ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 346, 2011-01-10 12:00

אלכס מילר: אנחנו פותחים את ישיבת ועדת החינוך, הנושא – עתיד בית-הספר יוהנה ז'בוטינסקי בבאר יעקב.

אלכס מילר: שתי סיבות לכינוס, קודם כל אני מאוד מודאג מעתידו של בית-הספר.

אלכס מילר: מדובר פה על מאות ילדים שלומדים שם ובעקבות המצב שנוצר סביב העמותה שמנהלת את בית-הספר ובעקבות אותן פניות שקיבלתי גם מההורים וגם מהמנהלת על מה שקורה בפועל בשטח, גם אם יש איזה שהוא טיפול מצד הממשלה בדאגה שבית-הספר ימשיך להתקיים, עדיין מצב-הרוח, גם של הילדים וגם של המורים והעובדים וגם של המנהלת וגם של ההורים, הוא בשטח ובפועל, הוא חסר ודאות ואנחנו מחויבים לדעתי לבוא ולהבהיר את העניינים.

אלכס מילר: הסיבה השנייה – החלטה שהיתה לבוא ועד שבאמת יחול איזה שהוא שינוי במנגנון ההפעלה של בית-הספר, תהיה איזה שהיא שמירה על המצב הקיים היום בהיבט המשכורות ועד לתאריך דומני היום, היו צריכים לסיים את הסאגה הזאת.

אלכס מילר: היו בעיות ונמסר לי כי לפני כחצי שעה הועברו הכספים.

מרינה סולודקין: יש גם סיבה שלישית, שאני פניתי אליך.

אלכס מילר: חברת הכנסת מרינה סולודקין, כן, אז כל אותם חברי כנסת שדיברו אתי, גם חבר הכנסת מיכאלי וחברת הכנסת סולודקין.

אברהם מיכאלי: חברת הכנסת מיכאלי השנייה.

אנסטסיה מיכאלי: אנחנו כולנו כאן בשביל זה, אני חושבת שהדיון הוא חשוב וכל אחד כאן תורם.

אלכס מילר: אנחנו פה בדיון מסודר, יש לנו זמן, כל אחד יתייחס לנושא.

אלכס מילר: קודם כל, אבקש לשמוע את משרד החינוך כלפי הנושא העדכני והעתיד, אחר-כך מנהלת בית-הספר, יש לנו כאן את העניין של השלטון המקומי וכל מי שנוסף, שרוצה להתייחס לנושא, אנא תשלחו לי פתק, שם, שם משפחה ותפקיד, שאני אוכל להכניס לרשימת הדוברים.

אלכס מילר: נתחיל.

אלכס מילר: משרד החינוך.

יחיאל שילה: בוקר טוב לכולם, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת.

יחיאל שילה: אני אסקור בשתיים-שלוש דקות איפה אנחנו נמצאים כרגע עם כל המצב של יוהנה ז'בוטינסקי, אבל זה לא רק יוהנה ז'בוטינסקי.

יחיאל שילה: מדובר כרגע בשלושה בתי-ספר – יוהנה ז'בוטינסקי, בעלי רזיאל בהרצלייה, ובעלי לוד.

יחיאל שילה: שני בתי הספר הראשונים הם בתי-ספר פנימייתיים, יוהנה ז'בוטינסקי ועלי רזיאל הרצלייה הם מוסדות פנימייתיים ואקסטרניים ובית-הספר עלי לוד הוא בית-ספר אקסטרני.

יחיאל שילה: שלושתם מפוקחים, ממומנים ומתוקצבים על-ידי המשרד.

יחיאל שילה: לוד, באחריות מחוז מרכז, שתי הפנימיות באחריות החינוך ההתיישבותי, שאני המנהל שלו.

יחיאל שילה: אני לא אכנס כרגע להיסטוריה, אבל העמותה הזאת, של יוהנה ז'בוטינסקי ועלי רזיאל, נכנסה לחובות ולגירעון של 30, 40 מיליון שקל, והגיעו למצב של פירוק בבית-משפט.

יחיאל שילה: אני אומר פירוק, כי זו הלשון המשפטית.

יחיאל שילה: אני לא אוהב את המושג הזה, אבל זו הלשון המשפטית.

יחיאל שילה: ועל כן, לפני כחודש, חודש וחצי, משהו כזה, מינה בית-המשפט מפרקים או אני קורא להם נאמנים, עד שיימצא מפעיל מלא למערכת.

יחיאל שילה: שני הנאמנים זה עו"ד אילן שביט ורו"ח חיים קמיל.

יחיאל שילה: שניהם מונו על-ידי בית-המשפט.

יחיאל שילה: אני מקווה שהמינוי הזה יהיה מינוי זמני, כי רצוי מהר מאוד שייבחר גוף מפעיל, זה טוב, בריא למערכת, אי-אפשר לנהל תחת נאמנים של בתי-משפט את המוסד.

יחיאל שילה: לתקופה קצרה – זה ניתן, אבל לא לתקופה ארוכה מאוד.

יחיאל שילה: שני הנאמנים הגישו בקשה לבית-המשפט לצאת למכרז, הם מחויבים לצאת למכרז כדי לבחור את הגוף המפעיל, וכמובן שמשרד החינוך, קרי – החינוך ההתיישבותי, יהיה שותף לקביעת תנאי סף לגבי גורמים שייכנסו להפעיל את המקום הזה.

יחיאל שילה: אנחנו כרגע עוד לא הגענו לשלב הזה.

יחיאל שילה: מכיוון ואנחנו בשבוע אחרון.

אלכס מילר: תגיד לפרוטוקול, חשוב לשמוע ממך, את נושא של אופיו של בית-הספר.

יחיאל שילה: מייד, מייד.

יחיאל שילה: אני לאורך כל הדרך אמרתי גם לצוות, אמרתי למפעילים ביום הראשון והמפעילים האלה יש להם ניסיון גדול מאוד בפירוק עסקים, אמרתי להם – פה מדובר במוסדות ילדים ששם מתחנכים בני נוער, גם פנימייה, גם בית-ספר, מורים, זה לא העסק שאתם מכירים, ולכן, כל מפעיל שאנחנו נרצה לראות As is, כפר נוער, על כל המורכבות שלו, שזה בית-ספר, פנימייה, משק חקלאי.

יחיאל שילה: זה הנוסחה שלנו.

יחיאל שילה: אגב, המועצה של באר יעקב, יוהנה ז'בוטינסקי, גם רצה לגשת, כן תיגש, לא תיגש, אבל לא משנה כרגע מי שייגש על-פי הכללים, גוף שייבחר, הוא שינהל את המערכת הזאת.

יחיאל שילה: גם שם, גם יוהנה .

אלכס מילר: במכרז כלול נדל"ן או שזה רק הפעלה?

יחיאל שילה: מה שהבנתי כרגע מהנאמנים, מדובר רק בהפעלה, מכיוון שלטענתם, יש בעיה עם הקרקעות, מי, מו, מה, ולכן הם רוצים לעשות בשני שלבים.

אלכס מילר: אתה לא חושש שיכולה להיות בעיה עם זה שרוצה להיכנס, אם הנדל"ן לא בפנים?

יחיאל שילה: לטענתם, יימצאו גורמים שיירצו להפעיל רק את זה, בלי הנדל"ן.

אלכס מילר: אתה עדיין לא קיבלת איזה שהיא פנייה מגורמים שבעצם מעוניינים בעניין של ההפעלה, להשתתף?

יחיאל שילה: יש כל מיני מגעים, מאחר והגוף הזה מונה על-ידי בית-המשפט והוא הסמכות בעצם לנהל, הם בעצם הבעלות, אבל כמובן אסור להם, כלומר, לא אסור להם, אבל הם לא יכולים לקחת שום גוף בלי אישור המשרד, זה ברור לחלוטין.

יחיאל שילה: בכל מקרה, גם העברת הבעלות צריכה להיות מאושרת.

אלכס מילר: כן, אבל חשוב מאוד שגם הנושא החינוכי, שזה לדעתי הנושא היקר ביותר בכל העסק הזה, זה ההיבט החשוב ביותר.

יחיאל שילה: בוודאי, בוודאי.

יחיאל שילה: המשרד יעמוד על קוצו של יו"ד בעניין הזה ואין לי ספק שבנושא הזה, לא נעשה לוויתורים.

יחיאל שילה: בשבוע האחרון, שבועיים אחרונים, קיבלנו איזו שהיא מקדמה שאני מציע, נמצא פה סגן החשב הכללי של המשרד, יאיר טל, הוא ייתן כמה מילים על העניין הזה.

יחיאל שילה: אני יכול רק לומר ולבשר שלאחר כל המאמצים שהיו בשבועיים האחרונים, ממש אינטנסיביים, לפני כחצי שעה, הועבר סכום של 2,090,000 ש"ח כמקדמה על חשבון החוב שכרגע קיים לגביו ויכוח, לגבי גודלו, היקפו, וגם לגבי איך הוא ייקרא החוב הזה, גם בבית-המשפט.

אלכס מילר: מבחינת המשכורות של המורים מה שצריך לקבל.

יחיאל שילה: אני חושב שהסכום הזה יכול לכסות, אני מדבר על יוהנה ז'בוטינסקי ועל עלי רזיאל.

יחיאל שילה: זה סכום שאנחנו העברנו.

יחיאל שילה: אני מציע שלגבי כל הנושא הכספי, נמצא פה סגן החשב, הוא ייתן את הסקירה הזו.

יחיאל שילה: מבחינתנו, זה מה המצב שבו אנחנו נמצאים כרגע.

יחיאל שילה: ברגע שיהיה זכיין, אנחנו כמובן ניכנס למשא ומתן.

יחיאל שילה: מדובר בשלושה בתי-ספר, למרות שאת השלישי אני לא מכיר, אני שמעתי עליו.

יחיאל שילה: גם יוהנה ז'בוטינסקי, גם עלי רזיאל הרצלייה וגם עלי לוד, שלושה בתי-ספר מצטיינים.

יחיאל שילה: כלומר, למרות כל הכישלונות הניהוליים שהיו כאן בעניין הזה ולמרות כל הבעיות הכלכליות, בתי-הספר מתנהלים בצורה מופתית, גם הפנימייה וגם בתי-הספר, ואני חושב שהצוותים החינוכיים והמנהלים, ראויים לכל הערכה.

אלכס מילר: מבחינת זמנים, אתה יכול להכניס אותנו קצת לפרופורציה, מתי ההליך הזה אמור להתבצע?

יחיאל שילה: לפי דברי הנאמנים, הם נתנו לנו תאריך של עד ינואר, לפני חודש, אמרתי להם, אבל הם היו עסוקים עכשיו בוויכוח אתנו לגבי הנושא של הכספים.

יחיאל שילה: אני מניח שזה סיפור של כחודשיים-שלושה, אם יימצא, כמובן, זכיין.

אלכס מילר: אני מבקש שלא יהיו עיכובים בכל העניין הזה, הרשמה צריכה כבר להיות בפועל, אי-הוודאות של המורים, זה בעייתי.

יחיאל שילה: אני חושב שבתי-הספר, אדוני היושב-ראש, מתנהלים, וצריכים להתנהל כאילו שהכל בלי המשבר.

אלכס מילר: בנושא הזה צריך לחתוך ומהר, שלא יהיו שם עיכובים בירוקראטיים.

יחיאל שילה: ככל שזה תלוי בי, אעשה את כל המאמצים.

יחיאל שילה: זה תלוי גם בדיונים של בית-המשפט, אנחנו כעת מנוהלים תחת בית-המשפט.

אלכס מילר: בבקשה, סגן החשב.

מרינה סולודקין: אדוני היושב-ראש, אני כבר מבקשת ישיבת המשך, בעוד חודשיים-שלושה.

אלכס מילר: אנחנו תלויים בבית-המשפט בנושא הזה.

אלכס מילר: כן, בבקשה.

יאיר טל: שלום לכולם.

יאיר טל: אין לי הרבה מה להוסיף מעבר למה שמר שילה.

יאיר טל: אנחנו הבוקר העברנו, כרגע עוד אין לנו הסכמות סופיות עם הגופים, אנחנו עדיין במשא ומתן אינטנסיבי וגם מהצד השני יאשרו את זה.

יאיר טל: כרגע העברנו, כל צד מבלי לפגוע בזכויותיו מה שנקרא, העברנו את הסכום הדרוש אך ורק לצורך תשלום שכר לעובדים.

אלכס מילר: זה לכמה זמן?

יאיר טל: סך התקציב שצריך להיות משולם היום.

אלכס מילר: ומה קורה בחודש הבא?

יאיר טל: אני מבקש להבהיר נקודה בסיסית.

יאיר טל: הגופים הללו מקבלים תשלום שוטף ממשרד החינוך ומהמינהל לחינוך התיישבותי, כל אחד לפי בית-הספר הרלוונטי.

יאיר טל: ובמסגרת התשלומים המשותפים האלה, הם גם צריכים להתנהל, במסגרת כללי פירוק שחלים על מפרקים.

יאיר טל: המפרק, שלצידי, יאשר את זה.

יאיר טל: כרגע, יש מחלוקת לגבי תשלום מסוים שהם טוענים שמגיע, אנחנו טוענים שלא מגיע.

אלכס מילר: מי זה הם?

יאיר טל: הנאמנים.

יאיר טל: הם גם יציגו את עמדתם.

יאיר טל: כל המשא ומתן הוא אך ורק בנוגע לסכום הזה.

אלכס מילר: מה הסכום?

יאיר טל: זו אחת המחלוקות.

יאיר טל: מעל שני מיליון שקלים.

יאיר טל: זה לא כרגע רלוונטי אם זה שני מיליון ו-400 או שני מיליון ו- 600.

יאיר טל: חוץ מהסכום הזה שבמחלוקת, עדיין הגופים הללו צריכים להמשיך ולהתנהל באופן שוטף, על בסיס ההקצבות החודשיות שהם מקבלים מהמשרד.

אלכס מילר: אבל מי מנהל אותם כרגע, המפרק?

יאיר טל: כן.

יאיר טל: הוא מפרק מפעיל, גם מפרק, גם מפעיל.

יאיר טל: הכסף עבר היום רק למשכורות.

אלכס מילר: אני כבר אומר לך, תשמע, כל אותם הדברים, כל אותן המחלוקות, כל אותה אי-ודאות שנוצרת יומיים לפני שהאנשים צריכים לקבל שכר, תסגרו את זה שבועיים לפני, טוב?

יאיר טל: אנחנו כבר בתהליך שלושה שבועות בערך, לא הצלחנו לסגור, מה לעשות?

אלכס מילר: אני שואל אותך שאלה, תחשוב, שים את עצמך במקום הזה.

אלכס מילר: אתה איש משרד האוצר, אני בטוח שאם משרד האוצר עכשיו היה עובר מנהל, מנהל מאבק על השכר, ולא יודע איך זה היה קורה, אבל עדיין, אני בטוח שכולכם לא הייתם רוצים למצוא את עצמכם יושבים ב- 10 לחודש, כשעדיין המשכורות לא נכנסו, כל אחד עם התשלומים שלו, משכנתאות, ילדים, מה שיש, אי-אפשר להתנהל בצורה כזו.

יאיר טל: קודם כל, ברורה לנו המשמעות.

אלכס מילר: צריכה להיות כאן אחריות ממלכתית כלפי עובדי המדינה שצריכים לקבל שכר.

יאיר טל: הם לא עובדי המדינה.

יאיר טל: עובדי המדינה מקבלים.

אלכס מילר: בסדר, אבל הם מקבלים ממשרד החינוך.

יאיר טל: הם לא עובדי מדינה.

יאיר טל: הם לא עובדי מדינה.

יאיר טל: זו הבחנה מהותית.

אלכס מילר: אני לא מסתכל על ההיבט הפורמאלי של מה כתוב שם, בתלוש המשכורת, אם זה מקובל משם או משם.

אלכס מילר: אני כרגע מדבר על אחריות המדינה כלפי החינוך וכלפי המורים.

אלכס מילר: אפשר, מצד אחד, לבוא ולהגיד – טוב, פה אנחנו נתנהל בצורה אחרת, ומצד שני, לבוא ולחשוב על הפתרונות היצירתיים, כדי לתת מענה.

יאיר טל: רק אני מבקש להגיד עוד כמה מילים, ברשותך.

יאיר טל: קודם כל, אם לא היתה עומדת לנגד עינינו הסוגיה של העובדים פה, אז ברור כאן לכל הצדדים, ואני מכיר טוב את משרד האוצר, שבלי שהיינו חותמים עם המפרק על סיכום, שקל לא היה יוצא לפני זה.

יאיר טל: למרות שלא הגענו לסיכום, עדיין העברנו להם כסף.

אלכס מילר: מצוין.

יאיר טל: זה אחד.

יאיר טל: שתיים, אני חושב שאנשים לא מבינים את זה, עדיין מדי חודש בחודשו, משרד החינוך מעביר כספים לגופים האלה.

יאיר טל: הם צריכים לדעת להתנהל במסגרת הכספים שעומדים לרשותם.

יאיר טל: אם עובר כסף ומשתמשים בו למשהו אחר והעובדים לא קיבלו משכורת, אז גם משרד החינוך לא בסדר?

אלכס מילר: לא, אמרת, תשמע, אתה צריך להיות פה, קודם כל צריכה להיות פה אחריות של כולם.

אלכס מילר: אי-אפשר להתייחס לדבר בצורה שיטתית בהיבט של – טוב, זה לא עבר לפי איך שאנחנו רצינו, אז אין מה לעשות, אנחנו לא מעבירים.

אלכס מילר: צריך לזהות בעיות לפני שהן בעצם צפות.

אלכס מילר: מה שקורה היום, שיש לך פה בתי-ספר שיש איתן בעיה.

אלכס מילר: מחפשים פיתרון, אבל צריך לחשוב גם על מה אתה בעצם מעביר כמסר, לאותם אנשים שנמצאים תחת הבעיה הזאת.

אלכס מילר: כי תשמע, יש לזה נגזרת, הנגזרת היא לילדים, הנגזרת היא בהיבט החינוכי.

אלכס מילר: המורה שדואג שהמשכורת שלו, שהוא הרוויח אותה, לא נכנסת, הוא בסופו של דבר נכנס לכיתה עם מצב רוח אחר.

אלכס מילר: תבין, זה מדובר פה על 1,000 ילדים, אם לא יותר.

יאיר טל: אני מסכים אתך.

אלכס מילר: כאן צריכה להיות מחשבה קצת יותר רחבה, כי אין מה לעשות, אנחנו בסופו של דבר, נגיע לפיתרון כזה או אחר, בהיבט של אם זה בית-משפט, אם זה כל גוף שהיא תיכנס שם לניהול, אבל בשלבים האלו שהם שלבי הביניים, תמיד שם הבעיות הכי קשות.

אלכס מילר: תשמע, זה מדובר פה על אנשים.

יאיר טל: אני מסכים אתך.

יאיר טל: אנחנו עושים את מירב המאמצים.

אלכס מילר: מצוין, ועל כך אנחנו מברכים.

אלכס מילר: כן, המפרק.

עדי בראונשטיין: מעבר למה שנאמר היום, אנחנו רוצים להגיד שלמעשה, לפי הנחיית בית-המשפט המחוזי במרכז תל-אביב, המפרקים קיבלו הנחיה להפעיל את בתי-הספר ואת הפנימיות של בתי-הספר.

עדי בראונשטיין: למעשה, המחלוקת שהתגלתה לגבי תשלום של המשכורת האחרונה הזאת, למעשה מחלוקת שנבעה מהתנגשות בין חוקים.

עדי בראונשטיין: מצד אחד, מחוק חינוך חובה של המדינה, ומצד שני, מחוקים שאופייניים להליכי חדלות פירעון.

עדי בראונשטיין: במסגרת הליכי חדלות פירעון, למפרקים אסור לשלם חובות עבר ומצד שני, המדינה במקרה הזה, באה וטענה, אמרה – לא, אני את החוב הזה שילמתי לפי החוק, אני לא יכולה לשלם עוד פעם.

עדי בראונשטיין: ולמעשה, כל הבעיה נוצרה בגלל ששולמה מקדמה בעבר, לגבי התשלום של החודש הזה.

עדי בראונשטיין: לאחר מאמצים רבים, שהתנהלו בינינו לבין האוצר, ולאחר שגם בית-המשפט אמר את דברו בעניין הזה, שלמעשה בית-המשפט קבע באופן חד-משמעי שיש להמשיך לתפעל את העמותות האלה, אז למעשה, היום שולמו, הועברו לחשבון המפרקים המשכורות, המשכורות נטו עדיין יצטרכו להעביר את המשכורות ברוטו, את כל יתר התשלומים שיש ובימים הקרובים, נסדיר עם משרד האוצר למעשה את ביצוע התשלומים.

עדי בראונשטיין: עוד פעם אנחנו מדברים, אני רוצה פשוט למקד את העניין, המחלוקת בין המפרקים הזמניים לבין משרד האוצר זה לא לגבי התשלום, אלא זה לגבי האופן ואיזה Title נותנים לתשלום הזה.

עדי בראונשטיין: מצד אחד, משרד האוצר מבקש לתת לתשלומים האלה מעמד של הוצאות פירוק שיש לזה איזה שהוא השלכה לאחר מכן, אחרי שימכרו את הנכסים, הם ייפרעו ראשונים, ואנחנו אומרים שזה מתנגש עם חלק מהחוקים.

עדי בראונשטיין: אבל בינתיים אנחנו בהבנות בעניין הזה.

יאיר טל: צריך אולי לחדד נקודה, שגם התשלומים האלה, זה תשלומים שאנחנו בכלל לא חייבים בהם, אנחנו כדי לעזור, העברנו את הכספים האלה.

יאיר טל: שיובהר מראש, זה לא כספים של משרד האוצר.

עדי בראונשטיין: היתה החלטה של בית-המשפט לשלם.

יאיר טל: עוד לפני בית-המשפט, עוד מלכתחילה, אני הסכמתי לתת כספים.

יאיר טל: מעבר למה שנדרש.

אלכס מילר: העזרה היא הדדית.

עדי בראונשטיין: העזרה היתה הדדית, חד וחלק.

עדי בראונשטיין: כל אחד, אני חושב, שלמעשה אין מחלוקת בינינו.

עדי בראונשטיין: המחלוקת המהותית, היחידה כרגע בין משרד האוצר לבין המפרקים, זה הפרשנות הנכונה של אופן התשלום.

עדי בראונשטיין: לא היתה מחלוקת מבחינת משרד האוצר, משרד האוצר הבין את המצוקה של העסק הזה, תמך את ידו בעניין הזה באופן חריג אפילו, אני לא יודע איך זה בדברים אחרים.

עדי בראונשטיין: למעשה, כרגע, כל צד למעשה, ואנחנו מבינים את העמדה של משרד האוצר, גם הם מבינים את העמדה שלנו, ובמידה ותהיה עוד מחלוקת בנושא הזה, אז נביא את הנושא לאישורו של בית-המשפט והוא יכריע ואז מה שבית-המשפט יכריע.

עדי בראונשטיין: אבל יושב-הראש, אתה ביקשת ואמרת שכל הצדדים צריכים לקחת יד ואני לא מסכים למה שנאמר פה, שלמעשה העמותות האלה מתנהלות היום כרגיל.

עדי בראונשטיין: זה לא מדויק.

עדי בראונשטיין: וכמו שהיושב-ראש אמר שלפעמים, למעשה, יש כרגע מצוקה שנגרמה כנראה מבעיות קשות של ניהול העמותות האלה בעבר ושנוצרו חובות אדירים, שכמו שנאמר פה ו- 30, 40 מיליון, אז גם אם כרגע יש איזה שהן בעיות, אז אנחנו מצפים, כמפרקים, שכולם, שכולם ייתנו יד לנושא הזה ואם יש איזה שהיא בעיה ואם יש חס וחלילה איזה שהוא עיכוב כזה או אחר, בסופו של דבר כולם צריכים להבין שהעיכובים האלה לא נוצרים כי מישהו עושה פה דווקא, אלא מנסים לפתור ולפעול בהתאם להחלטת בית-המשפט.

עדי בראונשטיין: היושב-ראש שאל אם כאשר מוכרים את הפעילות, אם מוכרים גם את הנדל"ן.

עדי בראונשטיין: כרגע בנושא הנדל"ן, אנחנו לא יודעים עדיין לתת לזה פתרונות, בגלל כל מיני הסכמים שנעשו שם בעבר.

אברהם מיכאלי: על מי רשום השטח הזה בכלל?

אלכס מילר: על העמותה, לא?

עדי בראונשטיין: לא לא.

עדי בראונשטיין: בלוד הנדל"ן רשום על העירייה והעירייה אפשרה לעמותה.

אברהם מיכאלי: חכירת משנה?

עדי בראונשטיין: לא, אפשרה לה להחזיק, זכות שימוש, על-מנת לתפעל את בית-הספר.

אברהם מיכאלי: אי-אפשר למכור שם?

עדי בראונשטיין: לא, לא.

יחיאל שילה: מדובר ביונה ז'בוטינסקי, שם יש אדמות, זה אדמות מינהל.

עדי בראונשטיין: יש אדמות מינהל עם הסכמי משבצת, מטעם מינהל מקרקעי ישראל, שלמעשה הסכמי המשבצת האלו אומרים שהתנאי שאתה יכול להחזיק את הקרקע זה בתנאי שתפעיל שם מוסד חינוכי בהתאם לחוק החינוך והאדמות בהרצלייה הן אדמות ששייכות לחברות שהבעלים שלהן הם עמותות עבר היסטוריות, משנת אלף תשע מאות חמישים ומשהו.

מרינה סולודקין: אנחנו כאן בנושא של יוהנה ז'בוטינסקי, למה כל הפרטים האלה?

עדי בראונשטיין: נשאלתי, גברתי.

עדי בראונשטיין: אני נשאלתי, אני עונה.

מרינה סולודקין: לי זה מפריע, בגלל שהסיפור אחר.

אלכס מילר: חברת הכנסת סולודקין, זאת עמותה.

עדי בראונשטיין: לנו זה לא מפריע, אנחנו רואים את כולם כגוף אחד.

עדי בראונשטיין: וגם משרד האוצר ראה את זה כגוף אחד ואי-אפשר לעשות הפרדה.

אלכס מילר: כל הסיפור הזה הוא פחות מעניין אותי.

אלכס מילר: מה שמעניין אותי זה שזה לא יהיה הגורם.

עדי בראונשטיין: לא, זה לא הגורם.

אלכס מילר: שנייה, עוד לא שמעת אותי.

אלכס מילר: שזה לא יהיה הגורם שיימנע מהמפעיל להיכנס בצורה כזו או אחרת ולקחת את בית-הספר.

אלכס מילר: אני מחפש בעצם לסגור את אותן פינות שמפריעות היום בשביל לאפשר לבית-הספר להתנהל בצורה שוטפת.

אלכס מילר: גם לעתיד.

אלכס מילר: השאלה היתה בקשר לנדל"ן, כי באו וטענו שיכול להיות שזו יכולה להיות הסיבה שבגלל זה התנועה או העמותה, מי שייכנס לניהול, על זה בעצם הם יכולים לבוא ולהתעקש.

אלכס מילר: אבל אם אתם באים וטוענים שאין שום קשר האחד עם השני והעניין יכול להתנהל גם במכרז בלי שום עניין שקשור לנדל"ן אז אין שום בעיה.

אלכס מילר: מה שחשוב לי, שבסופו של דבר בית-הספר יתקיים.

אלכס מילר: איך ומה, צריך פשוט לסגור את הפינות שהיום פתוחות ואותם טיעונים שעולים על-ידי אנשים שונים שאנחנו נדע גם איך להתייחס.

אלכס מילר: מנהלת בית-הספר, בבקשה.

מילה ספיבק: שלום לכולם.

מילה ספיבק: אני חושבת שהנושא של היום זה כפר הנוער יוהנה ז'בוטינסקי, זה לא רק בית-הספר, זה כבר הנוער יוהנה ז'בוטינסקי וזה מאוד חשוב שהנושא הזה כן יעלה, בגלל שאנחנו בית-הספר וכפר, אני חושבת, מיוחד, בגלל ש- 900 תלמידים שלומדים אצלנו, יותר מ- 90% הם תלמידים ממשפחות דוברי רוסית.

מילה ספיבק: זאת אומרת שרוב הילדים נולדו כאן, אבל הם ממשפחות דוברות רוסית והם באים אלינו, גם לפנימייה, גם לבית-הספר, כל יום.

מילה ספיבק: בפנימייה ברור שזה 100 ילדים שגרים אצלנו, אבל כל שאר הילדים, בבוקר, באים אלינו גם ממקומות מאוד מאוד מרוחקים כמו אשדוד, בית שמש, בני עיש, חולון, בת-ים, ראשון, יבנה, גן יבנה.

מילה ספיבק: זאת אומרת שצריך לשאול – למה ילד שלידו יש המון בתי-ספר, שהוא יכול בתוך חמש דקות להגיע לבית-הספר, למה הוא בוחר בנו ושעה וחצי לכל כיוון נמצא בתנועה, הוא יוצא מהבית בשש וחצי בבוקר, כדי להגיע בשעה שמונה ורבע לבית-הספר.

מילה ספיבק: ואני חושבת שלא בגלל העיניים היפות שלנו, אבל בגלל שאנחנו עושים הכל בשביל הילד שהוא ירגיש טוב, שבית-הספר והכפר זה הבית שלו.

מילה ספיבק: חוץ מזה, המורים והעובדים של כפר הנוער יוהנה ז'בוטינסקי עושים הכל, כדי שהתלמידים שלנו לא ירגישו רק טוב וטוב להם, וגם יהיו אזרחים נאמנים, כי זה הכי חשוב לפי דעתי, במערכת החינוך.

מילה ספיבק: כי איך אפשר להסתכל, למדוד אותנו, לעשות משוב עלינו, על תעודות בגרות, על ציונים כאלו או אחרים, אבל לפי דעתי, אף אחד לא בודק את מי אנחנו מחנכים, ואיזה אזרחי מדינה יוצאים מהכפר שלנו, ומבית-ספרנו.

מילה ספיבק: אני רוצה להגיד שאנחנו גאים בכל התוצאות שלנו, אפשר להגיד תוצאות על הילדים, ובכל זאת אני רוצה להגיד, שהילדים שלנו לומדים באוניברסיטאות, הם עובדים, הם יותר מ- 90% מהתלמידים שלנו, הם בצבא, הם הולכים לצבא, הם הולכים לעתודה.

מילה ספיבק: תסתכלו, יש פה הבוגרים שלנו, שגם מלמדים עכשיו בבית-הספר אצלנו.

מילה ספיבק: אני רוצה להגיד שאין בית-ספר, אני חושבת, אני עוד לא ראיתי, אין יום אחד שלא באים הבוגרים והם לא אחרי צבא רצים הביתה, הם באים אלינו.

מילה ספיבק: אז לשמור את הדבר, אני חושבת, אנחנו חייבים כולם, לא רק אנחנו.

מילה ספיבק: לא רק אנחנו עובדים ומורים, אז אני חושבת כולם חייבים להבין שלשמור את הפנינה הזאת, אנחנו חייבים, בגלל שהילדים שלנו לא מסתובבים ברחובות.

מילה ספיבק: הילדים שלנו, פשוט אני רוצה להגיד לכם, אתם שמעתם אולי יש סיירת הורים, ברחבי הארץ, בערים רבות, אני רוצה להגיד לכם שהבוגרים שלנו הם עדיין לא הורים, אבל הם גם בערב מסתובבים ביחד עם ההורים, כדי לעזור ולהציל את הילדים שמסתובבים ברחובות.

מילה ספיבק: אבל מי נתן להם את כל החינוך?

מילה ספיבק: אנחנו.

מילה ספיבק: ואני לא מתביישת להגיד שזה אנחנו.

מילה ספיבק: בגלל שההורים, אתם יודעים, עולים חדשים שבאים הנה, מה המטרה שלהם?

מילה ספיבק: להביא כסף הביתה ולהאכיל את המשפחה.

מילה ספיבק: והם לא יודעים לא מערכת חינוך שלנו, הם לא יודעים את החינוך שלנו, הם לא יודעים את כל המסורת היהודית ואת החגים, ומי מלמד את הילדים?

מילה ספיבק: אנחנו.

מילה ספיבק: אנחנו מלמדים אותם לאהוב את הארץ, אנחנו עושים הכל.

מילה ספיבק: ואני רוצה להגיד, ואני שוב חוזרת למשפט שאני כבר אמרתי – אם לילד טוב, הוא אוהב את המדינה והוא אוהב את הסביבה.

מילה ספיבק: ואף פעם הוא לא הולך נגד ואף פעם הילד הזה לא ילך להסתובב עם הסמים והכל.

מילה ספיבק: ואם לילד רע בבית-הספר, אז הוא בורח מבית-הספר, הוא בורח לרחובות.

מילה ספיבק: וזה מה שלא קורה בבית ספרנו, ואני גאה בזה.

מילה ספיבק: ואני רוצה להגיד שאנחנו עושים הכל, כי התלמידים שלנו, עוד פעם אני חוזרת על המשפט הזה, יהיו נאמנים למדינה, אזרחים טובים.

מילה ספיבק: אני רוצה משפט אחרון.

אלכס מילר: שנייה, אני לא מפסיק אותך, אני רק אומר לך שמה שחשוב לי, שתתייחסי לנושאים שהם נושאים ספציפיים.

אלכס מילר: אני צריך לשמוע ממך כמה יש לך עובדים שצריכים לקבל משכורת, מה בעצם המצב של אותם אנשים מבחינת הניהול, איך את כרגע נמצאת מבחינת היבט הניהול של בית-הספר מול המפרק ומול משרד החינוך.

אלכס מילר: זה הדברים.

אלכס מילר: האווירה הכללית, אנחנו  מכירים, אנחנו מודעים, אנחנו גם מודעים לתרומתך לנושא של החינוך, אבל צריך להתקדם גם בדברים הללו.

מילה ספיבק: מדובר על 30 מיליון שנעלמו, לא יודעת, חסרים, זה לא קשור לניהול בתי-הספר, זה קשור לאלה שהיו המנהלים שלנו.

מילה ספיבק: אבל אני רוצה להגיד שעכשיו אם מדובר בבית-הספר, יש לנו 80 מורים ו- 50 עובדים וכל יום, היום מתחיל מזה – מקבלים משכורת, לא מקבלים משכורת.

מילה ספיבק: מעבירים אותנו, לא מעבירים אותנו.

מילה ספיבק: יש מכרז, אין מכרז.

מילה ספיבק: ייקנו אותנו או לא ייקנו אותנו.

מילה ספיבק: סוגרים אותנו או לא סוגרים אותנו.

מילה ספיבק: ואתם יודעים מה?

מילה ספיבק: הדבר הזה, אי הוודאות היה מאוד קשה.

מילה ספיבק: אבל אני רוצה להגיד כמה דברים טובים.

אלכס מילר: כן, אבל אני רוצה להבין את זה.

אלכס מילר: תקשיבי, אני רוצה להוביל את זה לכיוון שלשמו התכנסנו כאן היום.

אלכס מילר: מבחינת הנושא הזה של אי-ודאות בגלל עתידו של בית-הספר שנוצר בחודשים האחרונים, האם היתה איזו שהיא ירידה בהיבט של הרשמה.

מילה ספיבק: כן, הבנתי.

מילה ספיבק: אז אני פשוט רוצה רק לומר כמה דברים.

מילה ספיבק: משרד החינוך, אני רוצה להודות לכם, שבכל פעם בדרך, בכל החודשים והשנים, הם תמיד היו אתנו ולא חשוב שאנחנו, היה מאוד קשה עם ההנהלה שלנו, תמיד תמיד תמיד היתה לנו אוזן קשבת ותמיד היה למי לפנות ותמיד משרד החינוך היה אתנו ועזרו לנו בכל דבר אפשרי.

מילה ספיבק: עכשיו אנחנו הגענו לינואר וזה, אתם יודעים כבר, זה הגענו לזמן הרשמה.

מילה ספיבק: ואי-הוודאות, אני שוב חוזרת, אנחנו לא יודעים – להתחיל הרשמה או לא להתחיל הרשמה.

מילה ספיבק: מה לכתוב בפלאיירים?

מילה ספיבק: למי אנחנו שייכים?

מילה ספיבק: לאורט?

מילה ספיבק: לעמל?

מילה ספיבק: למשה?

מילה ספיבק: לחיים?

מילה ספיבק: אנחנו לא יודעים.

מילה ספיבק: מה יהיה ב- Title של בית-הספר?

מילה ספיבק: כי אם אנחנו יוצאים לשוק עם מה?

מילה ספיבק: אנחנו, אם אנחנו בעוד שבוע-שבועיים, אם אנחנו נהיה באי-ודאות, כבר אין עם מי לפנות כי אתם יודעים שהשוק עכשיו עובד על הפרסומת.

מילה ספיבק: ועכשיו כבר שמעתי שבכל בתי-הספר באזור שלי, התחילו הרשמה ומבחנים והכל.

מילה ספיבק: ואנחנו, אנחנו לא "נרדמים בעמידה", אבל אנחנו לא יודעים מה לעשות.

מילה ספיבק: בגלל זה אני פונה לכולכם בבקשה להוציא מכרז, כבר להעביר אותנו, שיהיה כבר מישהו, שיהיה לנו אימא ואבא למי לפנות, מה לכתוב, הרשמה לאיזה בית-ספר?

מילה ספיבק: יוהנה ז'בוטינסקי או יהיה שם אחר?

מילה ספיבק: אנחנו רוצים לדעת.

מילה ספיבק: ואותו דבר גם התלמידים שלנו.

מילה ספיבק: אם אתם תסכלו בפייסבוק של בית-הספר, כל התלמידים שואלים אחד את השני – מחר יהיה בית-ספר?

מילה ספיבק: מחר יש עתיד לבית-הספר?

מילה ספיבק: אותו דבר, הנה, יושבים כאן הורים וכל יום טלפונים, אין סוף טלפונים – האם בית-הספר יהיה לשנה הבאה?

מילה ספיבק: מה עם בגרויות?

מילה ספיבק: מה עם המבחני בגרות?

מילה ספיבק: וכל יום, אתם יודעים מה, אם אתם תהיו בחדר שלי, כל דקה אני אומרת – רבותיי, הכל בסדר, אנחנו כאן, אנחנו לא נזוז מהמקום.

מילה ספיבק: אבל תעזרו לנו.

מילה ספיבק: אנחנו כבר חייבים לצאת לעולם, אנחנו צריכים לצאת לאנשים ולהגיד להם – זה מה שיהיה.

מילה ספיבק: אנחנו כאן.

מילה ספיבק: אנחנו ממשיכים, משרד החינוך אומר אנחנו ממשיכים, אבל מה?

מילה ספיבק: מתחת למי?

מילה ספיבק: מה?

מילה ספיבק: למי אנחנו שייכים עכשיו?

מילה ספיבק: אנחנו לא יודעים.

אלכס מילר: תודה, מילה.

אלכס מילר: יש לנו כאן את ועד ההורים ו-ועד עובדים.

אלכס מילר: ועד הורים, בבקשה, ואחר-כך ועד ההורים.

אלה איסקוב: שלום, שני הבנים שלי לומדים ביוהנה ז'בוטינסקי ולי מאוד חשוב שתתנו מענה כי אנחנו צריכים לדעת איפה אנחנו עומדים.

אלה איסקוב: אני לא יודעת איפה לרשום את הילדים שלי לשנה הבאה, להשאיר אותם?

אלה איסקוב: אין הרבה מוסדות חינוך ברמות כאלה שהילדים שלי לומדים ואני צריכה לתת גם מענה להורים, כי כולם מתקשרים, אנחנו בוועד ההורים.

אלכס מילר: זה ברור.

אלה איסקוב: מאוד חשוב לנו.

אלה איסקוב: אנחנו לא רוצים לוותר על בית-הספר הזה, היושב-ראש.

אלכס מילר: בבקשה, ועד העובדים.

ויקטוריה קזקביץ': אני מבקשת עוד שתי מילים, אני גם בוועד ההורים.

ויקטוריה קזקביץ': אנחנו באנו לפה עם תקווה מאוד גדולה לצאת עם תשובות ולדעת באמת מה צפוי לנו.

ויקטוריה קזקביץ': כי בית-הספר הזה, זה עולם שלם עבור הילדים שלנו, גם שניים מהבנים שלי לומדים בבית-הספר הזה.

ויקטוריה קזקביץ': זה כמו שלנו לבוא לעבודה ליום שלם, למבוגרים, כך עבור ילדינו, לבוא לבית-הספר ולהיות שם שמונה שעות, שמונה שיעורים, וזה עולם שלם.

ויקטוריה קזקביץ': כשהם חוזרים הביתה והם יכולים לספר על זה בלי סוף, עם עיניים בורקות, הייתי רוצה שכל ילדי ישראל יחזרו כך הביתה ועם מוטיבציה כזאת ילכו בבוקר לבית-הספר.

אלכס מילר: מצוין, אתם חוזרים על הדברים.

אלכס מילר: בבקשה, ועד העובדים.

מזל סעדון: ברשותכם, אני יושבת-ראש ועד העובדים ביוהנה ז'בוטינסקי.

מזל סעדון: אני כתבתי כמה דברים ואני רוצה להעביר בזה את המסר של העובדים ושל כל מי שעובד ביוהנה ז'בוטינסקי מה הוא חש בימים האלה.

מזל סעדון: אנו עובדי ומורי בית-הספר וכפר הנוער יוהנה ז'בוטינסקי, פונים אליכם ומבקשים להתערב בכל הקשור למצבו של בית-הספר.

מזל סעדון: בבית-הספר לומדים 900 תלמידים, 80 מורים ו- 50 עובדים.

מזל סעדון: חלק גדול מהעובדים והמורים, עובדים בכפר מיום הקמתו ועד היום, ופועל בחינוך התלמידים, במתן בית חם לתלמידים, הן בבית-הספר והן במסגרת הפנימייה.

מזל סעדון: אוכלוסיית הכפר הנה הטרוגנית וניתן למצוא בכפיפה אחת תלמידים ברמות שונות.

מזל סעדון: הכפר חרט על דגלו להיות בית חם לחניכיו.

מזל סעדון: מגיעים אלינו חניכים מכל רחבי הארץ, כדי לקבל חינוך ראוי וטוב.

מזל סעדון: בית-הספר השכיל עם השנים לפתח תוכניות לימוד ייחודיות, בהם מקדמים את תלמידינו ומגיעים אתם להישגים גבוהים.

מזל סעדון: הפעילות החברתית, קהילתית, זהות יהודית, טיולים, התנדבות ולמידה, הנם ערכים מרכזיים בתפישת עולמנו.

מזל סעדון: אנו רואים בכפר הנוער גורם מחנך ומעצב שיש לו תפקיד מרכזי בפיתוח החברה הישראלית.

מזל סעדון: במשך כל שנות קיום הכפר, אנו מחנכים את תלמידינו על תורתו של זאב ז'בוטינסקי, ובכל יום נותנים במקום תשובות לחמשת ה- מ"מים שהצהיר עליהם זאב ז'בוטינסקי, שהם מלבוש, שזה ניתן בכל יום לתלמידי הפנימייה שזה הבית שלהם ואנחנו הוריהם, מזון, הרי המקום הוא הבית של כולם ומזין את כל תלמידיו, מעון שהוא הרי הבית לתלמידים שלנו בפנימייה, מורה, שהדגש הניתן בכפר הוא החינוך אותו אנו מקנים מאז ומתמיד ומביאים להצלחתם הגדולה של תלמידינו בבחינות הבגרות ומרפא – התלמידים שלנו נמצאים בפנימייה שמקנה להם את כל השירות הרפואי הדרוש.

מזל סעדון: בשנתיים האחרונות נקלע הכפר למשבר, כתוצאה מניהול לא תקין כנראה, דבר שהוברר לנו בדיעבד.

מזל סעדון: היום אנו עובדים תחת מפרק זמני שגם הוא נקלע למצב שמקשה עליו את הניהול והאות הראשון לכך זה אי-קבלת שכר דצמבר 2010 שעכשיו אנחנו שומעים משהו אחר.

מזל סעדון: לאור זאת, עשויים או עלולים למצוא את עצמם 130 עובדי הכפר ללא שכר ואולי אפילו ללא מקום עבודה.

מזל סעדון: אנו מבקשים לא לתת למערכת חינוך נפלאה זו להתמוטט ולשלוח עובדים ותלמידים הביתה באמצע שנה.

מזל סעדון: מיותר לציין כי אנחנו נמצאים לקראת תחילת רישום לשנת הלימודים הבאה וכל מה שקורה כרגע, מונע מההורים להתעניין.

מזל סעדון: אנו לא נרפה ולא ניתן למקום הזה ליפול, ונעשה הכל במסגרת החוק, שדבר זה לא יקרה.

מזל סעדון: תודה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: הסתדרות המורים, בבקשה.

אלי חכם: אני מברך על הדיון.

אלי חכם: עצם הדיון שמתקיים היום ואני מצטרף לכל מילה שאמר ד"ר יחיאל שילה ובנוסף לזה שיש לנו כאן את יוהנה ז'בוטינסקי, יש לנו גם שם מורים, הוא הרחיב את היריעה על עוד בתי-ספר, משום שבתי-ספר נוספים, גם ישנם מורים וגם ישנם תלמידים שם.

אלי חכם: המורים כאן, במשך שנה וחצי, אפילו שנתיים, סגרו את הפה, החזיקו את הידיים שלהם, משום שהם כבר נפגעו בשכר בכל הנלווים שהיו צריכים להיות, אם זה תנאי פנסיה שלא שולם, אם זה קופות גמל וכדומה, שאין כרגע מענה להם.

אלי חכם: הם בתחושה שמוליכים אותם עוד פעם שולל.

מרינה סולודקין: הם מתכוונים לשבות, או לא?

אלי חכם: סליחה, הצענו למורים והמורים לא רצו, לפני שנה, הם אמרו – אנחנו לא נעשה זאת.

אלי חכם: משום שאנחנו רוצים שהילדים ימשיכו ללמוד ויהיו בבית-הספר, בכל בתי-הספר.

מרינה סולודקין: אבל הם הסתדרות, הם יכולים לעבוד.

אלכס מילר: אבל לא על כל דבר צריך להגיב בשביתה.

אלכס מילר: האובססיה הזאת עם השביתות, זה גם כן דבר שצריך לקחת בחשבון.

מרינה סולודקין: מי שלא משלם משכורות, ראוי לשבות.

אלכס מילר: טוב, טוב.

אלכס מילר: בבקשה.

אלי חכם: יש כאן מצב כזה שהוא לא בריא מבחינת המורים.

אלי חכם: המצב שכל חודש לדון בזה מחדש, כן יקבלו משכורת או לא, לדעתי, צריך לחתוך את הנושא, לדעת לפחות עד סוף השנה מה הולך להיות מבחינת משכורות המורים.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: ארגון המורים.

נורית ולנסי: אני מצטרפת לבעיה הכללית של עלה, שהיא שלושת בתי-הספר ולא דווקא יוהנה ז'בוטינסקי.

נורית ולנסי: אני חושבת שהאחריות היא של משרד החינוך, כי משרד החינוך הוא זה שמעביר את הכספים לבעלויות, הוא זה שצריך לדאוג שהבעלויות תהיינה תקניות.

נורית ולנסי: אנחנו היינו כאן בדיון בכנסת על משרד החינוך שמוצא איזה שהיא חריגה באיזה שהוא בית-ספר ומונע ממנו העברת כספים ומבקר, כאן אין לי מושג למה שנים שלא נעשו הדברים כראוי ולא היה שום ביקורת על עלה, אני חושבת שהחובות של עלה הם גם למורים, גם לקרנות, גם לקרנות הפנסיה, לא ניתן להשלים אתם.

נורית ולנסי: אני יודעת שהיום המפרקים והבעלות מבקשת מבתי-הספר הטובים, אורט, עלה, עמל, ברנקו וייס, כל בתי-הספר שבאמת רוצים להשקיע בבתי-הספר, להשלים חובות ואני לא חושבת שזה מתפקידם של הבעלויות, הרשתות האלה, לעשות את זה.

נורית ולנסי: משרד החינוך צריך לקחת על עצמו את האחריות של התשלומים האלה.

נורית ולנסי: אני חושבת גם ששביתה כאן לא תעזור.

נורית ולנסי: שקט בבתי-הספר של המורים והתלמידים, יביא להרשמה לבית-הספר.

נורית ולנסי: אני לא פעם אמרתי את זה בחדרי המורים, חדרי המורים מכירים אותי, לא צריכים שביתה.

נורית ולנסי: השביתה לא תעזור.

נורית ולנסי: יש מין רוח כזאת בבתי-הספר, למה לא סוגרים, אני חושבת באמת, שהאחריות היא על משרד החינוך למצוא את החורים האלה של התשלומים והחובות, ולא להפיל את זה על עמותות ורשתות שאני יודעת שהמלצנו לעמותות והמלצנו לרשתות לקחת את בתי-הספר עליהם.

נורית ולנסי: הם אמרו – אנחנו לא לוקחים אבל את החובות.

נורית ולנסי: אז צריך לקחת את זה ברצינות, כדי לבדוק מה קורה עם חובות העבר.

אלכס מילר: תודה.

אלי זרחין: אני מנכ"ל האגודה הישראלית למען ילדים עולים, עמותה שהוקמה על-ידי מורים של בית-הספר יוהנה ז'בוטינסקי, עמותה של מורים של בית-ספר יוהנה ז'בוטינסקי מנהלים אותה מההתחלה ועד היום.

אלי זרחין: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לחזור לעניין פוליטי ולשאול שאלה.

אלי זרחין: בהמשך למה שנורית דיברה כאן.

אלי זרחין: העמותות האלה, רזיאל, יוהנה ז'בוטינסקי, עלה, נוהלו כל הזמן על-ידי חברים בכירים של מרכז הליכוד.

אלי זרחין: אמר כאן סגן החשב הכללי – לא חייבים לשלם.

אלי זרחין: סגן החשב הכללי.

אלי זרחין: סגנית חשבת כללי לפניו, ידעו במפורש, במשך שנתיים, שכסף נגנב, הם המשיכו להעביר כספים, ולא עשו שום ביקורת.

אלי זרחין: אביבה ליפשין היא עובדת משרד האוצר, היא ידעה במשך שנתיים שכסף לא הועבר לקרנות, שכסף לא הועבר לקופות גמל, פנינו אליה, דיברנו, והיא המשיכה להעביר כספים.

אלי זרחין: ואני מצטרף למה שנורית אמרה, יש כאן אחריות נטו של משרד האוצר, של יאיר טל וסיגלית שהיתה לפניו, על כסף שנגנב, על משרד החינוך, ליכוד שלא מוכן לבדוק, מדברים כאן על מקדמה.

אלי זרחין: אני רוצה להזכיר מה זה מקדמה.

אלי זרחין: באוגוסט 2010, כשידעו כולם על החוב 30, 40 מיליון שקל, באה נורית גלזר תעסה, ויובל שטייניץ, ביקשה ממנו ארבעה וחצי מיליון שקל, והוא הוציא את זה מהכיס.

אלי זרחין: אנחנו הגשנו ערעור.

אלכס מילר: איזה כיס?

קריאה: שמע, אין פה אף אחד מהליכוד כדי להגיב.

קריאה: מה שאתה אומר זה דברים חמורים.

אלי זרחין: שנייה.

אלי זרחין: העמותה שלנו הגישו ערעור.

אלי זרחין: נכון, זה דברים חמורים.

אלי זרחין: הגיב על הערעור שלנו סגן החשב הכללי, יאיר טל, שכתב לנו במכתב, זה לא מענק, זה מקדמה.

אלי זרחין: הם לא ידעו שהמקדמה הזאת תיפול לאותו גירעון של 30, 40 מיליון שקל שכבר קיים?

אלי זרחין: שאי-אפשר להחזיר אותו?

אלי זרחין: הם לא ידעו את זה?

אלי זרחין: ואני מבקש מוועדת החינוך של הכנסת, כי מבקר המדינה אומר שכל עוד שבית-המשפט מתערב, הוא לא יכול לפקח.

אלי זרחין: הוא לא יכול לחקור.

אלי זרחין: פנינו למבקר המדינה.

אלי זרחין: אז אני מבקש מוועדת החינוך של הכנסת, אדוני היושב-ראש, לדאוג שהמפרקים היום, שלפי החוק אמורים לעשות חקירה, לא עושים חקירה.

אלי זרחין: אני לא מבין למה.

אלי זרחין: אני רק יודע, שהבוס שלך, המפרק, או עו"ד רו"ח שלמה נס, ואותו טניה שמיר, אותה מירה גלזר תעסה, היו במטה הבחירות של אשתו, לאה נס, חברת כנסת מהליכוד היום, במטה הבחירות בליכוד.

אלי זרחין: אז אולי לא סתם שהמפרקים לא עושים ביקורת.

אלי זרחין: אני חושב, אדוני, אל תגיד לי מה להגיד, אני גוף ציבורי, אני לא סומך על ארגון המורים ששנתיים ידעתם מה קורה ולא עשיתם דבר ואני פונה לוועדה הנכבדה, לצאת מכאן, אם יש אפשרות, שתהיה חקירה שמישהו גנב את הכסף, ייעשה דין.

קריאה: ש"ס היה בכותרות מזמן.

אלי זרחין: אי-אפשר לתת כותרות על הליכוד, זה אי-אפשר.

אלי זרחין: ואני רוצה גם לפנות לסגן החשב הכללי, לקחת אחריות, שכל מה שקרה לבתי-הספר האלה, ואני מזכיר, זה שלושה בתי-ספר, זה יותר מ- 2,000 תלמידים.

אלי זרחין: קרה באחריותו של משרד האוצר.

אלי זרחין: משרד האוצר לא יכול להגיד עכשיו שהוא לא קשור לשום דבר והוא יכול להתעלם, וצריך לתת על זה את הדין.

אלי זרחין: ועוד נקודה אחת, אדוני היושב-ראש, שאני רוצה כאן לשאול שאלה את סגן החשב הכללי, שאני רק 20 שנה בארץ, אני עוד לא הבנתי את זה, איך זה יכול להיות שבית-משפט מחוזי מוציא צו, החלטה, להעביר כסף לבתי-הספר, דובר משרד האוצר מחזיר לנו תשובה שאין ערעור, שהנושא בבדיקה, וכסף לא הועבר.

אלי זרחין: איך זה יכול להיות שבית-משפט קובע, עד 2 לפברואר, להעביר כסף, וסגן החשב הכללי קובע לעצמו שהוא מעל בית-המשפט והוא רשאי לא לפעול.

אלי זרחין: זה דברים, אדוני היושב-ראש, שאני מעלה כאן בישיבה, בתקווה שתהיה ביקורת, שאנשים שגרמו לשלושה בתי-ספר להגיע למצב הזה, יעמדו לדין.

אלי זרחין: תודה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: כן, גברתי, בבקשה.

אביבה ליפשין: אני חשבת החינוך ההתיישבותי.

אביבה ליפשין: אני רוצה להגיב על כמה דברים שנאמרו פה.

אביבה ליפשין: ראשית כל, אני באמת מבינה את החששות של העובדים והמורים, בכל העמותה הזו, הן עלה והן ביוהנה ז'בוטינסקי, אבל יחד עם זאת, הובהר לאורך כל הזמן על-ידי החינוך ההתיישבותי, על-ידי משרד החינוך, על-ידי משרד האוצר, שכולם רוצים בהמשך קיומם של בתי-הספר וכך אתם צריכים לראות את זה וההקמה הזו, בעצם השינוי הזה, שמונו נאמנים, בעצם זה הטריגר שבא לעשות את השינוי הזה בעצם, על כל מה שקרה לפני כן, ההתנהלות הלא נכונה, הניהול הלא תקין.

אביבה ליפשין: בנושא של העברות כספים, אנחנו, החינוך ההתיישבותי מעביר מדי חודש בחודשו את כל מה שמגיע לבית-הספר, כולל משכורות מורים, כולל מלווה שכר מדי חודש בחודשו.

אביבה ליפשין: זה שהעמותה התנהלה לא נכון, מונה בזמנו, ב- 2009, לאחר שנעשתה ביקורת, היתה ביקורת עומק והתגלה מה שהתגלה, לפני כן, רשם העמותות עשה ביקורת שם והיו, נעצרו כספים, אני לא יודעת אם אתה יודע את כל הפרטים, בכל אופן, נעשו כן תהליכים.

אביבה ליפשין: ב- 2009 התפוצץ הסיפור הזה, לאחר שנעשתה ביקורת עומק.

אביבה ליפשין: אנחנו מינינו חשב מלווה, ולאחר מכן הגיעו למסקנה שזה לא הולך ומונה, על-ידי בית-המשפט, מונו הנאמנים.

אביבה ליפשין: כיום, בעצם, זה לא בידינו.

אביבה ליפשין: הנאמן הוא שבעצם פועל להסדיר את כל המהלכים ואת כל התהליכים.

אביבה ליפשין: זה הכל נתון בידי בית-המשפט והוא מחליט בעצם מה עושים ואיך עושים.

אברהם מיכאלי: על כמה כסף מדובר, את יכולה לדווח לנו?

אביבה ליפשין: מה, של החוב או של מה?

אברהם מיכאלי: כמה כספים הועברו בעבר שאתם כרגע מגלים אותם?

אביבה ליפשין: שלא הועברו?

אברהם מיכאלי: שהועברו ונעלמו.

אביבה ליפשין: לא לא לא לא לא, לא לא, אני לא יודעת מה זה ההבהרות האלה.

אביבה ליפשין: אנחנו מדי חודש בחודשו מעבירים את כל מה שמגיע לבית-הספר, כולל תמיכות וממשיכים הלאה להעביר, מדי חודש בחודשו, כל מה שמגיע.

אביבה ליפשין: בנושא הכספים שטוענים לא קיבלו שכר, כן קיבלו שכר, אנחנו מבחינתנו, העברנו כספים גם בדצמבר.

אביבה ליפשין: מאחר ובית-הספר, זאת אומרת, השלמנו את כל מה שמגיע לבית-הספר.

אביבה ליפשין: מאחר והיתה המקדמה שניתנה באישור החשב הכללי, סגנית חשב כללי אישרה על-מנת לעזור לבתי-הספר ובזמנו הוצהר שהמקדמה על-סך 2.6 שניתנו, הם ניתנו במפורש לשכר, לכל מיני מלווה שכר של מורים שהיו בעיכובים, זו היתה התניה של הכספים האלה שהועברו, לטובת נלווה שכר.

אביבה ליפשין: והיתה התניה שהכספים האלה יקוזזו בדצמבר, כי זה תשלום יתר מעבר למה שמגיע לבית-הספר.

אלכס מילר: הבנו.

אביבה ליפשין: זה פשוט תשובות למה שנאמר פה.

אלכס מילר: תשמעו, אני לא נכנס לכל אותן האשמות, מי שצריך להיכנס לזה, זה הגופים הרלוונטיים לבדיקה, ועדת החינוך לא יוזמת ועדות חקירה, במיוחד במשטרה.

אלכס מילר: אז יש שתי אופציות.

אלי זרחין: המשטרה לא יכולה לחקור היום, המשטרה הודיעה לנו שבגלל, היא לא יכולה לחקור.

אלכס מילר: אני לא נכנס לזה, אני אפילו לא דן על זה.

אלכס מילר: אני לא גוף שעל-פי עובדות כאלו ואחרות, יכול לבוא ולפנות ולבקש חקירה כזו או אחרת, זה לא אנחנו.

אלכס מילר: יש רשם העמותות, יש מבקר המדינה, יש מערכות שאחראים על העברת הכספים שבמידה ויש איזה שהיא בעיה, יכולים לפנות לגופים הרלוונטיים.

אלכס מילר: מה שמעניין אותי זה התשובות לאותן שאלות שנשאלו על-ידי מנהלת בית-הספר, מה קורה מבחינת ההרשמה, ומה קורה מבחינת השנה הבאה.

אלכס מילר: זהו.

אלכס מילר: בבקשה.

יחיאל שילה: מילה, אני מבין שאת מוטרדת, גם אנחנו מוטרדים, אבל את יודעת לאורך כל הדרך, היה גם משבר, אנחנו לא עזבנו לא אותך ולא את הצוות.

יחיאל שילה: אנחנו נעשה כמיטב יכולתנו, כמשרד, שבית-הספר יוהנה ז'בוטינסקי ועלי זיו בהרצלייה, לפחות ממה שאני מופקד עליו, לא ייסגרו.

יחיאל שילה: אמרתי מקודם.

יחיאל שילה: אגב, בעבר, בתי-ספר שלא תפקדו כלכלית ולא תפקדו חינוכית – נסגרו.

יחיאל שילה: נסגרו במדינת ישראל גם חמש מסגרות חינוך ולא היתה ועדת חינוך שדנה בעניין הזה.

יחיאל שילה: לא היתה ועדת חינוך.

יחיאל שילה: נסגרו למה?

יחיאל שילה: מכיוון שלא רק לא תפקדו כלכלית, אלא גם חינוכית לא תפקדו.

יחיאל שילה: מאחר ופה יש בעיה, הכלכלית, אבל בתי-הספר הללו, ציינתי כך בדבריי, שיש להם הישגים נפלאים, ואנחנו רוצים בהמשך קיומם ככפר נוער, כבתי-ספר מצטיינים, לכן אנחנו נעשה כל מאמץ.

יחיאל שילה: המפרקים הבטיחו לזרז את המהלכים.

יחיאל שילה: אני אומר לכם שגם לא נוח לנהל בית-ספר עם מפרק של בית-משפט, לא נוח.

יחיאל שילה: אני בעד שיגמרו מה שיותר מהר, שייקבע גוף.

יחיאל שילה: מבחינתנו, את צריכה לפרסם את עצמך, לא צריך כרגע לא גורם מי את שייכת, לפרסם כיוהנה ז'בוטינסקי, לפרסם את זה לשנה הבאה.

יחיאל שילה: זה הכל.

יחיאל שילה: זה מה שאת צריכה לעשות.

יחיאל שילה: הערה שנייה, לגבי נורית ולנסי.

יחיאל שילה: חלק מהחובות של המורים, של הקרנות, נמצאים במסגרת הנושים והמפרקים צריכים לתת תשובות.

יחיאל שילה: המשרד העביר את כל המחויבות שלו מ- א' ועד ת', ומעבר לכך.

יחיאל שילה: אדוני היושב-ראש, שתדע שעכשיו יש סוף שנה, העברנו ליוהנה ז'בוטינסקי עוד שעות מעל לתקן.

אלכס מילר: מצוין.

יחיאל שילה: כדי לעזור למוסד הזה.

יחיאל שילה: אז לכן גם את זה צריך לשנות.

יחיאל שילה: אני רוצה רק להדגיש.

יחיאל שילה: ולכן, אנחנו בנושא של קרנות, אנחנו העברנו את כל הסכומים.

יחיאל שילה: המשרד לא יעביר עוד פעם את הסכומים האלה, אז יכול להיות במסגרת הבדיקה שנעשית כרגע, לגבי איסוף כספים ומגיעים קצת כספים מכל מיני גורמים נוספים, מתארגנים, אני מאוד מקווה שגם למורים יכוסה גם שכרם.

יחיאל שילה: המשרד לא ייתן את זה פעמיים, אין לו שום אחריות בעניין הזה.

אלכס מילר: תודה.

אנסטסיה מיכאלי: יש לי רק שאלה אחת.

אנסטסיה מיכאלי: כשאתה אמרת לפרסם את עצמך כבית-ספר יוהנה ז'בוטינסקי, מה הכוונה של המשפט הזה?

יחיאל שילה: את ההרשמה.

יחיאל שילה: היא אמרה היא רוצה Title, זה כתובת.

יחיאל שילה: כתובת כרגע יוהנה ז'בוטינסקי, זה הכתובת.

יחיאל שילה: בפיקוח, משרד החינוך.

עדי בראונשטיין: לעניין כל מה שנטען פה, ועדות חקירה, או כל הדברים האלה, אני גם תומך בעמדה של כבודו.

עדי בראונשטיין: למעשה, כל הנושא הזה התברר במסגרת בית משפט, לזה מונו המפרקים ואחת המטלות שיש למפרקים לאחר מכן זה לבדוק את התנהלות העבר והמפרקים יבדקו וכל דבר שלא מוצא חן בעיני מישהו, יש לו זכות גישה לבית-המשפט ויכול לטעון את כל הטענות האלו.

עדי בראונשטיין: לבטח זה לא הפורום.

עדי בראונשטיין: לגבי העתיד של העמותה.

עדי בראונשטיין: מבחינת המפרקים הזמניים, הנושא מאוד פשוט.

עדי בראונשטיין: המפרקים הזמניים, אין להם סמכות להפעיל את בתי-הספר בצורה גירעונית.

עדי בראונשטיין: כשאנחנו אומרים בצורה גירעונית, מה הכוונה בצורה גירעונית?

עדי בראונשטיין: משרד החינוך, משרד האוצר, מעבירים הקצבה חודשית מסוימת.

עדי בראונשטיין: אנחנו חייבים לדעת להסתדר עם ההקצבה הזאת.

עדי בראונשטיין: אנחנו לא יכולים לקחת כסף שגבינו בעבר, ולהשתמש לפעילות השוטפת, כי אז הנושים, הסתדרות המורים, למעשה אנחנו אוכלים במסה מהיכולת שלנו להחזיר להם כסף.

עדי בראונשטיין: אז כל עוד שנצליח להפעיל את זה בצורה בלי גירעון, בתקציבים שיש לנו, אז בתי-הספר האלה יופעלו.

עדי בראונשטיין: נגיע למצב שאנחנו בהפעלה גירעונית, אז לא יהיה לנו ברירה, אלא אם כן נקבל.

אלכס מילר: אתה מנהל, איך תגיע למצב גירעוני?

אלכס מילר: תנהל את זה בצורה כזו שלא תגיע למצב גירעוני.

אלכס מילר: אני כבר אומר לך שלא היה פה איזה שהוא מצב לרעיון של בצורה כזאת או אחרת שקשור לפיטורים של המורים, בשביל לחסוך כסף.

עדי בראונשטיין: כבודו אמר רעיון, מה צריך.

עדי בראונשטיין: אני לא יודע.

עדי בראונשטיין: אני לא יודע מה צריך.

עדי בראונשטיין: והמכרז, המפרקים יעשו כל אשר ביכולתם, להוציא את המכרז הזה מהר ככל שניתן.

אלכס מילר: בבקשה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, רק שאלה אחת.

אברהם מיכאלי: אדוני המפרק או המפרק הקבוע, אני לא יודע.

עדי בראונשטיין: אני עורך-דין של המפרקים.

אברהם מיכאלי: התקציבים שאתם מקבלים כרגע בשוטף, שאתה קורא לזה, את מה זה מקלקל, לא הבנתי את הנקודה הזאת.

עדי בראונשטיין: זה לא משנה שהעמותות האלה כרגע הן בסטאטוס של פירוק.

עדי בראונשטיין: משרד החינוך, יש תקציב לפי חוק חינוך חובה, משלמים לפי טבלאות מסוימות ולפי הטבלאות האלה אנחנו צריכים לדעת להתנהל, בצורה לא גירעונית.

אברהם מיכאלי: מבחינת כיסוי, כרגע זה מכסה את המשכורות השוטפות, את ההוצאות?

עדי בראונשטיין: זה אמור לכסות את הכל.

עדי בראונשטיין: זה אמור לכסות משכורות, זכויות סוציאליות, עובדים, מזון, הכל, הסעות, כל דבר.

מרינה סולודקין: אני רוצה לומר שאני עוקבת אחרי "יוהנה ז'בוטינסקי" עשר שנים, אני חושבת וגם פנו אלי הורים של תלמידים ואני פניתי אליך, אלכס, ואני מאוד מודה שאנחנו מקיימים את הישיבה החשובה וגם פניתי לשר החינוך וקיבלתי תשובה מלאה שמשרד החינוך תומך בבית-הספר וזה מאוד חשוב.

מרינה סולודקין: ואני אגיד לכם, שאני לא חושבת שאם אין כסף, אנחנו יכולים להשאיר בצד את משרד האוצר.

מרינה סולודקין: אולי אפילו אנחנו חייבים לפנות למשרד האוצר שזמני הם צריכים להעביר כסף, כדי שבתקופת המעבר, יהיו משכורות.

מרינה סולודקין: למה?

מרינה סולודקין: יש רציונאל לזה.

מרינה סולודקין: אם אף אחד לא בדק איך עשו חובות 30, 40 מיליון שקל, וזה לא בית-הספר, אז גם משרד האוצר צריך לקחת אחריות חוץ ממשרד החינוך, ובגלל זה, אני מבקשת שני דברים – ישיבת המשך, עוד חודשיים, אחרי חודשיים, כאן, ואני חושבת שהם לא צריכים להיות בין הכיסאות ובאוויר ולמנהלת בית-הספר אני אומרת – תפרסמי, אנחנו לא ניתן לסגור את בית-הספר שלכם.

מרינה סולודקין: לא נתתי לסגור בבית שמש בית-ספר חילוני, שהיה מאבק, אני לא מדברת על מורים שיגיעו להפגנות, אני מדברת על הורים של ילדים, יכולים לעשות איזה הפגנות יפות.

מרינה סולודקין: את מבינה?

אלה איסקוב: כן, אנחנו יכולים לעשות.

מרינה סולודקין: בגלל שזה בית-ספר שזה מענה לנוער בסיכון.

אנסטסיה מיכאלי: למה, למה נוער בסיכון?

מרינה סולודקין: גם, גם.

אנסטסיה מיכאלי: תשמעי, יש לי שם שני ילדים שלומדים.

אנסטסיה מיכאלי: הם בסיכון?

מרינה סולודקין: אולי כן.

אנסטסיה מיכאלי: ממש לא.

מרינה סולודקין: לבית-הספר הזה יש הרבה פנים.

מרינה סולודקין: אני מכירה גם פן של מצוינות, שזה לתלמידים מצוינים, וגם יש פן של תלמידים שלא יכולים להמשיך בבתי-ספר אחרים, הגיעו לכאן ואני מכירה את הפן הזה טוב יותר, בגלל שזה ההורים שפונים אלי ואני ממליצה על בית-הספר יוהנה ז'בוטינסקי, להגיע לשם, אז מה שאני אומרת, אז ישיבת המשך בעוד חודשיים ופנייה לשר האוצר.

אלכס מילר: מרינה, מרוב שאת פונה לכולנו, אז את יכולה לפנות לשר האוצר.

מרינה סולודקין: בטח, אני אפנה, אני אפנה, אתה יודע.

אלכס מילר: רבותיי, תודה רבה.

מילה ספיבק: יש לי שאלה אחרונה, אם אפשר.

מילה ספיבק: פשוט אני רציתי לדעת מתי יהיה המכרז.

אלכס מילר: אמרו, תוך חודשיים-שלושה.

עדי בראונשטיין: מוקדם ככל שניתן.

מילה ספיבק: אבל מה זה מוקדם, זה עד סוף השנה?

מילה ספיבק: לפני?

מילה ספיבק: בשנה הבאה?