ועדת המשנה לחינוך דתי ותרבות תורנית, כנסת 18, פרוטוקול מספר 7, 2010-12-16 14:30

זבולון אורלב: אנחנו פותחים את הביקור של ועדת המשנה לחינוך הדתי ותרבות תורנית בוועדת החינוך והתרבות בכפר הנוער הדתי 'ימין אורד'.

זבולון אורלב: מסביר דר' בני פישר.

בני פישר: אחד הדברים שקרו פה זה שבניגוד להרבה יישובים אחרים, במהלך ליל שבת---

זבולון אורלב: זה ניר עציון?

בני פישר: זה ניר עציון, פה זה הכביש המפריד, אלה כבר הבתים של עין הוד.

בני פישר: מה שקרה זה שהאש באה מהכיוון הזה, מצפון.

בני פישר: אצלנו, זה בכלל היה איזה שהוא נס, כי כבר ביום חמישי בבוקר ראינו פטרייה עולה והיינו פה ביום הורים, עם ההורים, ביום קשר משפחתי, היינו מנותקים לגמרי.

בני פישר: עוד ב-17:30 הדלקנו נרות, זו היתה חוויה מרגשת כי היה פה ניצול שואה שהיה איתנו במסע לפולין והוא דיבר עם ההורים והעביר להם מסר איך להתמודד עם קושי, ואנחנו היינו מנותקים לגמרי.

בני פישר: אסון, אוטובוס, לא ידענו כלום.

בני פישר: אתה חי ככה בעשייה חינוכית, אתה מנסה לבדוק איך אתה עובר את היום הזה בשלום, והמזל, נס חנוכה הראשון שהתחיל היה באמת בתוך כל הטרגדיה הזאת, שהיו פה אוטובוסים והסיוט של כל מנהל כפר זה לפנות כפר במצב כזה, אז היו אוטובוסים, אבל האש הגיעה מכאן ועד יום שישי היא היתה פה באזור הזה.

בני פישר: עוד חיים ואני הסתובבנו כאן ביום שישי.

בני פישר: ביום חמישי בלילה פינינו את הכפר, גם על זה יש לי כמה סיפורים מאוד מרגשים.

בני פישר: מבחינת השרפה, ביום שישי בצהריים האש התחילה להיכנס לתוך הכפר, באזור הזה, אבל המטוסים יצרו פה ממש חומת מים והגנו על הכפר.

בני פישר: בשעות אחר הצהריים הפסיקו המטוסים, בליל שבת הגיעה רוח, היינו פה בכפר וכל הכפר פונה.

בני פישר: היינו שני אנשי צוות, דוד, מנהל הפנימייה ואני, בחלק מהזמן, ועוד בוגרים ששמעו שיש שרפה.

בני פישר: הסיפור של ימין אורד לבוגרים, זה הבית שלהם.

בני פישר: בוגרים מלפני 10 שנים, 15 שנים, עקפו מחסומים והגיעו, ובעצם הם שמרו על הבית עם שכנים מניר עציון.

בני פישר: ניר עציון בנושא הזה, זה כפר שברגע שהתלמידים פונו, אין פה אנשים והמשפחות לא היו, אז במובן הזה, הם פשוט...

בני פישר: למשל הם שמרו לנו פה על המכבסה, באזור---

זבולון אורלב: איפה אנחנו?

בני פישר: אנחנו הגענו לכאן; ישר זה משרדי המנהל, זו כיתת לימוד, כאן אנחנו נמצאים.

בני פישר: האזור הזה הוא אזור מגורי צוות, שהוא ברובו נשרף, ממש קיבל מכה קשה, וזה מעניין איך הרוח פה עפה לה.

בני פישר: זו היתה אש של צמרות, הכל היה בגבהים ואזור בית הספר ברובו לא נפגע, וזה ממש מזל.

בני פישר: זה גם מה שאפשר לנו די מהר לחזור לשגרה.

בני פישר: אז האזור הזה נפגע.

זבולון אורלב: הפגיעה היתה ביום שישי בבוקר?

בני פישר: הפגיעה היתה בלילה.

בני פישר: בשבת בלילה, בערך בסביבות 1:00 בלילה כבר פינו אותנו כאן, משטרה לא נתנה לעבור, עמדנו בצומת עין הוד, וראית שהכפר נשרף לגמרי.

בני פישר: אתה לא רואה, אתה לא יודע בדיוק מה, אבל בגלל שזה היה תפזורת כזאת, היית בטוח שכל הכפר נשרף.

בני פישר: אנשי ניר עציון, הם נשארו לשמור על הבתים, אבל גם הם באיזה שהוא שלב האש היתה כל כך חזקה, שהם התחילו להוריד ונשארה שם קבוצה קטנה.

בני פישר: אז בערך בשלוש ירד מפה רכב, זה היה מין מראה סוריאליסטי כזה, הטלית, הטליתות שלהם עם השמיכות באוטו.

בני פישר: יש אנשים שיש להם את טראומת כפר עציון וכל מיני כאלה, ואומר המזכיר שלהם, 'בני, בית הכנסת נשרף'.

בני פישר: זה היה בשלוש בלילה, והיתה מן דממה כזאת, ואמרתי, 'זהו'.

זבולון אורלב: נשרף?

בני פישר: הוא לא נשרף, אבל זה מה שחשבו.

זבולון אורלב: כשגומרים פה חוזרים למסלול הישיבה, אם אתה רוצה, תישאר איתנו ותראה מה קרה בניר עציון.

בני פישר: בכל אופן, אני אומר שבית הכנסת שלנו נשרף, הוא אומר, 'בית הכנסת של ימין אורד נשרף'.

בני פישר: זה היה בשבילנו...

זבולון אורלב: אתה אומר שהאש פרצה מפה.

בני פישר: בעצם האש הלכה ככה, הקיפה והגיעה לאזור הזה, וגם בתוך היא דילגה על צמרות.

בני פישר: כנראה שבעץ האורן, האצטרובלים שלו כשהם מתנפצים הם עפים, אז הם עשו פה דילוג.

בני פישר: במובן הזה הכפר קיבל מכה, גם ברמה של תשתיות.

בני פישר: הצד הזה זה גם מגורי צוות, נפגע, הצד הזה נפגע, יש פיזור בכל הביתנים של הכפר, של הפנימייה, אז דווקא המבנים של הברזילאים.

בני פישר: לא ברור למה.

בני פישר: בדיעבד, הם עכשיו נסעו הביתה לברזיל לחופש, אז אני אומר, איפשהו ניתן לנו עכשיו חודשיים זמן.

בני פישר: שלא יגידו שאנחנו מתחשבנים עם הברזילאים, אז בדרך בית ההדרכה נשרף, שלא ייראה שיש פה מגמה.

זבולון אורלב: מה שיש איקס זה שרוף?

בני פישר: כן.

בני פישר: הספרייה נשרפה.

בני פישר: זה בית בן גוריון וכל הבית נשרף, זו הפנימייה של הברזילאים.

בני פישר: זו המרכזייה הפדגוגית שלנו, אלה חדרי המדריכים והישיבות, וזו עוד פנימייה גם של ברזילאים, שנשרפה.

בני פישר: פה זה בית בוגרים שלנו, ויש לנו בוגרים, כאלה שאין להם לאן להמשיך,  אז הם גרים פה במקום.

בני פישר: הבית בקצה נשרף.

בני פישר: פה אלה בתי צוות.

בני פישר: פה גרה משפחה שחיה בבית הזה, משפחת חזן.

בני פישר: האנשים האלה, היה לי קצת קשה לשחרר אותם, להשתחרר מהכפר, אחרי 30 שנה, וכל הזמן הייתי איתו בשיח.

בני פישר: הוא מדבר בשקט, הוא אמר לי 'בני, תשמע, חבל שלא הקשבתי לך', היינו באיזה דיאלוג...

זבולון אורלב: מה זה המבנה הזה?

בני פישר: זה בית כנסת, זה הכתר שלנו.

זבולון אורלב: זה קרוב מאוד.

בני פישר: האש היתה ממש קרובה.

בני פישר: מה שלא רואים, יש פה בית חדש ולידו יש את הפרויקט שלנו, של משרד הרווחה, של פרויקט המאה, שהוא נשרף כולו.

בני פישר: שם יש גם סיפור מאוד עצוב, זה ילדים שזה הבית שלהם, אלבומים, תמונות של סבא וסבתא, ממש.

בני פישר: זה מאוד עצוב ואלה גם ילדים שמתמודדים---

זבולון אורלב: מתי קיבלת הוראת פינוי?

בני פישר: היה לי  ויכוח עם יחיאל.

יחיאל שילה: יום חמישי בלילה, כשהוא הודיע לי שהתחילה אש באזור הרי הכרמל, אש רצינית, אמרתי 'נדבר עם בני, נפנה את הילדים, נפנה את המשפחות'.

יחיאל שילה: הוא אומר לי 'תשמע, יחיאל, תהיה טראומה ו...'

יחיאל שילה: , אמרתי לו 'עזוב טראומה---

זבולון אורלב: בלי משטרה, בלי שום דבר?

בני פישר: זה עוד היה לפני שקיבלנו הנחיה.

יחיאל שילה: קודם כל היתה חופשת חנוכה של המורים, היה יום הורים באותו יום, היו עשרה אוטובוסים כאן סביבי במקום.

יחיאל שילה: זה גם תגיד נס משמים, אבל היה יום הורים.

יחיאל שילה: אז פינינו מהר את ההורים, יחד עם הילדים שלהם, ונשארו 120 ילדים ללא הורים, אמרתי 'תפנה אותם לנווה עמיאל'.

יחיאל שילה: אוטוטו לילה.

זבולון אורלב: איפה המשטרה בתוך הסיפור הזה?

בני פישר: מה שקרה זה ששעה אחרי שיחיאל אמר לי, התחילו פה הנחיות.

בני פישר: כי זה מדהים, האש כבר התקרבה, שום דבר, היו עסוקים שם בטרגדיה בבית אורן ולא קיבלנו שום הנחיות.

בני פישר: לכן עוד קצת התווכחתי עם יחיאל, אמרתי 'תן לי קצת זמן, אני במילא משחרר, למה כל כך מהר?'

בני פישר: אבל זה פשוט היה מדהים---

יחיאל שילה: אני כבר למוד ניסיון, זו לא פעם ראשונה שאני---

זבולון אורלב: בישיבה קודמת אמרתי לכם 'מזל שיש כמה אנשים פה עם שערות לבנות'.

יחיאל שילה: היו שרפות.

יחיאל שילה: באזור הזה היו המון שרפות ואמרתי 'למה לקחת סיכון?'

יחיאל שילה: , הורים, ילדים וכולי וכולי.

יחיאל שילה: אי אפשר לדעת, אולי זה יתפתח ביום חמישי בלילה, אי אפשר היה לדעת, איך היית מפנה את הילדים?

בני פישר: מה שקרה זה שבאמת חצי שעה אחרי שהוא אמר לי, כבר ראית איך האש מתקרבת ולא ראית כלום, אף אחד, אין כיבוי איש, שום דבר.

בני פישר: אתה עומד שם חסר אונים---

זבולון אורלב: פה בתוך היישוב אין כיבוי?

בני פישר: שום דבר, אין כלום

זבולון אורלב: אין משטרה, אין שום דבר?

בני פישר: בערך בשמונה התחילו להגיע משמר הגבול וניידות בערב, לוודא שאין פה אף אחד.

זבולון אורלב: הוא מדבר איתך באיזה שעה?

בני פישר: בשש וחצי-שבע, משהו כזה.

בני פישר: בשמונה הגיעה המשטרה ונתנה הנחיה להתחיל להתפנות, אבל אנחנו כבר היינו ערוכים.

בני פישר: האוטובוסים עוד היו כאן, כי לקח לי קצת זמן, הילדים.

בני פישר: גם כן, הם היו קצת בהכחשה, אבל היו פה כמה קטעים מאוד מרגשים.

בני פישר: אני יחסית חדש על הכרמל, ואני שנתיים בימין אורד, אמר לי מישהו, 'שמע, בני, קח את ספרי התורה, כי זאת תהיה שרפה שתשרוף לך את הכפר', ואנחנו היינו בהכחשה מוחלטת.

בני פישר: הוצאנו את ספרי התורה וזה היה קטע מרגש בצורה...

בני פישר: נשארו פה הברזילאים, הילדים מפרויקט המאה, שזה הבית שלהם, וקבוצה של ילדי נעל"ה, של יהודים מתוקף חוק השבות, הם לא יהודים, יש לנו פה תהליך גיור וכל הזמן הוויכוח.

בני פישר: בקיצור, הם נכנסו לשם, זה היה קטע מרגש, עם דמעות בעיניים הם מוציאים את ספרי התורה, ומחובקים ככה באוטובוס לנווה עמיאל, אמרתי 'מה זה, אם לא צריבה ליהדות', זה הגיור שלהם.

בני פישר: כאילו מה...

בני פישר: כן יהודים, לא יהודים---

זבולון אורלב: אפשר להעביר חוק עכשיו, בנוסף לגיור צה"ל---

בני פישר: ספר תורה, זה בעיניי...

בני פישר: בכל אופן היה פה עוד דבר שאני אומר, כמחנכים, זו קהילה דתית, אבל זה מאוד מורכב, כי אנחנו, האוכלוסייה פה, עסוקים המון בזהות יהודית והם לא...

יחיאל שילה: בשמונה בערב ניסיתי להשיג את השר ואת המנהל הכללי, כדי להודיע להם על הפינוי, הם היו בפגישה עם ארגון המורים ביום חמישי בערב.

יחיאל שילה: התקשרתי לשמשון, אמרתי לו שיתקשר בסוף הפגישה.

יחיאל שילה: באמת התקשרו אליי, בשמונה במבט מדווחים שיש שרפה ענקית באזור הכרמל, כבר ראינו את השרפה, בשמונה בערב, אמרתי לאשתי 'תראי איזה מזל שאני ביקשתי שיתפנו'.

זבולון אורלב: בתשע כבר לא היה אף אחד?

יחיאל שילה: ברגע שאמרתי להתפנות, אמרתי, למה לא אמרתי 'תחפש בחדרים', אולי מישהו בשירותים, אולי מישהו שוכב, מישהו ישן, זה פנימייה.

בני פישר: הוא לא היה צריך להגיד לי את זה.

בני פישר: אז היינו עם רמקולים פה ועם כריזה, ועברנו חדר חדר, כי הפחד הגדול, יש לנו בית בוגרים, ילדים, זה היה הסיוט---

יחיאל שילה: שני חבר'ה מהאורחים וגמרנו.

בני פישר: אז עשינו ממש חריש עשר פעמים.

בני פישר: אני לא עזבתי פה עד 12 בלילה, כשווידאתי.

בני פישר: מה זה עזבתי?

בני פישר: גם הייתי און אנד אוף.

בני פישר: עברנו לנווה עמיאל.

בני פישר: אין לי הסברים.

בני פישר: היום אתה יודע אנחנו כבר מחפשים איזה שהיא הכוונה מלמעלה, ועל זה אני אספר איזה סיפור.

בני פישר: נסענו לנווה עמיאל, למרות שרפי אמר לי כפר חסידים, וכפר חסידים, אין בו עכשיו תלמידים.

בני פישר: בנווה עמיאל זה היה עוד ערב שהיו בו תלמידים, הם נסעו ביום שישי.

בני פישר: הם קיבלו אותנו כל כך יפה, אבל הסיפור הוא שאמא שלי, שהגיעה מהמחנות, הגיעה לנווה עמיאל, ושם היא הכירה את אבא שלי, בכפר הנוער.

בני פישר: לא יודע למה נמשכתי, אז עשיתי מזה סיפור, ואחר כך גם כשהוצאנו מפה, הייתי צריך להוציא את התמונות.

בני פישר: לא ידעתי מה אני מוציא, אז לקחתי רק את התמונות, אז הנרייטה סולד, אורט וינגייט ויש תמונה של בן גוריון שהוא הניח פה את אבן הפינה, עם הרב הרצוג.

בני פישר: לא יודע לאן נעלמה לי התמונה הזאת, אני מחפש אותה.

זבולון אורלב: אחרי השרפה היא נעלמה?

בני פישר: כן, אני לא יודע איפה היא נמצאת.

בני פישר: הוצאתי את התמונות האלה ואת ינוש קורצ'אק.

בני פישר: אז הנרייטה סולד, שהקימה את עליית הנוער, ואנחנו בתוך עליית הנוער, ויש פה כפר הנוער המתחדש עכשיו, שיתחדש בימין אורד, זה הסיפור שלנו.

בני פישר: עכשיו אתם תראו.

בני פישר: אבל זאת מכה קשה, זה נזק מאוד גדול מבחינה...

בני פישר: כל תשתיות החשמל קרסו פה.

זבולון אורלב: מה פירוש קרסו?

זבולון אורלב: אין חשמל.

בני פישר: יש, אבל מה שקרה כאן בכלל זה היה מדהים.

בני פישר: אנחנו ישבנו פה, היו פה דברים הזויים.

בני פישר: בלילה, בליל שבת, אני הייתי למטה בצומת ואומרים לי שכבאית נלכדה בימין אורד.

בני פישר: הם נכנסו פנימה באיזה שהוא שלב ועמודי החשמל נפלו וחסמו.

בני פישר: מסוק היה צריך להסביר להם איך לצאת, כי שבילי הגישה פה מאוד צרים.

בני פישר: החשמל פה הוא חשמל פנימי שלנו, אז כל התשתית קרסה.

בני פישר: אנחנו יושבים בישיבה ביום ראשון או שני ומתחילים להתאושש, מנסים להבין מה קורה, פתאום נוחת פה ניקו צרפתי, יושב ראש ועד עובדי חברת החשמל, זה היה מראה סוריאליסטי.

בני פישר: ולמה הוא מגיע?

בני פישר: הוא לא בוגר הכפר, אבל יש לו בוגרים, הם אמרו לו 'אנחנו רוצים ימי חופש, אנחנו רוצים לשקם את המקום', הוא אמר 'אתם רוצים?

בני פישר: אני בא יחד איתכם', טלפון למחוז צפון.

בני פישר: הם הגיעו, תוך יום היה פה חשמל, עשו חיבור, העבירו שנאים, מנופים, חבל על הזמן.

בני פישר: אתה רואה איך דברים עובדים.

בני פישר: הסיפור של הבוגרים היה כמעט לאורך כל הדרך.

בני פישר: מאז יש פה בוגרים כל הזמן, כל יום יש בוגרים שלקחו ימי חופש ועובדים, ביחד עם הילדים.

בני פישר: בעצם היה לי כן חשוב שנחזור ללימודים כמה שיותר מהר, לייצר איזה שהיא שגרה, ופה---

יחיאל שילה: רק באמצע, בסוגריים, אני בכלל לא חשבתי על ימין אורד שבאמת יישרף ויקרה משהו.

יחיאל שילה: אוקי, פינו את הילדים, בסדר.

יחיאל שילה: בתשע וחצי בלילה אני מקבל טלפון מהמנהל הכללי, הוא אומר 'תשמע, תעשה תכנית פינוי חירום, לפחות לכמה עשרות אלפי משפחות'.

יחיאל שילה: זה כבר היה תשע בערב, באותו יום חמישי.

בני פישר: נכון, כי התחילו לפנות את חיפה.

יחיאל שילה: אני מקבל טלפון מהשר, מחר יש פגישה בעשר בבוקר, עם...

יחיאל שילה: 'אני מבקש שתכינו תכנית'.

יחיאל שילה: מי בכלל התעסק עם ימין אורד?

יחיאל שילה: ישבתי ביום שישי על הבוקר, הזמנתי את כל המפקחים, עשינו טלפונים למנהלים והכנו תכנית חירום.

יחיאל שילה: ברבע לעשר השר מקבל את התכנית עם 16,000 מקומות.

יחיאל שילה: לנו יש כבר ניסיון, מלחמת לבנון השנייה...

יחיאל שילה: היה כבר ניסיון בעניין הזה.

יחיאל שילה: בכלל ימין אורד לא היה במחשבה, יום שישי דיברנו, הכל בסדר, האש עוד לא הגיעה.

יחיאל שילה: אני אמרתי לשר, 'אני משאיר את הטלפונים לחירום'.

יחיאל שילה: הייתי אצל הבת שלי בפתח תקוה בשבת, השארתי את הטלפון, אמרתי, שלושה צלצולים, אני אראה את השר גדעון סער, אני אענה.

יחיאל שילה: אז את השר גדעון לא ראיתי, אבל ראיתי את בני פישר, פעם אחת ועוד פעם אחת.

יחיאל שילה: ברבע לשבע בבוקר, עוד לפני שיצאתי לתפילה.

יחיאל שילה: אני מרים את הטלפון.

יחיאל שילה: מילא, הכפר נשרף...

בני פישר: זה מה שידענו גם.

בני פישר: היתה לי שבת הזויה.

זבולון אורלב: איפה היית באותה שבת?

בני פישר: קודם כל היינו כאן כל השבת.

בני פישר: התפנינו, אבל לפני שהתפנינו, עד ארבע עוד הייתי למטה.

בני פישר: התחילו בטלוויזיה כל מיני תמונות וסטריפים 'ימין אורד נשרפה', זה היה לילה הזוי.

בני פישר: יש פה אוכלוסייה בסיכון, יש פה ילדים במצבי משבר, ואז החלטתי, לא שאלתי, לא רב ולא זה.

בני פישר: התחלתי סמיכה לרבנות והתייאשתי באמצע, לא סיימתי, אז אני פוסק לעצמי.

בני פישר: בקיצור, החלטתי לפתוח קו חם, יש לנו קו טלפון---

יחיאל שילה: הוא התייעץ איתי על הקו החם ואני אמרתי לו, 'אל תעשה חילול שבת, אל תעשה קו חם'.

בני פישר: נכון, הוא מהמחמירים.

בני פישר: בכל זאת פתחנו קו.

בני פישר: הגיהינום עליי.

זבולון אורלב: תעשה לו שמיכה אחר כך.

בני פישר: אבל זה היה מדהים מה היה בקו הזה.

בני פישר: הקו הזה נפתח בשבת וילדים בכו.

בני פישר: זה היה פשוט לעשות תמיכה טלפונית לילדים, ויש לנו כל מיני סיפורים.

בני פישר: יש פה קבוצת ילדים כרגע מדרפור, פליטים שנמצאים כאן כקבוצה, שאנחנו מחבקים אותם מתוך אמירה שהם יעברו פה איזה שהוא תהליך ויחזרו להיות מנהיגים.

בני פישר: זה החינוך ההתיישבותי, הם מפוזרים בכפרים.

בני פישר: דווקא ככפר נוער דתי, זה מדהים.

בני פישר: אנחנו אומרים שכאוכלוסייה דתית, אנחנו חושבים שהילדים האלה צריכים להיות בקהילה.

בני פישר: הם מכבדים ושמים כיפה, למרות שאנחנו לא מחייבים אותם, והם אומרים שהם באים לבית כנסת, כי אפשר להתפלל לאלוהים, 'ראינו את ההורים שלנו נשרפים במסגדים, אז אנחנו מוכנים להתפלל לאלוהים גם בבית כנסת'.

בני פישר: זו קבוצה מדהימה, וגם הם לא במצב טוב, הם בפוסט טראומה בלי קשר.

בני פישר: הכל פה היה כל כך רגיש, אז הקו הזה נפתח ואני בשקט בשקט אומר, זה גם לא סוד, שגם מבוגרים התקשרו.

בני פישר: היתה פה טלוויזיה, אנחנו נכנסנו לטלוויזיה, פניתי למישהו בתקשורת, הוא הכניס את הקו הזה ואז היו פניות.

בני פישר: היו ימים נורא קשים, אבל היו פה סיפורים מכוננים.

בני פישר: אני אומר את זה גם על השבת.

בני פישר: בשבת בבוקר כבר לא היה מה לעשות פה, והתחושה שנגמר לך הכפר ואין מה לעשות, וגירשו אותנו מכאן, אז הגעתי לנווה עמיאל.

בני פישר: היתה לי חולצה לבנה והגעתי לבית כנסת והכל כזה היה...

בני פישר: ודבר ראשון ששאלו אותי הילדים, הם הבינו שקרה משהו, כי הם לא ראו אותי בליל שבת, הם שאלו אותי אם נשרף בית הכנסת, ואני, כמובן עם דמעות בעיניים והכל, אבל אחר כך אמרתי לעצמי, כמה אנחנו נאבקים בלהכניס את הילדים האלה לבית הכנסת, ובסוף השאלה הראשונה שהם שואלים אם בית הכנסת נשרף או לא, לא הג'ינס, לא הבגדים, זו השאלה, זה מה שהיה חשוב להם.

בני פישר: אז אני אומר, קצת פרופורציות.

בני פישר: בעבודה חינוכית, אתם מכירים את הסיזיפיות הזו, וברגע המבחן אתה רואה את ה...

בני פישר: היו פה המון סיפורים כאלה.

בני פישר: באיזה שהוא שלב העלינו את הילדים, גם הברזילאים, לפה, לעשות סיבוב, חשבנו שמבחינה טיפולית, אחרי שהם קצת...

בני פישר: הם ראו המון תמונות בטלוויזיה, אי אפשר היה להשאיר אותם במתח הזה, וזה היה קורע לב.

זבולון אורלב: בני כמה הברזילאים?

בני פישר: בערך 14 עד 18.

בני פישר: הפרויקט ההוא זה ילדים קטנים.

בני פישר: עכשיו יש המון רגרסיה והרטבה בלילה.

בני פישר: יש גם בוגרים, והבוגרים גם נמצאים כאן, אבל במסגרת עצמה ממש יש 24 ילדים.

יחיאל שילה: ---זה מה שיהיה.

יחיאל שילה: נכון ככה נאמר?

יחיאל שילה: אז אני חתמתי.

קריאה: אז מה החליטו?

יחיאל שילה: ---זה מה שרציתם.

יחיאל שילה: שם זה שרוף לגמרי.

יחיאל שילה: לא שרוף, קרס.

בני פישר: הפרש הגובה הזה גרם לאש לעלות למעלה ולא להיכנס.

בני פישר: יש פה סיפור מאוד מרגש.

בני פישר: יש פה תמונה על הקיר ענקית, כשהכל נשרף והיא לא נשרפה.

בני פישר: שימרנו אותה, עטפנו אותה ואנחנו מנסים להעביר אותה לקיר אחר פה.

בני פישר: זה גם סיפור.

בני פישר: דר' חיים פרי הביא את זה מאיזה שהיא תורמת.

בני פישר: יש עוד ציור כזה בארצות הברית באיזה שהוא מקום.

זבולון אורלב: זאת הספרייה של הכפר?

בני פישר: כן, זאת הספרייה, יש עוד ספרייה באזור בית הספר.

בני פישר: עכשיו אנחנו הולכים לבנות פה ספרייה, הזדמנות גם לחדש את הספרייה.

קריאה: מי בסוף בונה?

קריאה: דרך משרד השיכון?

יחיאל שילה: יש בזה ויכוח.

בני פישר: זה גם החקלאות, זה תשתיות, יש שם ויכוחים.

קריאה: מי מטפל בזה?

קריאה: משרד השיכון יעשה בבית אורן, כאן החטיבה להתיישבות.

יחיאל שילה: גם את בינוי הקבע?

בני פישר: הוא לא מדבר על בינוי הקבע, לדעתי.

קריאה: אני מדבר על...

קריאה: הקבע, אני עדיין לא יודע, הקרוונים.

קריאה: ומשרד החקלאות יעשה את השיפור של התשתיות.

זבולון אורלב: עם מי הם עוסקים בבניין הקבע?

זבולון אורלב: הם צריכים עכשיו...

קריאה: החטיבה להתיישבות זה בניית הקבע.

קריאה: החטיבה להתיישבות יודעת לעשות את זה.

זבולון אורלב: תרשום לך, תבררו את הדבר הזה.

זבולון אורלב: היישוב צריך לדעת מול מי הוא מתעסק, עם מי הוא ידבר?

זבולון אורלב: הם צריכים גם לתכנן.

זבולון אורלב: הוא למשל דיבר על כך---

יחיאל שילה: הכפר עומד מולנו.

זבולון אורלב: אתה צודק.

יחיאל שילה: נעבור את השלב הזה, קיבלו כבר את הערכת השמאות.

זבולון אורלב: יש לי שאלה אליך.

זבולון אורלב: למשל מבנה המשפחות, כשהוא אמר שהם רוצים להרוס את מה שקיים היום ולבנות אזור חדש.

יחיאל שילה: זה תכנון, זה מול הרשות המקומית.

זבולון אורלב: אבל אחרי זה מישהו צריך לבצע את זה.

קריאה: צריך להיות אדריכל, צריכה להיות פרוגרמה.

קריאה: זה אנחנו, העמותה, אנחנו בוחרים.

קריאה: נעשה איזה שהוא מכרז אדריכל, מול מהנדס המועצה, כבר התחילו לדבר על העניין.

זבולון אורלב: מי יבנה?

יחיאל שילה: לא רק מי שיבנה, גם צריך לשלם כסף לאדריכל, נכון?

יחיאל שילה: מי ישלם לו?

קריאה: הביטוח.

זבולון אורלב: אתה בטוח?

קריאה: כן.

זבולון אורלב: ומי יבנה?

זבולון אורלב: מי מתקשר עם קבלנים וכל זה?

קריאה: החטיבה להתיישבות יודעת לעשות את זה.

קריאה: היא עושה פרויקטים---

זבולון אורלב: הוא אומר שמבני הקבע זה לא החטיבה.

יחיאל שילה: לפי מה שאני יודע, או משרד השיכון, או החטיבה להתיישבות, היא תיקח על עצמה גם את סיפור הבנייה.

יחיאל שילה: שאל אותי שמשון, 'מה אתה ממליץ?

יחיאל שילה: זה או זה?'

יחיאל שילה: התייעצנו שנייה אני והוא והגענו למסקנה שהכי טוב, אנחנו מכירים שנינו את הסוכנות היהודית, ללכת על החטיבה להתיישבות.

זבולון אורלב: אני מסכים איתך.

זבולון אורלב: אתה יושב בוועדת המנהלים הכלליים?

יחיאל שילה: לא.

זבולון אורלב: מי מייצג את משרד החינוך בוועדת המנהלים הכלליים?

יחיאל שילה: שמשון.

זבולון אורלב: כל מה שיש לך בוועדת המנהלים הכלליים זה רק הכפר הזה, נכון?

זבולון אורלב: בכל השרפה.

יחיאל שילה: נכון.

יחיאל שילה: יש שלושה, אבל פה זה הדבר המרכזי, אבל שמשון נמצא.

זבולון אורלב: ואתה מזין אותו כל הזמן בבעיות.

קריאה: צריך להיות גוף אחד כזה שמטפל בנושא של תכנון, פרוגרמה.

יחיאל שילה: אני מציע שנלך בשלבים.

יחיאל שילה: השלב הראשון, קודם כל הסיפור של היבילים, שיביאו את היבילים, יעשו את התשתיות, ובשלב ב' יתחיל הסיפור---

קריאה: למה?

קריאה: אפשר לעבוד במקביל.

יחיאל שילה: אני אשמח שתשאל את השאלות האלה גם הלאה, מי עושה.

זבולון אורלב: מאה אחוז.

זבולון אורלב: לכן ביקשנו שהוא יבוא, מפני שהוא שומע כאן את השאלות.

זבולון אורלב: דרך הביקור---

יחיאל שילה: באוצר, עד עכשיו הם נחמדים, עכשיו הם מתחילים להיות פחות נחמדים.

האשם חוסין: היום שלחנו לכאן גם את המהנדס וגם את ה---

יחיאל שילה: הם היו פה, גם ההתיישבות היו פה.

האשם חוסין: ישבנו אתמול עד עשר בלילה, גם האיש שלך היה אצלנו והלך.

האשם חוסין: פשוט לא היתה תמונה ברורה, למשל הספרייה, איך שהוא תיאר את זה, זה לא כמו שאני רואה את זה עכשיו ואני מעביר את זה הלאה.

האשם חוסין: האוצר התווכח איתנו אם הספרייה בפנים או הספרייה לא בפנים במבנים היבילים.

קריאה: ומה הוחלט?

קריאה: הספרייה בפנים, אני ראיתי ב---

האשם חוסין: כן.

יחיאל שילה: היו כל מיני רעיונות כאלה; 'למה את הספרייה אי אפשר להעביר לחדר האוכל?

יחיאל שילה: בואו, תחצו את חדר האוכל ותעבירו את הספרייה לשם'.

זבולון אורלב: למה אי אפשר לחצות את משרד ראש הממשלה?

קריאה: לא, זה משרד האוצר.

זבולון אורלב: תשמע לי, רק אל תיתן למינהל הדיור הממשלתי...

זבולון אורלב: תגיד לי, אני אעשה את הצעקות.

זבולון אורלב: בשום פנים ואופן.

זבולון אורלב: אל תיתנו להם, הם לא מיומנים בזה.

האשם חוסין: הם יביאו רק את היבילים.

קריאה: יחיאל, אני לא מבין למה לא עובדים במקביל?

קריאה: למה צריך לעבוד בטור?

קריאה: בזמן שמטפלים ביבילים, אפשר לטפל בעניין הזה.

קריאה: הוועדה לעליית הנוער הדתי, זה הגוף ש---

קריאה: מה אתה דואג?

קריאה: על ציר הזמן.

קריאה: כבר בשבוע הבא מתחילים לטפל בנושא תכנון מחדש, עושים מכרז אדריכלים וכותבים פרוגרמה.

קריאה: זה מסודר.

זבולון אורלב: אני אגיד לך מה עלול לקרות.

זבולון אורלב: מה שהוא אומר, 'אל תדאגו, הוועדה לעליית הנוער כבר בשבוע הבא מתחילים לתכנן' וכולי וכולי.

זבולון אורלב: ממה אני חושש?

זבולון אורלב: הואיל ומישהו אחר יצטרך לממן את בניית הקבע, יגיד מי שצריך לממן את בניית הקבע, 'חבר'ה, לא מעניין אותי כל התכנונים האדריכלים שאתם עשיתם, כל מה שאתם עושים צריך להיות בתיאום, בידיעה, בהסכמה של מי שהולך אחרי זה גם לבצע'.

זבולון אורלב: אחרי זה, לא יודע, נגיד שיחליטו שמשרד השיכון בונה, יבוא משרד השיכון ויגיד 'מי אתם?

זבולון אורלב: לא מכיר, תעטפו במעטפה את כל מה שעשיתם'.

זבולון אורלב: לכן הידיעה מי הולך לבצע...

זבולון אורלב: כמו שהם קבעו שהחטיבה להתיישבות מבצעת את המבנים היבילים, הם צריכים לקבל החלטה, לדעתי מאוד מהירה, מי מבצע את בניית הקבע.

זבולון אורלב: ברגע שיודעים מי מבצע את בניית הקבע, איתו צריך לעשות את כל התיאומים, מי מתכנן---

יחיאל שילה: אבל מאחר ונושא הביטוח פה, לפחות כאן יש ביטוח מלא, לכן צריכים לברר...

יחיאל שילה: האוצר גם לא ישלם על הבנייה במקום הביטוח, ולכן הדברים כאן עוד לא ברורים.

רפי בן אבי: אנחנו עומדים כרגע מול הביטוח ובביטוח יש לפחות שתי אפשרויות, יש שלוש, אבל לפחות שתיים.

רפי בן אבי: הראשונה זה שיפוי, שבא לפה השמאי ומעריך 'זה שווה מיליון שקל' ונותן לך מיליון שקלים ואתה עושה עם זה מה שאתה רוצה, ויש את האופציה השנייה שזה הליך כינון, שאני חושב שצריך ללכת עליה, שזה צריך לתת לי חדש במקום מה שהיה.

רפי בן אבי: אנחנו כנראה נלך על המסלול הזה---

זבולון אורלב: מניסיון גוש קטיף עדיף ערך כינון.

רפי בן אבי: ברור, ואז אנחנו מתקדמים והם משלמים ביצוע.

רפי בן אבי: אז זה תהליך שייקח שנתיים, אבל הוא הכי כדאי.

קריאה: אבל השאלה מי המפקד.

קריאה: זאת אומרת אחרי שבוחרים צריך להיות פרויקטור אחד שהוא אומר, 'זה הכפר, זה אני'.

קריאה: ואז הוא מרכז סביבו איזה שהיא מערכת.

רפי בן אבי: ודאי, זה באחריותה.

קריאה: זה הקמת קיבוץ, זה הקמת יישוב.

קריאה: לכן זה תהליך אסטרטגי, אנחנו עושים פה התחלה, שגם חשוב מאוד לחבר את המשרד וגם את הרציונל של כפר נוער, איך הוא צריך להיראות.

יחיאל שילה: לכן כל הקטע של בניית הקבע דורש מחשבה, גם מול משרד האוצר.

רפי בן אבי: בשביל מה היבילים?

רפי בן אבי: היבילים צריכים לתת לנו את הזמן הזה.

זבולון אורלב: האמת היא שזה מראה מאוד קשה כי בדרך הטבע כשאתה אומר שאתה בא לכפר נוער, אז אתה רוצה לשמוע את צהלת החיים, את הרעש ואת ההמולה, והביקור כאן הוא ביקור קשה, לראות כפר שחלקים לא מעטים בו שרופים.

זבולון אורלב: אני שמח לראות שיש הרבה אנרגיות להביא לתיקון ואני מאוד מעודד, משבח, גם את מר  שילה וגם אותך, דר' פישר, על ה---

בני פישר: את כל הצוות שלי.

זבולון אורלב: ואת הצוותים שאתם מובילים ואת הקיבוץ הדתי ואת הוועדה לעליית הנוער הדתי.

זבולון אורלב: אני סמוך ובטוח שתוך כדי עשייה יתעוררו בעיות, זו דרך העולם, הביטוח לא יכסה הכל והמועצה לא תכסה הכל והממשלה לא תכסה הכל ואנחנו נמשיך לעקוב אחרי הדברים האלה.

זבולון אורלב: תוך כדי הביקור עוררנו כל מיני שאלות, אנחנו נברר אותן.

זבולון אורלב: הביקור כאן הוא ביקור כדי לראות בעיניים אחרי שקיימנו את הדיון בוועדת החינוך.

זבולון אורלב: אנחנו לרשותכם, לרשות המינהל ולרשותכם.

קריאה: המינהל ההתיישבותי, ולא מינהל מקרקעי ישראל.

זבולון אורלב: המינהל לענייני חינוך התיישבותי, כדי שבמסגרת הפיקוח שלנו על הרשות המבצעת, אנחנו לא ננדנד לכם, אבל להביא לידיעתנו---

קריאה: אבל יש סוגיה חשובה, השאלה אם תוכל לעזור לנו בזה.

קריאה: עד לרגע זה אנחנו לא מצליחים לחתום על חוזה עם מינהל מקרקעי ישראל.

קריאה: אין לנו משבצת, לא מצליחים לחתום על חוזה איתם ולא משנה מה אנחנו עושים.

זבולון אורלב: מה שאני מבקש ממך, קודם כל נטפל בסוגיית המשבצת, וגם הסוגיה של הכרה בכפר כיישוב וגם בסוגיית אישור התב"ע.

זבולון אורלב: מה שאני מבקש, שתהיה פנייה מסודרת אליי, מתוך הנחה שהפנייה הזאת עוברת הלאה, כי אני אומר, 'אני מצרף בזה', וטרם אני מקיים דיון וכולי וכולי, אני מבקש את ההתייחסות.

זבולון אורלב: זה שמקבל את זה צריך להבין מה הבעיה.

קריאה: יהודה שטרן הוא חבר שלך?

זבולון אורלב: מה הבעיה?

קריאה: הוא מטפל בזה.

זבולון אורלב: אז תגיד לו.

זבולון אורלב: אתה משלם לו, לא?

זבולון אורלב: אם אתה משלם לו, שיתחיל לעבוד.

קריאה: אנחנו משלמים לו.

זבולון אורלב: אתם משלמים לו, בסדר גמור.

יחיאל שילה: הבעיה היא בעיה מאוד מרכזית בכל כפרי הנוער בעצם.

יחיאל שילה: הם רוצים להתלבש על כל הקרקעות של כל כפרי הנוער בארץ, זה מה שהם רוצים.

זבולון אורלב: יחיאל, נח לי להפריד, כי כרגע בימים האלה יש קשב.

זבולון אורלב: לימין אורד יש קשב.

קריאה: מנהל מחוז חיפה, של המינהל, היה פה והוא גם אמר ש---

זבולון אורלב: זה הזמן עכשיו לסדר הרבה מאוד דברים, תאירו את הבעיות, תציפו אותן ואנחנו נטפל.

קריאה: חבר הכנסת אורלב, אני רוצה לומר שני משפטים.

קריאה: משפט אחד לתוכן; כיוון שהעניין של הקיבוץ הדתי בעשייה פה הוא עניין תוכני, כי מר חיים פרי לא יפסיק לומר ש'מה שאני מחנך בכפר הנוער ימין אורד זה מה שלמדתי מדוד בית אריה, מדב אפל, עליהם השלום', וכולי.

קריאה: ואת הרוח הזאת שקיימת פה ואני מאוד שמח שבני, שהוא בא מקיבוץ מירב, ואשתו היא מורה במדרשת הבנות בעין הנציב, ואני מבין שעכשיו בונים לך פה קרווילה, כי אתה כבר פה ממילא.

קריאה: בכל אופן, הרוח הזאת.

קריאה: הנקודה השנייה זה ידידנו יחיאל.

קריאה: תאר לך שזה היה מחוז רגיל של משרד החינוך, מחוז צפון או מחוז דרום והמנהלים כולם בסדר.

קריאה: זה משהו אחר, בלי הראייה המשולבת של בית ספר ופנימייה.

זבולון אורלב: אין מה לעשות, כפר נוער זה---

קריאה: ויחיאל מוביל פה את המהלכים האלה.

זבולון אורלב: זימן הקדוש ברוך הוא את המנהל הנכון במועד הנכון במקום הנכון, בתפקיד הנכון.

זבולון אורלב: אין ספק.

זבולון אורלב: לכן אני אומר, תנצלו, יש חלון הזדמנות, תציפו מהר את הבעיות.

זבולון אורלב: אני תמיד אומר, יחיאל, אנחנו בעלי השערות הלבנות אומרים לצעירים...'.

זבולון אורלב: תמיד פונים אליי אחרי שכבר כל הנזק נגרם, אני אומר 'עכשיו אתם פונים אליי?'

זבולון אורלב: 'תראה, לא היה לנו נעים להטריד אותך'.

זבולון אורלב: אז תטרידו בהתחלה, כשעוד אפשר לטפל.

זבולון אורלב: איך שמתעוררת בעיה, תביאו לידיעתנו.

זבולון אורלב: תביאו לידיעתנו, כי אחרי זה נכנסים למבוי סתום וכבר קיבלו את כל התשובות השליליות, עכשיו אנחנו צריכים להפוך את כל האנשים?

זבולון אורלב: זה מאוד קשה.

זבולון אורלב: מאוד קשה.

זבולון אורלב: אם אתם מתחילים להרגיש שעולים על איזה שהיא בעיה שהיא לא ברת פתרון, מיד תגידו.

יחיאל שילה: אני מציע לכם גם, תמפו את כל הבעיות שישנן.

יחיאל שילה: פשוט לקחת דף, 'אלה הבעיות שאנחנו צריכים לטפל בהן', איפה יש לנו בעיה.

יחיאל שילה: איפה שהמסלול ירוק, תמשיכו לעבוד, איפה שהמסלול אדום, תסמנו לכם מי הנקודות שיכולים לעזור לכם בעניין הזה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

יחיאל שילה: אלה היבילים, 17 יבילים.

זבולון אורלב: הגשתם בקשה?

יחיאל שילה: הוגשו כמה בקשות והיה בלבול, גם המועצה הגישה ואנחנו הגשנו, בעצה אחת.

יחיאל שילה: גם לספרייה, כל מבנה מגורי הצוות, תחליף לילדים, כל מיני.

יחיאל שילה: 17 יבילים.

שאלה: בכמה זמן זה מוערך?

בני פישר: היה פה המנהל הכללי של החטיבה להתיישבות, ירון בן עזרא, הוא אומר שתוך 50 יום.

בני פישר: חודשיים זה בסדר.

בני פישר: יחסית מצאנו אזור שיש בו תשתיות.

בני פישר: שלב א' לקחנו בחשבון עד שלושה חודשים.

בני פישר: דווקא המשפחות, וזה לא טוב, הן בחרו להישאר במלון ואני חושב שזה גרוע.

בני פישר: יש לנו פה אלטרנטיבות, אז אני נותן להם עוד יומיים.

יחיאל שילה: תן להם להירגע, עם כל הכבוד, גם אותם צריך להכניס למסלול.

יחיאל שילה: לא יכול להיות שהתלמידים יהיו באולגה והם יהיו פה, זה לא יכול לעבוד.

בני פישר: לא, הצוות שם.

בני פישר: יש הסעה ב-23:00 שמחזירה אותם.

יחיאל שילה: קיבלתי דיווח בלילה מ---

בני פישר: בסדר, זה תפר, אנחנו עכשיו בונים את זה .

זבולון אורלב: מי נשאר איתם שם בלילה, באולגה?

בני פישר: יש לנו מדריכים רווקים ובנות שירות ויש גם מורות חיילות, ויש חבר'ה מהישיבה במעגלי הגלבוע.

בני פישר: חבל על הזמן, מה שהם עושים שם.

זבולון אורלב: יפה מאוד.

זבולון אורלב: יש לך מחסור במתנדבים?

בני פישר: אם זה מתנדבים רציניים, אנחנו שמחים לקבל.

זבולון אורלב: מה זה מתנדבים רציניים?

זבולון אורלב: באיזה גיל?

בני פישר: לא ילדים בן 18.

בני פישר: שיהיו בני 25.

בני פישר: קודם כל יש כרגע המון מתנדבים שעוזרים בניקוי ובדברים אחרים, אבל גם בעבודה החינוכית, אנחנו מחפשים מדריכים.

בני פישר: נכנסנו למקור ראשון ואמרנו 'האש פסקה, אבל השלהבת ממשיכה לדלוק על הכרמל', כי אחת הסוגיות הקשות בכפרי הנוער זה כח אדם.

בני פישר: אם על תפקיד על ר"מ ב'נתיב מאיר' מתחרים 100 מועמדים, להביא לפה אנשים רציניים, מדריכים---

זבולון אורלב: פשוט מאוד, תקרא להם ר"מים.

קריאה: ביקשנו מהאגף ביטחוני-חברתי עשר מכסות בשנה בתור שי"נשי"נים.

קריאה: ---שמונה מגוש קטיף.

קריאה: זה היה סיפור נורא עצוב, גם התקשורת מאוד אהבה את זה.

קריאה: עכשיו תהליך השיקום יהיה גם אסטרטגי.

קריאה: הרעיון הוא שכל מבנה של מגורי צוות יהיה מסודר.

קריאה: יש פה יחסית המון שטח לא מנוצל ונוכל שכמה שיותר צוות יגורו באזור הזה.

קריאה: זו הזדמנות, כי אסטרטגית עסוק מאוד במקום של הצוות, במקום של המשפחה בתוך הקהילה הזאת.

קריאה: לבנות משהו שהוא יותר מרוכז, עם דשא מסביב ושיש יותר דירות.

יחיאל שילה: זאת בעיה, שמגורי הצוות בכפר הזה היו מפוזרים ואז קשה לייצר קהילה.

זבולון אורלב: כמה משפחות גרות פה?

קריאה: יש פה כ-30 משפחות.

בני פישר: בכלל יש לי מאבק, אנחנו לא מוכרים כנקודת יישוב.

בני פישר: היו לזה המון ברוֹכִים.

קריאה: בנייר הרשמי של המועצה אתה מופיע כיישוב.

זבולון אורלב: באופן עקרוני יתר כפרי הנוער הדתיים מוכרים כיישובים?

יחיאל שילה: לא כולם.

קריאה: לכפר הנוער הדתי יש נציג במליאה.

זבולון אורלב: בואו נסדיר פעם אחת ולתמיד את---

קריאה: גבעת וושינגטון זה יישוב.

יחיאל שילה: חוות הנוער הציוני בירושלים הוא לא יישוב.

יחיאל שילה: אני חותם לך.

זבולון אורלב: הוא לא יכול להיות יישוב, אני מדבר איתך על המועצות האזוריות.

זבולון אורלב: כפר גלים?

יחיאל שילה: הוא במועצה, אבל השאלה אם הוא מוכר כיישוב.

קריאה: גם שפייה.

יחיאל שילה: שפייה כן, בשפייה יש לנו נציג במליאה.

זבולון אורלב: אז תסביר לי למה שפייה כן ואלה לא.

יחיאל שילה: את זה צריך לבדוק, זו היסטוריה של שנים.

זבולון אורלב: מועצות אזוריות זה הדבר הכי מפגר במדינת ישראל.

זבולון אורלב: התקנון והמינוי.

יחיאל שילה: תמחק את זה מההקלטה.

זבולון אורלב: אל תמחק, תדגיש את זה.

זבולון אורלב: כל התנהלות המועצה היא מאוד בעייתית.

זבולון אורלב: ברשויות מקומיות אנחנו מעלים שאילתה וזה, ואין את זה במועצות אזוריות.

זבולון אורלב: הוא יכול להגיד לך 'אני לא רוצה שתדבר'.

זבולון אורלב: שאילתא?

זבולון אורלב: תשאל אותי, עוד חצי שנה תקבל תשובה.

קריאה: אין כללים.

זבולון אורלב: אז להזכיר לי בסיכום, לפעול להכיר בימין אורד כיישוב.

קריאה: יומיים לא ידעו בכלל שיש ימין אורד.

קריאה: בתקשורת, בחמישי ושישי לא היה ימין אורד.

זבולון אורלב: בארגון המועצות האזוריות, אתה חושב שיש מישהו---

יחיאל שילה: צריך לשאול את ישראל נדיבי.