלה.

חיים אמסלם: כל ששה חודשים: אפליה, אפליה, אפליה.

אלכס מילר: תקשיב לי.

אלכס מילר: גם עם ועדת משנה של ועדת חינוך אתה תמשיך להיות באותן צרות.

חיים אמסלם: לא. לא.

אלכס מילר: סמוך עלי.

חיים אמסלם: לא. ברשותך, אני אומר.

אלכס מילר: אתה דיברת על נושא הסטודנטים.

אלכס מילר: ועדת החינוך הקימה בכנסת שעברה ועדת משנה לנושא ההשכלה הגבוהה.

אלכס מילר: אני אומר לך שאם לא היו חברי-כנסת כאן בכנסת, בלי שום קשר לוועדת משנה, שהנושא הזה היה מעניין אותם--

חיים אמסלם: זו הכוונה.

חיים אמסלם: תכף אומר.

אלכס מילר: --עם ועדה או בלי ועדה, תאמין לי שהנושא הזה היה נפתר.

אלכס מילר: לפני שאני נותן למנכ"ל משרד החינוך להתייחס לנושא, אני פונה לכל אותם ראשי הרשויות שכל הנושא הזה נמצא אצלם בפתח: תפתרו את זה בצורה המהירה ביותר.

יואב ללום: אדוני יקצוב זמן.

אלכס מילר: אני אקצוב זמן.

אלכס מילר: חכה.

אלכס מילר: אנחנו עוד לא הגענו למסקנות.

אלכס מילר: אני גם רוצה לשמוע מבחינת משרד החינוך אלו כלים יש להם להתמודד עם הבעיה.

יונה מזרחי: האם אפשר לומר מלה אחת לגבי הקריטריונים?

אלכס מילר: לא. לא כרגע.

אלכס מילר: אדוני המנכ"ל, שמענו כאן דברים.

אלכס מילר: אני יכול להגיד לך שאני יכול לקבל כל דבר שהוא רציונלי, שלפי הידע, כל דבר שמצביע על מוסד שהוא קבע לעצמו קריטריונים שהם קשורים לעניין המקצועי נטו.

אלכס מילר: כל פעם שיבואו ויעלו את העניין הזה שילד אחד או ילדה מתאימה יותר בגלל שהיא באה ממשפחה כזו או ממשפחה אחת - תשמע, אנחנו מדברים על הפרטת מערכת החינוך לא פעם ראשונה ויהיה לנו כאן דיון.

חיים אמסלם: אבל, אלכס, לא אומרים "בגלל משפחה".

חיים אמסלם: אתה צריך להבין.

חיים אמסלם: הוא רצה להגיד מלה על קריטריונים.

חיים אמסלם: תמיד זה קריטריון - מה פתאום "משפחה"?

נסים זאב: הוא הבין את זה.

נסים זאב: הוא הבין את זה.

אתי בנימין: הקריטריונים היחידים זה הצבע - ספרדי או אשכנזי.

יואב ללום: הם מבחוץ.

אתי בנימין: הגדיר את זה איתמר הכי טוב.

אתי בנימין: הוא אמר: תפוחים לתפוחים ואגסים לאגסים.

אתי בנימין: זה הכי פשוט.

אלכס מילר: אבל, אתם לא הקשבתם לי.

אלכס מילר: מה נאמר?

אלכס מילר: שיש משפחה ככה ויש משפחה ככה.

אלכס מילר: אני מתייחס למה שנאמר, שאמרו שיש משפחה ככה ויש משפחה ככה.

אלכס מילר: בדיוק לזה התכוונתי.

אלכס מילר: אנחנו פה לא הולכים ליד.

אלכס מילר: כולם יודעים על מה מדובר.

אלכס מילר: זה נאמר כבר ונאמר כאן.

אתי בנימין: לא נעשה כלום.

אלכס מילר: אדוני המנכ"ל, כמו שאמרתי, אנחנו לא יכולים מצד אחד לבוא ולהיאבק בכל נושא הגזענות ומצד שני הנושא הזה קורה בפנים בתוך הארץ ובמיוחד אם זה נוגע בילדים.

אלכס מילר: זה לא מקובל.

אלכס מילר: צריך לראות איך פותרים את זה.

אלכס מילר: בבקשה.

אתי בנימין: מפסיקים להם את התקציבים.

אתי בנימין: זה פשוט מאד.

שמשון שושני: אדוני יושב-ראש הוועדה, תודה רבה על קיום הדיון.

שמשון שושני: בכמה נקודות אנסה לסכם מה ששמענו.

שמשון שושני: ראשית, המשרד, אם קיימת אפליה גלויה - ותכף נדבר על האפליה סמויה - בכל מקרה של אפליה גלויה שהיא הפרת חוק והיא בגדר, תתקני אותי, עורכת-הדין מורג, עבירה פלילית, אני מציע לגשת למשטרה.

שמשון שושני: בכל מקרה שידוע שקיימת אפליה גלויה והורה חושב שהוא מופלה על רקע כלשהו, ולא חשוב, זו עבירה על החוק, ואני מציע להגיש תלונה במשטרה.

שמשון שושני: הבעיה היא הבעיה שהעלה חבר-הכנסת אמסלם, שיש מקרים של אפליה סמויה - אני מכנה אותה סמויה - שקשה מאד לחשוף אותה, קשה מאד לגלות אותה וקשה מאד עוד יותר יהיה להוכיח אותה.

שמשון שושני: גם במקרים כאלו אנחנו מקיימים, לפחות אני מקיים, בירורים, ואנחנו פועלים במשך השנה לחשוף את התופעות האלו.

שמשון שושני: הערה שנייה - הסמכות והאחריות על שיבוץ תלמידות או תלמידים בגיל חינוך חובה חלות על הרשות המקומית.

שמשון שושני: לה הסמכות ולה האחריות - לא למוסדות החינוך, לא לסמינרים ולא לבתי-הספר היסודיים.

שמשון שושני: אני כבר רוצה לומר, שאנחנו נוציא הנחיות חדשות ומדוקדקות, ואני מקווה שזה ייעשה תוך שלושה חודשים, לרשויות המקומיות על פרסום הודעות הרישום ועל ההנחיות האחרות שקשורות ברישום תלמידים.

שמשון שושני: יחד עם זאת, אני רוצה לומר שני דברים נוספים.

שמשון שושני: כמו שאמר יושב-ראש הוועדה, הורים על חשבון מדינת ישראל אינם יכולים לקבוע היכן  ילמד ילדם, וזה לא חשוב אם זה בחינוך הכללי, בחינוך החרדי או בכל מקום.

שמשון שושני: מנהלי מוסדות חינוך הממומנים מימון מלא על-ידי מדינת ישראל אינם יכולים לקבוע את מי הם מקבלים ואת מי הם לא מקבלים.

שמשון שושני: מי שקובע זה מדינת ישראל.

שמשון שושני: מכאן הערה מספר 3 שלי, והיא שאנחנו נבדוק את כל התקנונים של כל מוסדות החינוך החרדיים - כל תקנון ותקנון מחדש.

שמשון שושני: המשרד עשה בדיקה כזו, אבל הוא יעשה בדיקה חדשה.

שמשון שושני: אני רוצה לומר כפי שאמר חבר-הכנסת אמסלם.

שמשון שושני: הוא אמר שהרב אלישיב הוא נגד כל אפליה ובעיקר על רקע עדתי.

שמשון שושני: אני רוצה לצטט דוקא את החזון אי"ש שאמר דברים מאד דומים, ומי שרוצה לשמוע יאזין טוב מאד מה אמר הגדול בתורה בחינוך החרדי: "יום יום" - הרבה דברים כנראה לא השתנו - "הננו נתונים במבוכה זו לראות בנינו ובנותינו מתחננים אלינו לאסוף אותם אלינו, ליתן להם חינוך המצווה עלינו, ואל לאֵל ידינו".

יהודית גידלי: ואין לאַל.

חיים אמסלם: קראת נכון: ואין לאֵל ידינו.

חיים אמסלם: זה פסוק: "ואין לאֵל ידם להושיע"

יהודית גידלי: הוא אמר את אותה מלה פעמיים.

שמשון שושני: "ואין לאֵל ידם להושיע" - זה נכון.

שמשון שושני: בהמשך הדברים הוא הורה לאנשים במוסדות הקליטה כי "מן הראוי לבקר קבלת הבאים מעדות המזרח מפני שאין להם מצילים ביותר ביחס לאירופאים".

שמשון שושני: אני אשאיר לךְ את זה, כדי שזה יהיה מונח פה.

חיים אמסלם: גם הרב שך צעק על זה.

חיים אמסלם: כולם צועקים על זה.

שמשון שושני: אחר כך כאשר "אחד מראשי הישיבות התאונן לפניו, שמעטים הם ילדים אשכנזים בישיבה שלו, בעוד הוא עצמו אינו נוטה לקבל ילדים מהעדה הספרדית", אז הוא אומר כך: "כל כך למה?

שמשון שושני: התנצל אותו ראש ישיבה ואמר כי אין הוא מאמין בהצלחתם בתורה".

שמשון שושני: על כך השיב לו הרב: "אם כן, כיצד אתה לומד הרי"ף והרמב"ם?"

שמשון שושני: - אם אתה אינך חושב שאתה מאמין בהצלחתם בתורה, כיצד אתה לומד את הרי"ף ואת הרמב"ם?

חיים אמסלם: אדוני, אנחנו מבקשים העתק.

חיים אמסלם: זה עוד לא נכנס אצלי בארכיון.

חיים אמסלם: זה חשוב.

שמשון שושני: הלוא אני ידעתי מה שאתה רוצה.

שמשון שושני: תצלמי את זה.

דובר: 50 שנה - לא?

שמשון שושני: אם כן, אני אומר שכל תופעה של אפליה, גם אם היא גלויה וגם אם היא סמויה, היא דבר שהמשרד לא ישלים אתה, ולכן הוא יבדוק גם את כל התקנונים שמדברים על אורח חיים, וגם הרב אמסלם יסכים אתי שבנושא של אורח חיים יש דקויות שונות שצריך להתחשב והן חייבות למצוא את ביטויין בתקנון אבל להיות גלויים, מפורסמים וידועים לכולם.

שמשון שושני: המשרד יגביר את הפיקוח על בתי-הספר החרדיים.

שמשון שושני: אני מקווה שבקרוב מאד - נתעכב עוד קצת בגלל דברים ביורוקרטיים - אנחנו מוסיפים 15 תקנים לחינוך החרדי, ואנחנו נגביר את הפיקוח על החינוך החרדי.

שמשון שושני: אני שמעתי את ההערות שנשמעו כאן לגבי ועדת הערער.

שמשון שושני: אני חושב שאנחנו נפרסם גם ברבים כיצד תפעל ועדת הערער.

שמשון שושני: שמענו את ההערות, ואני אבדוק אותן.

שמשון שושני: אבל, ועדת הערר תהיה גלויה, מפורסמת, והערות שנשמעו כאן - אני לא יודע אם יש להן בסיס או אין להן בסיס, ואני רק רוצה להרגיע ולומר שנתקבלו גם תלונות של הורים מוצדקות לפי מיטב ידיעתי.

שמשון שושני: הגברת אלמליח, אני צודק?

שמשון שושני: נתקבלו תלונות של הורים שנתקבלו- - -

רות אלמליח: כן, אבל לא על רקע של אפליה עדתית.

שמשון שושני: נקודה אחרונה שאני רוצה לציין היא, שהמשרד איננו מכיר בעניין הזה של מכסות.

שמשון שושני: לא יקום ולא יהיה נושא של מכסות.

שמשון שושני: גם הרב אלישיב, שהוציא הוראה ואמר שיש לקבל בנות ספרדיות, הציב את המספר של 30% מינימום.

שמשון שושני: האם אני צודק או לא צודק?

ברוך הלפגוט: צודק.

שמשון שושני: צודק.

שמשון שושני: אז 30% מינימום.

שמשון שושני: הוא לא קבע את התקרה.

שמשון שושני: אבל, הציג.

שמשון שושני: בבדיקה שלנו, שעשינו בעיריית ירושלים, קשה לנו היה לבוא ולהצביע כי יש מוסדות שמקבלים 40%, יש מוסדות שמקבלים 42% ויש מוסדות שמקבלים 29%.

שמשון שושני: כך שהיה קשה לנו לקבל כאן תמונה מלאה מכל העניין הזה לפחות בעיר ירושלים.

שמשון שושני: אלו הנקודות שאנחנו מתכוונים לפעול בהן בצורה נחרצת.

שמשון שושני: הובאה כאן עוד נקודה אחת על-ידי מר ללום ועל-ידי הרב אמסלם לעניין בתי-ספר מזינים - קביעת אזורים עם בתי-ספר מזינים.

שמשון שושני: אני רוצה להגיד לך: יש לי נסיון אישי בעניין הזה.

שמשון שושני: אני לא פוסל שום דבר.

שמשון שושני: נשמעה ההערה וקביעת אזורי רישום ובתי-ספר מזינים לסמינרים מסויימים.

שמשון שושני: יש לי נסיון אישי רב שנים בעניין הזה עם חטיבות הביניים, הקמת חטיבות הביניים, ובתי-ספר שהזינו חטיבות ביניים מסויימות.

שמשון שושני: גם כאן העניין הוא מאד מורכב ומאד מסובך, אבל אני לא פוסל שום דבר, והכל צריך להיבחן ולראות אם הוא ישים או לא ישים במטרה אחת מרכזית - להגביר את השוויון במגזר החרדי.

שמשון שושני: זה הכל.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: אדוני המנכ"ל, רק שאלה אחת: הרישום מתחיל כבר עכשיו.

אלכס מילר: ההנחיות שייצאו בעוד שלושה חודשים איכשהו  לא יכולות להיות- - -

שמשון שושני: ההנחיות גם קיימות היום, אבל הן לא - - -

דובר: לא מיושמות.

שמשון שושני: כנראה שהן לא מובהרות עד כדי כך שנקפיד עליהן מאד.

שמשון שושני: גם הקיים היום מספק, לפי הערכתי, כדי לעבוד כמו שצריך.

שמשון שושני: אני יודע שעיריית ירושלים כבר מתחילה לעבוד על העניין הזה.

אלכס מילר: מצויין.

אלכס מילר: אתי, רצית להגיד משהו.

אלכס מילר: בבקשה.

אתי בנימין: היה חשוב לי שהמנכ"ל גם יתייחס לזה בדבריו, אבל אני אגיב.

אתי בנימין: דבר אחד הוא שאני חושבת שמשרד החינוך פעל בסוגיה שהיתה עם בתי-ספר בפתח-תקוה, שלא היו מוכנים לקלוט ילדים יוצאי אתיופיה בצורה נהדרת, וברגע שהמשרד אמר "אנחנו לא ניתן תקציב" המנהלים שם התקפלו.

אתי בנימין: אותו דבר פה.

אתי בנימין: אני חושבת שהגיע הזמן שמשרד החינוך יודיע שמנהל שייתפס באפליה פשוט לא יקבל תקציב.

אתי בנימין: דבר שני - המנכ"ל אמר שברגע שיש עניין של אפליה עדתית שההורים יפנו למשטרה.

אתי בנימין: אדוני המנכ"ל, אני מודיעה לך שהורים שפנו למשטרה או הורים שהעיזו לפנות ליואב ללום או אלי- - -

שמשון שושני: יואב ללום זה לא משטרה.

דובר: וגם את לא משטרה.

אתי בנימין: לא. אמרתי: למשטרה או ליואב ללום או אלי.

אתי בנימין: תקשיבו מה אני אומרת.

אתי בנימין: הורים שהעיזו לפנות - מייד איימו עליהם במקומות העבודה שלהם, מייד איימו עליהם בישיבות שלהם, מייד איימו עליהם בבתי-הכנסת.

אתי בנימין: ההורים פשוט מפוחדים.

אתי בנימין: אסור שזה יקרה.

אתי בנימין: כל ילדה צריכה להתקבל לאן שהיא רוצה להתקבל.

אתי בנימין: לא יכול להיות ששמונה שנים היא תשב עם חברותיה בבית-ספר מסויים, והיא לא תוכל להיכנס לבית-ספר תיכון, לסמינר, בגלל צבע עורה.

יואב ללום: היושב-ראש, מלה אחת.

אלכס מילר: מספיק.

יואב ללום: בבקשה.

יואב ללום: זו תוספת לדברי המנכ"ל.

אלכס מילר: אני רוצה לסגור את העניין, כי אנחנו כבר אחרי רבע שעה...

אלכס מילר: חבר-הכנסת אמסלם, אתה רצית להגיד משפט?

חיים אמסלם: בקצרה רבה.

חיים אמסלם: קודם כל, דברי המנכ"ל - באמת אני מברך.

חיים אמסלם: כל מה שהוא אמר אמת וצדק.

חיים אמסלם: לגבי משטרה, אתי באמת הזכירה שמי שפונה למשטרה הוא רודף, הוא 'מוייסער'.

חיים אמסלם: על מי שהלך לערכאות בפקודת רבו, הרב יעקב יוסף, הוציאו את הרב עובדיה, אביו, נגד בנו.

חיים אמסלם: אתם לא יודעים אלו כוחות אדירים עובדים פה.

חיים אמסלם: אז, באמת אין לי הרבה מה לומר.

חיים אמסלם: יש פה פארסה.

חיים אמסלם: שימו לב שבכל הדיונים שהתקיימו בנושא האפליה, תמיד ראינו את הרב לייזרזון ואת חברי-הכנסת של אגודת ישראל שאמרו "מה פתאום?"

חיים אמסלם: ו"אין אפליה".

חיים אמסלם: אבל, היום, הם לא צריכים לבוא.

חיים אמסלם: הרב נסים, ידידי, יקירי,- - -

יהודית גידלי: אני מרשה לעצמי לתקן.

יהודית גידלי: --

חיים אמסלם: כן.

חיים אמסלם: כולם עסוקים וכו' וכו'.

יהודית גידלי: --לייזרזון - הזמנתי אותו, והוא מטפל בבתי-ספר יסודיים בלבד.

חיים אמסלם: בוודאי, בודאי.

יואב ללום: אין להם סמינרים.

חיים אמסלם: הם השאירו את הש"סניקים להיות הפרקליט שלהם.

אלכס מילר: בואו ולא נהפוך את זה לעניין פוליטי--

חיים אמסלם: זה ככה.

אלכס מילר: --בין ש"ס לבין חבר-הכנסת אמסלם.

חיים אמסלם: במדינת חלם מזמינים את הסופר-טנקר אחרי שהיער נשרף.

חיים אמסלם: חיכינו 50 שנה, ומצאנו את המכתב של החזון אי"ש.

חיים אמסלם: אנחנו נמשיך, וועדת רבנים, וכמובן שאין אפליה, ובמקרה כזה או אחר התערבנו ופתרנו.

נסים זאב: תן לי לענות בבקשה.

נסים זאב: אני רוצה לענות.

חיים אמסלם: יושב-ראש הוועדה, אנא ממך.

חיים אמסלם: אני יודע שאתה לא מקל ראש.

חיים אמסלם: הדיון הזה נדחה כבר הרבה זמן, ובנות יושבות בית.

חיים אמסלם: הנושא יחזור לפתחנו.

חיים אמסלם: אני לא ארד ממנו.

חיים אמסלם: אמשיך להרים אותו, ואמשיך לדגדג בו במקומות הכואבים ביותר.

חיים אמסלם: לא הוצאתי את הארסנל.

אלכס מילר: זכותך.

חיים אמסלם: אמשיך, כי הנושא הוא בנפשנו - לא רק בנפשי אלא גם בנפשך ובנפש החברה.

חיים אמסלם: אנחנו לא רוצים כאן חברה גזענית במסווה של תירוצים.

חיים אמסלם: תודה רבה.

חיים אמסלם: הערה - אומרים "ערר" ולא "ערער".

חיים אמסלם: שוועדות ערר לא תהיינה כערער.

חיים אמסלם: "כערער בערבה" זה משהו שאין לו קיום.

חיים אמסלם: אז, זה ועדות ערר דווקא.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך שאנחנו לא פרקליטים של אף אחד.

נסים זאב: אני מכיר את השטח.

נסים זאב: כשאמסלם, החכם אמסלם, היה בן 19 שנה, אנחנו כבר הקמנו את התנועה הזאת.

חיים אמסלם: אני, במושב שרשרת, עזרתי לך להקים אותה, כשהייתי בן 21.

חיים אמסלם: אז, את ההסטוריה גם אני יודע.

נסים זאב: תסלח לי.

נסים זאב: לי אל תתן מוסר.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך: בדיוק בסוגיה הזאת טיפלנו במשך 30 שנה.

נסים זאב: 30 שנה נותנים פתרונות- - -

חיים אמסלם: "אמסלם" - גם הוא כבר מתייחס לספרדים- - -

נסים זאב: אולי תפסיק להיות ה-ספרדי של כולנו.

חיים אמסלם: כי אני הספרדי- - -

נסים זאב: אתה לא הבוס שלי פה עכשיו.

חיים אמסלם: כי אתם כולכם כבר הפכתם את עורכם - - -

נסים זאב: אני כיבדתי אותך, שמעתי אותך.

חיים אמסלם: מה לעשות?

נסים זאב: דברים לא מצאו חן בעיניי.

נסים זאב: שמעתי אותך בכבוד.

חיים אמסלם: מה לעשות?

נסים זאב: קצת כבוד.

נסים זאב: אני חושב שאת עיקר הבעיה בשטח, בערים, בכל מקום ומקום, ש"ס בעצם השלימה ופתרה את החלק המרכזי של הבעיה בכך שהיא הקימה בתי-ספר לא פחות טובים מ"בתי-יעקב", שתדע לך.

נסים זאב: אבל, יש איזו שהיא סטיגמה אצל הורים מסויימים שחושבים בכל זאת: "אם אני ב'בית-יעקב', אולי הרושם עושה עלי יותר טוב.

נסים זאב: אולי לעתיד שלי", כאשר במציאות זה לא נכון.

נסים זאב: זאת אומרת, אם אנחנו בוחנים את רמת הלימודים, את רמת המורים, את הצוות החינוכי, זה לא רק שהוא לא יורד בכהוא זה אלא זה עולה הרבה פעמים על בתי-ספר אחרים.

נסים זאב: אני בא ואומר שנשאר אותו מיעוט קטן שצריך לתת את הפתרון.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני אומר לך שזה לא נושא של משטרה ולא צריך ללכת להקצנה.

נסים זאב: אני חושב שהפתרון צריך להיות ועדה מקצועית, כמו שאמר דוקטור שושני, באמת בשיתוף פעולה עם הרשויות המקומיות, עם אנשי החינוך.

נסים זאב: אני חושב שלאותן 30, 40 או 50 בנות בכל שנה אפשר לכפות את זה על בתי-הספר ואפשר לפתור את הבעיה הזאת - ולאו דוקא בירושלים אלא אני חושב שבכל ערי הארץ.

יואב ללום: בבקשה.

יואב ללום: תוספת.

אלכס מילר: - - - ויכוח.

יואב ללום: אני לא מתווכח.

נסים זאב: כמובן שצריך שלאותה ועדה יהיו שיניים והיא יכולה להכתיב את התנאים אחרי בדיקה מקצועית.

אלכס מילר: יואב  ללום, בבקשה.

יואב ללום: אני רק רוצה להוסיף נקודה אחת: דוקטור שושני, מאד שמחתי לשמוע את הדברים, ואני מקווה שהפעם הם גם יירדו לשטח, כי אנחנו שומעים אותם בכמה ועדות; אני לא בא בטענות לאדוני.

יואב ללום: אני יודע שאדוני עמוס.

יואב ללום: אני רוצה לומר רק דבר אחד לגבי ועדת הערר, שאדוני מדבר עליה, שכרגע יושבים ומבנים את כל התהליך.

יואב ללום: בסופו של דבר, למאפיינים הייחודיים - לוועדה הזאת תהיה סמכות לדון?

יואב ללום: האם הגרביים הן 15 דנייר או 20 דנייר?

יואב ללום: כן?

יואב ללום: אני שואל את השאלות על השולחן.

יואב ללום: האם אז הם יוכלו להיכנס לדברים?

יואב ללום: האם תחזיקו רב בוועדה שיגיד מה כן ומה לא או שנחזור שוב פעם לְוועדה של מפקחים שהבנות שלהם לומדות במוסדות?

שמשון שושני: אני מקובל עליך כרב ראשי?

יואב ללום: תמנו רב.

שמשון שושני: טוב, מה אתה רוצה?

יואב ללום: תמנו רב.

שמשון שושני: טוב, אני הרב הראשי...

יואב ללום: יש רבנים שיקבעו מה הלכה ומה - לא.

שמשון שושני: אני הרב הראשי.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: רבותי, אני רוצה לעשות סיכום ביניים של הישיבה, מכיון שזה לא הסיכום הסופי כי אנחנו נעשה ישיבת מעקב על כל הנושא הזה גם בעתיד.

אלכס מילר: אני ממש לא הולך לעצור כאן דיון בכל הסיפור הזה.

אלכס מילר: מבחינתי, לא יעלה על הדעת שאנחנו באמת מגיעים למצב שקיימת אפליה אם זו אפליה גלויה או אפליה סמויה במערכות חינוך במדינת ישראל.

אלכס מילר: סיכום ביניים: ראשית, אני רוצה להגיד שהוועדה דוחה בכל הכוח את כל העניין של האפליה, אם זו אפליה גלויה או אם זו אפליה סמויה, במערכות חינוך בכלל ובמגזר החרדי בפרט.

אלכס מילר: שנית, אני מקבל את ההודעה של מנכ"ל משרד החינוך על אותן הוועדות שיקומו בנושא הבדיקה, שהיא בדיקה של אותן התלונות שהתקבלו בעניין קבלה לבתי-ספר.

דובר: ועדת ערר.

אלכס מילר: ועדת ערר.

אלכס מילר: אני פונה לראשי הרשויות ולמנהלי אגפי חינוך, שהתופעה הזאת קיימת אצלם בעיריות, לתת פתרון לכל אותם הילדים תוך תקופה של חודש ימים.

אלכס מילר: אם תוך תקופה של חודש ימים לא יהיה פתרון ואם תבואו אלינו ותגידו שפתרון לא בא ולא תוכלו להוכיח שזה עניין רציונלי מקצועי ואין פה שום עניין של הבנה או משהו אחר - רבותי, אני בעצמי אפנה למבקר המדינה ואבקש שהדו"ח יתפרסם ותהיה פה חגיגה אחת גדולה.

אלכס מילר: אני ממש לא רוצה להיכנס לזה.

אלכס מילר: יש לכם כוח.

אלכס מילר: יש לכם מלא כוח לבוא ולתת פתרון.

אלכס מילר: אתם יכולים לפנות למנהלי סמינרים ולהגיד להם: "רבותי, נגמר הסיפור.

אלכס מילר: מעכשיו והלאה אתם עובדים לפי החוק", ושום הבנה ושום דבר.

נסים זאב: סליחה.

נסים זאב: לסיום חשוב ש- - -

אלכס מילר: אני אקבל כל טענה של קריטריונים מקצועיים: לפי הידע של הילדים, לפי כל דבר ודבר.

אלכס מילר: לא אקבל שום רמז לאפליה שהוא בא מעדות המזרח או מהעדה האשכנזית.

אלכס מילר: אני לא אקבל את זה.

אלכס מילר: חברים, אנחנו בשנות ה-2000.

אלכס מילר: אי-אפשר להתנהל בצורה כזו.

אלכס מילר: צריך לתת מענה להורים.

אלכס מילר: צריך לתת מענה לילדים.

אלכס מילר: אני גם פונה להורים שיבואו לאותם מנהלי אגפים עם נושא שילוב הילדים.

אלכס מילר: לא יעלה על הדעת שהם יושבים בבית ולא באים.

אלכס מילר: אם אתה בא ואומר שמתוך כלל התלמידות שיושבות בבית, של אלה שיושבות, רק אחוז קטן מאד מגיע להירשם, זה דבר נורא.

אלכס מילר: אז, איפה?

אלכס מילר: מה קורה באמת עם הילדים?

יואב ללום: מפחדים.

יואב ללום: מפחדים לפנות לעירייה.

אלכס מילר: אני אומר שזה עניין שצריך להיות בשיתוף של העירייה.

אלכס מילר: צריך לגלות מי יושב בבית.

אלכס מילר: אם צריכים להיות בבית-הספר, יש חוק שמחייב להיות בבית-ספר ולא בבית.

אלכס מילר: אין דבר כזה.

אלכס מילר: אם אתם יודעים שיש אנשים שלא באו אליכם לעיריות להירשם ללימודים ויושבים בבית, תעלו על זה ותחייבו אותם להירשם ותשבצו אותם שילכו ללמוד.

אלכס מילר: מה זה הדבר הזה?

אלכס מילר: אנשים יושבים בבית בלי בכלל לנסות להירשם.

אלכס מילר: אני לא מקבל את זה.

נסים זאב: אלכס, זו הודעת סיכום.

אלכס מילר: נכון.

אלכס מילר: אמרתי שזה סיכום ביניים.

אלכס מילר: בעוד חודש אני אפנה לכל אותן העיריות בצורה אישית לבדוק מהו המצב העדכני ואיפה אנחנו התקדמנו, ונקבל על זה תשובות.

אברהם מיכאלי: הם ידווחו לך תוך חודש מה הם עשו.

אלכס מילר: כן.

אלכס מילר: ברור.

אברהם מיכאלי: לא שאתה תחפש אותם - שהם יחפשו אותך.

אלכס מילר: בנוסף לכך, אני גם פונה למשרד החינוך לבנות מנגנון של סנקציות של כל מי שעובר על החוק בהיבט של העניין - אם אתם עולים על האפליה, גלויה או לא גלויה זה כבר לא מעניין.

אלכס מילר: אם קיימת אפליה, אפשר לעלות על זה.

אלכס מילר: זו לא בעיה - ולבנות מנגנון של סנקציות, אם זה סנקציות תקציביות ואם אלה סנקציות של לא-יודע-מה עד כדי פיטורים.

אלכס מילר: צריך לעקור את התופעה הזאת מהשורש ולהמשיך הלאה.

אלכס מילר: אני לא חושב שוועדות וזה שאנחנו כאן - אנחנו נשב עוד חודשיים ושלושה חודשים ולא נגיע לפתרונות.

אלכס מילר: צריך להיות פה מנגנון של סנקציות, מנגנון של בדיקה, הוראות חד-משמעיות מבחינת משרד החינוך כלפי הסמינרים בהיבט של התקציב, ורשויות מקומיות כלפי המנהלים.

אלכס מילר: צריך להיות פה שיתוף פעולה.

אלכס מילר: אני מסכים עם חבר-הכנסת נסים זאב שאמר שללא שיתוף פעולה של כולם זה לא יעבוד.

אלכס מילר: אבל, אם יש אחד מתוך אלו שצריך להיות בשיתוף פעולה והוא לא עושה את זה, הוא לא צריך להיות שם.

אלכס מילר: אם אנשי העירייה יושבים, אם משרד החינוך יושבים, אם יושבים שם ההורים וכל מי שצריך ומישהו שהוא מסמינר לא רוצה להגיע ואומר "אני לא מקבל" - אז הוא לא צריך להיות בראש הסמינר, עם כל הכבוד.

אתי בנימין: מבקרת העירייה בירושלים כתבה על זה דו"ח.

דובר: כתבה.

דובר: והם צפצפו.

אתי בנימין: כתבה, וכלום לא קרה עם זה.

דובר: אולי שהעירייה תספר על זה.

אתי בנימין: יש דו"ח של מבקרת עיריית ירושלים.

אלכס מילר: רבותי, תודה רבה.

אלכס מילר: הישיבה הזאת נעולה, ואנחנו במעקב.