ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 326, 2010-12-14 09:30

אלכס מילר: בוקר טוב לכולם.

אלכס מילר: אנחנו פותחים את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

אלכס מילר: כידוע לכם הכנסת מציינת היום את יום זכויות האדם.

אלכס מילר: ועדת החינוך התרבות והספורט התבקשה לעשות ישיבה ביום זה.

אלכס מילר: בחרנו נושא חינוכי והוא שילוב ילדי עובדים זרים וילדי פליטים במערכת החינוך לציון יום זכויות האדם הבינלאומי.

אלכס מילר: מונח לפנינו מחקר של מחלקת מחקר ומידע של הכנסת שנעשה לטובת הוועדה.

אלכס מילר: דוקטור גלעד נתן יציג את המחקר ואחר כך נמשיך בדיון.

גלעד נתן: בוקר טוב.

גלעד נתן: נושא החינוך נבדק כבר לפני כמה שנים ואני אתחיל במשפט שנכתב במסמך שנערך בשנת 2004 "המדיניות המוצהרת של מדינת ישראל היא הכרה בזכותו של כל ילד ונער לקבל שירותי חינוך ללא התחשבות במעמד הוריהם, אך יישומה של מדינות זו אינו מלא".

גלעד נתן: זה גם מה שמצאנו בבדיקה עכשיו.

גלעד נתן: מדינת ישראל, ממשלת ישראל מכירים בזכותו של ילד במדינת ישראל לקבל חינוך, כל ילד, נער וכל קטין במערכת החינוך.

גלעד נתן: היישום בפועל תלוי הרבה ברצון הטוב של הרשות המקומית.

גלעד נתן: ישנן רשויות מקומיות שמסיבות טכניות אינן יודעות איך להתמודד, אולי יש להעביר את זה לרשויות, ויש רשויות שמסרבות.

גלעד נתן: חשוב לציין שברוב המקומות וגם היות שרוב הילדים נמצאים במרכז הארץ, תל אביב, שהיא רשות שכן נותנת מענה רוב הילדים לכן רובם מקבלים את המענים שהם צריכים לקבל.

גלעד נתן: יש תמיד בעיות כמו התאמה של שפה, שעות של שפה, אבל רוב הילדים מקבלים מענה לבעיות שלהם.

גלעד נתן: יש את נושא הילדים שנמצאים במסגרות של המנהל החינוך התיישבותי, הם קיבלו הקצאה ל- 100 ילדים.

גלעד נתן: בתי המשפט ממשיכים לשלוח ילדים שאין מקום לקלוט אותם ולכן ילדים נמצאים בתוך מתקני כליאה למרות שהם היו צריכים להיות במסגרות של פנימיות.

גלעד נתן: זו בעיה שצריך לתת עליה את הדעת.

גלעד נתן: יש גם בעיה של הורים שלא שולחים את הילדים שלהם וכדאי להבהיר להורים שמערכת החינוך בישראל זה לא עניין וולונטרי, החוק מחייב להיות בבתי ספר, זה לא עניין שהילד יהיה בבית וישמור על הילדים, או שהורה יגיד שהוא לא מוכן שהילד שלו ילך למערכת החינוך מכל סיבה אחרת.

גלעד נתן: ילד חייב להיות במערכת החינוך.

אלכס מילר: יש לך נתונים על רשויות המקומיות בהן קיימת תופעה של אי מתן שירותי חינוך או  בגלל שיפוי או בעיות אחרות?

אלכס מילר: כי יש חלק שמקבלות שיפוי וחלק לא.

אלכס מילר: אם אנחנו מצביעים על הרשויות המקומיות היכן אנחנו מזהים את הבעיה הגדולה?

גלעד נתן: לא ניתן שיפוי מלא בשום מקום, הנטל כאן נופל על הרשויות.

גלעד נתן: המדינה לא סופרת את האוכלוסייה הזאת כמו שהיא סופרת תושבים כשהיא נותנת מענקי איזון או התחשבות במספר של מפקד האוכלוסין.

גלעד נתן: בעצם יש כאן אוכלוסייה שהרשות היא זו שמתמודדת איתה.

גלעד נתן: רוב הילדים נמצאים במרכז ברשויות שלא קיבלתי מהן דיווחים על בעיות מיוחדות מהם, בתל אביב יש אוכלוסייה גדולה, בהרצליה  - - -

אלכס מילר: מה קורה בערד, באילת?

יעקב כץ: אתה יודע לתת נתונים על מספר הילדים?

גלעד נתן: אף אחד לא יכול לתת את מספר הילדים.

גלעד נתן: משרד הפנים דיבר איתי על 437  ילדים שלא נולדו בארץ אבל הוא לא יודע להגיד כמה נולדו בארץ.

גלעד נתן: יש הערכה של כ- 1,000 קטינים, זו הערכה לא רשמית לגבי ילדי מבקשי מקלט, להם צריך להוסיף בערך עוד 1,000 ילדי עובדים זרים שלא קיבלו מעמד.

יעקב כץ: אשאל את השאלה אחרת, אם נניח נכנסו דרך אפריקה בחודש האחרון לארץ קרוב ל- 1,500 איש, כמה מתוכם הם ילדים?

גלעד נתן: אני לא יודע מה מספרם של הילדים, אבל מספרם של הילדים זניח ומסתכם בכמה עשרות.

גלעד נתן: עיריית ערד נותנת מענה לרוב הבעיות הקיימות.

גלעד נתן: העירייה טוענת שגם אם מעלים עוד בעיות נקודתיות היא נכונה לתת מענה, והיא אכן מציגה את המענה.

גלעד נתן: היינו שם בסיור וראינו חלק מהמענים האלה.

גלעד נתן: בעיריית אילת יש בעיה שהיא יותר מהותית, העירייה באופן עקרוני מסרבת מעבר לגיל הגן, ועכשיו גם בבתי הספר היסודיים לתת מענה.

גלעד נתן: המענה ניתן באופן חלקי על ידי קיבוץ איילות שבאופן וולונטרי לקח על עצמו להקים מוסד חינוכי ולתת מענה.

גלעד נתן: המוסד החינוכי הזה אינו בית ספר מסודר, לא לפי תכנית הלימודים הקיימת, הוא גם לא אמור לתת את המענה.

גלעד נתן: מי שאמור לתת את המענה לילדים שחיים באילה היא עיריית אילת.

גלעד נתן: בעיריות אחרות לומדים, בירושלים אין בעיות מיוחדות עד עכשיו, העירייה גם מבקשת ללמוד את הנושא.

גלעד נתן: אותו הדבר גם באשדוד.

גלעד נתן: בחיפה היו בעיות של רישום.

גלעד נתן: בבני ברק הייתה בעיה של סירוב.

גלעד נתן: ברוב המקומות הבעיות הן טכניות קטנות.

גלעד נתן: הבעיה הגדולה והמוכרת כרגע היא באילת ואולי נוצרת בבני ברק.

אלכס מילר: יש הסבר למה המדינה לא נותנת שיפוי אם היא מחייבת במסגרת החוק לשלב אותם במערכת החינוך?

גלעד נתן: זאת בעיה כללית שנוגעת לכל הנושא של אוכלוסייה ששוהה בישראל שלא באופן מסודר או באשרה של מבקש מקלט.

גלעד נתן: המדינה סופרת אותם פעם אחת כשהם נכנסים ואחר כך המדינה לא מתעניינת איפה הם, היא לא יודעת איפה הם, אם יש אנשים שנכנסו ולא באו להירשם היא לא עושה מאמץ לספור.

גלעד נתן: לא יודעים כמה יש כאן וכתוצאה מכך  - - - -

יעקב כץ: אין גם שום בדיקה.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: לפי המחקר שנעשה אנחנו מזהים כאן בעיה מאוד קשה בכל מה שקשור לעתיד החינוכי.

אלכס מילר: אני רוצה להצביע כרגע אך ורק על הנושא הזה כי בשאר הנושאים הכנסת דנה בהם לא מעט, חבר הכנסת יעקב כץ עומד בראש ועדה שמובילה את נושאי הטיפול בנוגע לכניסה של פליטים ועובדים זרים לישראל.

אלכס מילר: לדעתי העניין די ברור, ילדים שנמצאים בארץ ולא מקבלים חינוך, אם חושבים של ידי  התעלמות מהנושא הנושא ייפתר טועים.

אלכס מילר: אם נתעלם מהבעיה נמצא את עצמנו עם אוכלוסייה גדלה שאין להם חינוך ראוי.

אלכס מילר: בסופו של דבר המדינה לא יודעת איך להתמודד והילדים האלה יגדלו והם יצטרכו להשתלב בשוק העבודה, צבא ובכל דבר ודבר.

אלכס מילר: נשמע כאן גם את התגובות של המשרדים השונים שנמצאים איתנו.

אלכס מילר: מן הראוי שמדינה הייתה עושה מחשבה רחבה יותר בכל מה שקשור לשיפוי כי אי אפשר להפיל את הבעיה על הרשויות.

אלכס מילר: לדוגמה העיר ערד שבמשך שנים רבות הייתה בגירעון תקציבי גדול, מונתה לעיר ועדה קרואה ורק לפני שנה היו בחירות.

אלכס מילר: להפיל על עירייה מספר גדול של אנשים שלא מתוקצבים בתקציבים הקבועים של המדינה עבור תלמידים, לדעתי זה גורם לבעייתיות קשה ביותר.

אלכס מילר: יש עיריות שמצבן הכלכלי הוא הרבה יותר טוב והן יכולות להרשות לעצמן.

אלכס מילר: אבל זה גם רק לתקופה קצרה ואי אפשר לעשות את זה קבע ולהגיד שבגלל שמצבן הכלכלי טוב הן יכולות להרשות לעצמן לממן את החינוך של הילדים ללא השתתפות המדינה.

אלכס מילר: יש לנו גם דוגמאות יפות, נמצאת כאן מנהלת בית הספר "רוגוזין", גברתי תציג לנו את הפעילות של בית הספר.

אלכס מילר: נמשיך בדיון ונבחן את האפשרויות לפתרונות מעשיים.

אלכס מילר: גברתי אתם תקרינו לנו כעת סרט.

קארין טל: אני מנהלת את קמפוס ביאליק "רוגוזין", נמצאות איתי נחמה שיינברג הסגנית, וקבוצה של תלמידים, אירית בר סלע ממשרד החינוך ואריק שוע מעיריית תל אביב.

קארין טל: אני מנהלת בית ספר שמונה 881 ילדים מהגן עד כיתה י"ב.

קארין טל: ילדים שמגיעים מ- 48 ארצות מוצא, יהודים, מוסלמים ונוצרים, ילדים ישראלים וותיקים לצד עולים חדשים לצד מהגרי עבודה שמועמדים לגירוש בעקבות החלטת הממשלה החדשה, כמו סבסטיאן סקבנטס, לצד מליסה מלגה שהמעמד שלה הוסדר וקבוצה של 90 ילדים פליטי סודן ודרפור.

קארין טל: נצפה בסרט ואני אתן רקע.

אלכס מילר: מבחינת התקצוב, איך זה עובד אצלכם.

קארין טל: יש לנו כאן דוגמה לשיתוף פעולה, אני מקווה שזה יהיה מנת חלקה של כל המדינה, אבל באמת העיר תל אביב עם הובלתו של ראש העיר, ביחד עם שר החינוך גדעון סער ומנהלת המחוז, יחד עם גוף שפועל אצלי בבית הספר באופן ייחודי של מתנדבים בראשותו של דוקטור יוסי ורדי והגברת רינה זמיר, עשינו איגום של משאבים.

קארין טל: רשות מדינה ומגזר שלישי, כדי לתת מענה מיטבי ואיכותי לילדים.

קארין טל: כאנשי חינוך - כשאנחנו באים ואומרים שאם אנחנו אמונים על המוגנות של הילדים, על המימוש של הילדים להתפתח בצורה מיטבית, הם לא בחרו היכן להיוולד, הם לא בחרו עבור ההורים שלהם להימצא כאן, הם כאן, וילד באשר הוא ילד ראוי להתפתח בצורה מיטבית.

קארין טל: זו ההבנה הבסיסית שלנו של המושג מוגנות.

קארין טל: להתפתח באופן מיטיבי זה אומר לפתוח בית ספר שתופס את עצמו כעוגן מרכזי בחיי הילדים.

קארין טל: זה אומר שבית הספר שלנו פועל על דעת עצמנו עם התמיכה של שלושת הגורמים שציינתי מבוקר עד ערב, כולל ארוחת צהריים חמה, כולל מערך של חוגים, כולל יחידת עילית של מודיעין שבאה במערך של מתנדבים אחר הצהריים ומסייעת, ועם צוות מורים שעושה עבודתו כשליחות.

קארין טל: אם אנחנו לא רוצים במדינת ישראל לקבל תמונות כמו שראינו לפני שנתיים מצרפת שהאוכלוסייה של ילדי מהגרי עבודה הביעו את חמת זעמם בניפוץ, שיברה, וונדליזם וניכור.

קארין טל: מדינת ישראל בוחרת לילדים להתחנך.

קארין טל: בית הספר שלי הוא בית ספר ישראלי ממלכתי - - -

יעקב כץ: מה אחוז היהודים בו היום?

קארין טל: 30%.

יעקב כץ: זאת אומרת ש- 70% אינם יהודים.

קארין טל: 70% הם ערבים ישראלים לצד פליטי סודן ודרפור ולצד בני דתות שונות.

קארין טל: אנחנו בית ספר מעורב - - -

יעקב כץ: מה קורה להורה יהודי חילוני שגר באזור שלכם שחפץ שילדיו יהיו בכל זאת יהודים ולא יתבוללו, איך מאפשרים לו לעבור לבית ספר אחר, גם אם הוא חילוני שאומר שהוא רוצה להישאר יהודי ולא רוצה להעמיד את ילדיי בסכנה, הגעתי למדינת ישראל מדינה יהודית לא למדינה מעורבת.

קארין טל: בית הספר שלנו בהגדרה שלו הוא ישראלי ממלכתי רב תרבותי.

קארין טל: להורים ניתנת הבחירה החופשית היכן להתחנך.

קארין טל: ההורים שבוחרים בנו להביא את הילדים, עושים את זה משתי סיבות מרכזיות.

קארין טל: האחת היא הידיעה הברורה והמובהקת שאצלנו הילדים יצאו עם תודעה של זהות ישראלית, הם יצאו עם תעודת בגרות שתיתן להם מוביליות לחברה הישראלית, וגם שיעור המתגייסים אצלי לצבא ההגנה לישראל בשנה האחרונה עמד על 79%.

קארין טל: מי שמתחנך אצלנו בבית הספר גם יודע - - -

יעקב כץ: מצבו של בית ספר הירדן הוא כמו שלכם?

יעקב כץ: הוא נקרא אותו דבר לצורך העניין?

יעקב כץ: בית ספר ירדן נמצא בשכונת התקווה.

אלכס מילר: אני מציע שניתן לגברת לסיים את דבריה, נצפה בסרט.

אלכס מילר: את השאלות נפנה לגורמים הרלוונטיים, אם זה לעיריית תל אביב נמצא כאן נציג העירייה ואם זה קשור לבית הספר נפנה למנהלת בית הספר.

אלכס מילר: נמצאים כאן נציגים ממשרדים שונים.

קראין טל: נתחיל בסרט.

קראין טל: ערוץ 2 עקב אחרינו במשך כמעט שנה, וזה מה שהוא בחר להראות.

קראין טל: אני רוצה לציין שרשת HBO עשתה סרט דוקומנטארי במשך שנה וחצי, הוא מועמד לאוסקר, ההחלטה תהיה בחודש הקרוב.

קראין טל: הקרנת סרט     	כתבה בפתיחת הסרט.

קראין טל: "מחרתיים אמורה הממשלה לדון באימוץ החלטות הוועדה שבחנה את מעמד ילדי העובדים הזרים.

קראין טל: אם לא יקרה משהו מאוד לא צפוי כ- 400 ילדים יאלצו לעזוב את ישראל תוך 30 יום.

קראין טל: במהלך כל שנת הלימודים האחרונה ליווה אולפן שישי את בית הספר ביאליק "רוגוזין" בדרום תל אביב.

קראין טל: בית ספר שבו לומדים מאות ילדי עובדים זרים.

קראין טל: היינו איתם במסיבה לרגל יום האם שלא במעט מקרים האימא נמצאת בארץ רחוקה וספק אם הם יראו אותה בקרוב, ובטקסי יום הזיכרון שהם עטופים בדגל ישראל, בשיעורי ההיסטוריה של המדינה שרק רוצה עכשיו לגרש אותם.

קראין טל: זו הייתה השנה הקשה ביותר בתולדות בית הספר כי כולם שם מבינים שבאחד לספטמבר הקרוב רבים מהתלמידים כבר לא יהיו שם יותר" .

קראין טל: הקרנת הסרט.

יהודית גידלי: ממתי הסרט?

קארין טל: מהקיץ האחרון, ב-30 ליוני לדעתי זה שודר.

יהודית גידלי: הילדים שמופיעים בו עדיין איתנו?

קארין טל: כן.

קארין טל: רק אתמול שלושה ילדים פליטים היו מבין אלה שעלו על המטוס מבית הספר מבלי לאפשר לו תהליך פרידה, אנחנו עם צער מאוד גדול כי זה היה מהלך - - -

אלכס מילר: אני הבנתי שזה היה מרצון.

יעקב כץ: ההורים שלהם החזירו אותם.

קארין טל: זה תואם על ידי משרד החוץ ומשרד הפנים ללא מעורבות של משרד החינוך ובית הספר וכאילו בטווח הילדים נמצאים כאן.

קארין טל: כאנשי חינוך אנחנו עוסקים בילדים, אנחנו משתדלים להעניק להם הכל.

קארין טל: כשעושים מהלכים מהסוג הזה מן הראוי שזה יהיה בתאום כדי לאפשר לצוות לעשות פרידה.

קארין טל: לא חייבים לעשות הכל באישון לילה כי נותרים גם ילדים וגם צוות מורים שצריך לקום ביום המחרת ולהתמודד.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: עיריית תל אביב בבקשה.

אריק שוע: האמת שבית ספר ביאליק  "רוגוזין" הוא סוג של פנינה ואי של שפיות בעשייה התל אביבית בעיר תל אביב.

אריק שוע: בסך הכל בעיר תל אביב-יפו יש 1,200 ילדים מהגרי עבודה.

אריק שוע: את רובם הגדול אנחנו רואים בבית הספר ביאליק "רוגוזין".

יעקב כץ: ילדי מהגרי עבודה.

אריק שוע: ילדי מהגרי עבודה, ילדי פליטים ועוד ילדים שנולדו כאן, ילדי עובדים זרים וילדי פליטים.

אריק שוע: אנחנו מדברים היום על כ- 200 לידות בשנה, זה הנתון שלגלעד נתן היה חסר.

אריק שוע: מבחינת העיר תל אביב-יפו כל זמן שהילד נמצא בעיר תל אביב-יפו, אנחנו צריכים להבין שאנחנו נמצאים היום ביום זכויות האדם הבינלאומי, מבחינת העיר תל אביב-יפו העיר מחויבת לילדים.

אריק שוע: השאלות האם 1,200 ילדים מהווים סכנה קיומית על מדינת ישראל או לא, לדעתי הן לא שאלות באג'נדה שלנו.

אריק שוע: הן שאלות שעליכם להתמודד איתן.

אריק שוע: מבחינתנו כל עוד ילד נמצא בעיר תל אביב-יפו הוא יקבל את הטוב ביותר.

אריק שוע: זה אומר את הזכות לחינוך, את הזכות להיות במערכת חינוך שגם אם יש סכנות שעורבות לו מסביב שם הוא יהיה ואנחנו נמצא את הדרך לסייע.

אריק שוע: היום אנחנו רואים שישנם ילדים שהחל מגיל שלוש נמצאים במערכת החינוך וזכאים למועדוניות.

אריק שוע: אנחנו מדברים על מערכת של הזנה כוללת בשעות הצהריים - - -

אלכס מילר: אתה מדבר על בית ספר ביאליק "רוגוזין"?

אריק שוע: אני לא מדבר רק עליו, אני מדבר גם על בית הספר ירדן.

אריק שוע: אנחנו היום בעצם מדברים על שני בתי ספר עיקריים, האחד יסודי והוא בית ספר ירדן שכ- 50% מילדי בית הספר הם ילדי פליטים וילדי מהגרי עבודה.

אריק שוע: אנחנו מדברים על בית ספר ביאליק "רוגוזין" שכמו שקארין טל ציינה ששני שליש מהילדים הם ילדים שמגיעים מלאומים שונים, פליטים ומהגרים וישנם עוד כ- 100 תלמידים במערכת החינוך.

אריק שוע: לפני כשנתיים החלטנו שאנחנו מתחילים לפזר את התלמידים בכל רחבי העיר.

אריק שוע: אנחנו מדברים על שבעה בתי ספר קולטים במרכז וצפון העיר, כשבכל בית ספר יש בין 10 עד 15 תלמידים.

אריק שוע: גם מאותן סיבות שאנחנו לא רוצים לשנות את צביון בית הספר מצד אחד, ומצד שני - - -

יעקב כץ: אתם מזכים את כל בתי הספר.

אריק שוע: אנחנו מזכים.

אריק שוע: האמת שכן, כי זה סוג של זיכוי.

אריק שוע: מצווה רבה ואיך שתקרא לזה.

יעקב כץ: אם המספר ילך ויגדל אז זה יגדל מ- 15 ל- 30 ל- 100 או ל- 200.

יעקב כץ: אתה דיברת על 200 לידות ואם למשל תוך עשר שנים, אני מניח שלה זה לא משנה מבחינה אידיאולוגית, נניח שבמקום שיהיו 40,000 מסתנני עבודה יהיו 100,000, 200,000 או 300,000 אז כל העיר תהיה כזאת.

יעקב כץ: מעיר עברית ראשונה היא תהפוך לעיר אחרת.

יעקב כץ: אני מדבר רק על מציאות, גם אני כמוך חושב שצריך לתת חינוך.

יעקב כץ: לא רק אתם פנינה בסרט שעשיתם והבאתם, מציגים את עצמכם טובים ואת כל המדינה רעה.

יעקב כץ: המדינה היא מאוד טובה, היא פנינה טובה, היא כולה רחמנית, היא כולה ביישנית.

יעקב כץ: היא קולטת אותם, היא מאכילה אותם, היא מלבישה אותם, היא מובילה אותם, היא מאפשרת להם להיות פה.

יעקב כץ: שום מדינה בעולם לא הייתה מאפשרת את זה.

יעקב כץ: תראי את חיילי צבא ההגנה לישראל הנהדרים שלנו, תראי איך הם קולטים אותם, איך הם מחבקים ועוטפים אותם.

יעקב כץ: אנחנו כולנו רחמנים, ביישנים, גומלי חסדים.

יעקב כץ: זו תכונה יהודית כללית וזה לא שיש חבורה מגרשת.

יעקב כץ: זו גם התשובה לשאלה שרוב הילדים שמוצגים כאן בסרט כמי שעומדים להיות מגורשים, כמו שאמרת 99% לא גורשו.

יעקב כץ: לפי הסרט נראה שאוטוטו מחר מעלים אותם למטוס ומעיפים אותם לכל הרוחות.

יעקב כץ: זה לא כך.

יעקב כץ: זאת הייתה הערה לדברים שלו כשהוא אמר שהוא מפזר אותם בעיר ואת אמרת שזה מצווה.

יעקב כץ: אני עונה לך שכל בתי הספר בעיר תל אביב שהייתה העיר העברית הראשונה יהפכו להיות בתי ספר מעורבים מתבוללים, לא עבריים יותר, לא יהודים.

יעקב כץ: אני לא יודע אם לך זה מציק.

יעקב כץ: לי זה מאוד מציק ולדעתי גם ליהודי חילוני.

יעקב כץ: אני רוצה שתדעי שמדינת ישראל שולחת לחוץ לארץ שגריר חילוני או כל שליח אחר היא עושה את כל המאמצים שלילדיו ילמדו בבתי ספר יהודיים.

יעקב כץ: לא מתבוללים, זה בחוץ לארץ - - -

אלכס מילר: אתה מדבר על שליחים מטעם המדינה.

אלכס מילר: אני יכול לתת דוגמאות של עשרות ישראלים שנמצאים בחוץ לארץ ומפוזרים בכל המערכות.

אלכס מילר: אין לזה שום קשר.

יעקב כץ: על המציאות הזאת אי אפשר להתווכח.

יעקב כץ: בתי הספר בתל אביב הופכים להיות בתי ספר לא יהודיים.

אלכס מילר: קח את כל הנציגים שמגיעים לארץ ממדינות אחרות, אתה גם לא תמצא אותם בבתי הספר הרגילים.

אלכס מילר: יש בתי ספר מיוחדים - - -

יעקב כץ: הם לא יהיו בבתי ספר ממלכתיים דתיים, והם לא יהיו בבתי הספר החרדים.

יעקב כץ: אמרתי שהם לא יהיו בבתי הספר שלנו כי אנחנו לא רוצים התבוללות.

יעקב כץ: אנחנו נשמור על ילדינו יהודים.

יעקב כץ: אני רוצה שבני או נכדי יהיו בבית ספר יהודי.

יעקב כץ: בבתי ספר בחוץ לארץ שבהם לומדים יהודים ושאינם יהודים ההתבוללות מגיעה ל- 90%, אנחנו נאבקים נגד זה.

יעקב כץ: אנחנו נמצאים בארץ ישראל - - -

אלכס מילר: אני מאמין יותר בחינוך בבית מאשר  - - -

יעקב כץ: אני רוצה לומר לך שעל פי המחקרים בבתי הספר בחוץ לארץ  80% ו- 90% מתבוללים.

יעקב כץ: זו המציאות וגם כאן בארץ ישראל.

יעקב כץ: יש לנו בעיה שהם יתחתנו עם מישהו שהוא לא יהודי, אני שואל אותך אם את רואה בזה בעיה?

קארין טל: אם אדוני מפנה אלי את השאלה אני אענה אלא אם זה מונולוג ולא דיאלוג.

אלכס מילר: אתה מכניס אותנו לנישה שאני חושב שהיא מיותרת.

יעקב כץ: אני לא חושב.

אלכס מילר: היא מיותרת כי יש לך ועדה שכל כולה מתעסקת בנישה הזאת.

אלכס מילר: אני לא באתי לקיים כאן ישיבה על הדילמה שאתה מציג אצלך בוועדה.

אלכס מילר: אני רוצה להגיע לנקודה לגבי אנשים שנמצאים בארץ שיקבלו חינוך שהם ושבעוד עשור יוכלו להשתלב בחברה והמדינה לא תמשיך לחפש פתרונות בדמות המוסד לביטוח לאומי ואחרים בגלל שהם מחוץ למעגל העבודה.

יעקב כץ: מדינת ישראל לא מעורבת היום לחלוטין בקליטת הילדים האלה.

יעקב כץ: ראש עיריית תל אביב-יפו הוא ייחודי - - -

קארין טל: סליחה, שר החינוך מעורב.

יעקב כץ: המעורבות שלו היא בכך שהוא מאפשר לקלוט אותם בבתי הספר, אבל אין שום הערכות כלכלית ישראלית עם תקציבים מיוחדים, כמו שנאמר לנו על ידי ראש עיריית תל אביב-יפו.

יעקב כץ: הייתי בכמה סיורים בעיר תל אביב, ראש העיר התלונן על כך והוא בא בטענה כלפי ממשלת ישראל שהיא משאירה את הכל לפתחו.

יעקב כץ: הנה עומד ראש עיריית אילת ואומר "אני לא מוכן לעשות את הדבר הזה".

יעקב כץ: באיילות כמו שאתה אמרת בצדק הם פתרנו את הבעיה.

יעקב כץ: אני לא נגד זה שיפתרו ויטפלו בילדים מבחינה חינוכית.

יעקב כץ: אני בכוונה מעלה בעיה, נציג עיריית תל אביב-יפו אמר שהם מפזרים אותם בכל העיר, אני זועק זעקה פנימית, מותר לי לזעוק אותה - - -

אלכס מילר: תראה מה קורה כשאתה לוקח אוכלוסייה ומנתק אותה מכלל החברה.

אלכס מילר: התוצאה היא שאותה האוכלוסייה המנותקת לא מצליחה להשתלב גם אחרי שמסיימים את בית הספר.

יעקב כץ: אני לא אמרתי איך לטפל בזה.

יעקב כץ: ציינתי שדיברתי מספר פעמים עם שר החינוך והוא אמר "מעולם לא חשבנו על הבעיה הזאת והיא הופכת להיות בעיה קשה מאוד".

אריק שוע: זה שזה הפך לדיאלוג ביניכם זה בסדר.

יעקב כץ: יש לנו את הזכות הזאת.

אריק שוע: אני אסיים.

אריק שוע: פיזור התלמידים גם מגיע מהמקום, צריך לזכור שאנחנו מדברים על שכונות שהן שכונות שיקום.

אריק שוע: כאשר אנחנו לוקחים אוכלוסייה חלשה ושמים אותה בבית הספר שמאוכלס גם באוכלוסייה חלשה אנחנו בעצם מחלישים אותה עוד יותר.

אריק שוע: הפיזור מגיע גם מהמקום הזה של חלוקה לבתי ספר חזקים שיכולים להכיל גם את התלמידים, ולא רק מהמקום של השאלות הדמוגרפיות אלא אלו באמת שאלות שהעיר תל אביב מתמודדת איתן.

אריק שוע: אני חושב שתל אביב-יפו עושה את זה בצורה יוצאת דופן, אני אומר את זה למרות שאני עובד עיריית תל אביב, מהמקום הזה התקבלה החלטה "ילד הוא ילד והוא יקבל את הטוב ביותר".

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: בבקשה משרד החינוך.

אירית בר סלע: נציגת משרד החינוך ואני מייצגת את מחוז תל אביב.

אירית בר סלע: מכובדיי, אני רוצה להתייחס לכמה נקודות שעלו כאן, אנחנו בוועדת החינוך של הכנסת ומטבע הדברים הנושא שעל סדר יומנו היום, אני מתארת לעצמי, הוא נושא החינוך של הילדים האלה.

אירית בר סלע: יש הרבה מאוד קשיים במדיניות את מי מכניסים למדינה, איך מכניסים למדינה, מי נמצא כשומר הסף, אילו משאבים, מה גוררת החלטה כזאת או אחרת, מה נדרש מהעדר החלטה בכניסה והחלטה ביציאה.

אירית בר סלע: אלו לא דברים של הוועדה הזאת ולכן אני לא מגיבה עליהם בשום צורה כאן.

אירית בר סלע: בואו נזכור שאלו הן שאלות שחלקן, כבוד חבר הכנסת, נמצאות בפתחה של ועדה אחרת שתדון בהן.

אירית בר סלע: מה שנמצא בפתחנו אלו הם ילדים קטינים שנמצאים אצלנו במדינה ואנחנו כאנשי חינוך מופקדים על עשיית הטוב.

אירית בר סלע: עשיית הטוב עם הילדים האלה זה לתת להם את התנאים המועדפים, את תנאי החיבה וההזדמנות ההוגנת למצות את היכולת שלהם בחיים באשר הם.

אירית בר סלע: אם זה בתל אביב, אם זה באילת ואם זה בכל מקום אחר.

אירית בר סלע: אני יכולה לייצג את מה שקורה במחוז תל אביב - - -

אלכס מילר: בתל אביב אין בעיה כמו שאני רואה.

אירית בר סלע: אני רוצה לומר שהאין בעיה זה לומר שעיריית תל אביב-יפו, הרשות המקומית ומחוז תל אביב של משרד החינוך ובמידת הצורך אנשים טובים מסביב מאגמים משאבים כי זה נר לרגליהם לתת הזדמנות לילדים האלה.

אלכס מילר: זה בסדר שזה נר לרגליהם.

אלכס מילר: אבל גברתי את צריכה להבין שאת מדברת כאן על תל אביב, אנחנו לא מדברים כאן על תל אביב בלבד.

אלכס מילר: אנחנו מדברים באופן כללי.

אלכס מילר: יש מקומות שמשרד החינוך כן משפה ויש מקומות שמשרד החינוך לא משפה.

אלכס מילר: אני רוצה לשמוע למה יש מקומות שכן נותנים שיפוי ולמה יש מקומות שאין שיפוי.

אלכס מילר: שנית אני רוצה לשמוע מהו השיפוי.

אלכס מילר: מהו יחסם באחוזים מול הרשות המקומית.

אלכס מילר: אני יודע שבמקומות אחרים זה 60%, 10% ו- 30% שזה בעצם הסבסוד בישראל.

אלכס מילר: תגידי לי באחוזים כמה משרד החינוך נותן.

אלכס מילר: האם את יכולה לענות לשאלה למה במקומות אחרים אין שיפוי?

אלכס מילר: אם לא אז מישהו אחר מטעם משרד החינוך יענה לשאלה הזאת.

אירית בר סלע: על השאלה הזאת אני לא יודעת לענות.

אירית בר סלע: אני יודעת לענות רק לגבי מחוז תל אביב.

אירית בר סלע: אני אענה בצניעות על מה שאני יודעת.

אירית בר סלע: אני יכולה לומר מה שמשרד החינוך מחוז תל אביב נותן מעבר להכשרת אנשים כדי לתת את המענה הפדגוגי, הרגשי והתחברתי לבתי הספר האלה במסגרת שעות הלימודים, שהוא מעבר, בהתאמת המענים לילדים, בתגבור שעות לימוד בתוך בתי הספר, בהכשרת האנשים ללמידת התרבויות השונות כדי שהמענה יהיה מענה מותאם ולא מענה אוניברסאלי.

אלכס מילר: תכנית הלימודים היא אותה תכנית לימודים של בתי הספר הממלכתיים?

אירית בר סלע: כן.

אירית בר סלע: זו אותה בגרות, ויש לעשות את ההתאמות הנדרשות על מנת להביא את אוכלוסיית הילדים לכך.

ניר שמואלי: אני סגן מנהלת דרום של משרד החינוך.

ניר שמואלי: ידידתי ממחוז תל אביב התייחסה רק לחלקו של מחוז תל אביב.

ניר שמואלי: במחוז דרום ישנן ארבע מסגרות.

ניר שמואלי: אחת בקיבוץ איילות שלמעשה נותנת סוג מענה להתעקשות של עיריית אילת לא לקלוט את הילדים בבתי הספר.

ניר שמואלי: אני חייב לציין שההתעקשות של עיריית אילת באה מהמקום שאתם שני חברי הכנסת מדברים עליו, מהמקום שמדינה לא קיבלה החלטה באיזה אופן לקלוט את הילדים האלה במדינת ישראל.

ניר שמואלי: עיריית אילת גם כך מתמודדת עם בעיות לא פשוטות ללא קשר עם המסתננים.

ניר שמואלי: תוספת של המסתננים יוצרת קושי לא קטן עליהם.

אלכס מילר: אתם הצעתם לעיריית אילת שיפוי?

ניר שמואלי: לפחות במחוז דרום כל התקציב שניתן לילדי המסתננים הוא בתקצוב 100% מלא.

ניר שמואלי: כל מה שאנחנו נותנים ואין שום תוספת מהרשויות המקומיות.

ניר שמואלי: עיריית ערד נותנת קצת תוספות פה ושם במקומות שמשרד החינוך לא יכול לתת, כמו קציני ביקור סדיר, עובדים סוציאליים, פסיכולוגים ודברים דומים.

ניר שמואלי: כל התקצוב בבתי הספר או במסגרות שפתחנו הוא ב- 100% מימון של משרד החינוך.

ניר שמואלי: החל מספטמבר 2007 בכל שנה קלנדרית משקיעים קרוב ל- 2 מיליון שקלים.

ניר שמואלי: לפחות במחוז דרום.

ניר שמואלי: אינני יודע מה קורה במחוזות אחרים.

ניר שמואלי: רק כדי לשבר את האוזן אני כל יום מסיע שתיים או שלוש מורות מקדש ברנע למתקן כלא קציעות כדי לתת שירותי חינוך לקבוצת ילדים שמגיעים למתקן הכליאה.

ניר שמואלי: קבוצת הילדים שם משתנה מיום ליום.

ניר שמואלי: היום יש קבוצה של 25 תלמידים היו ימים שהיו שם גם 70 תלמידים.

אלכס מילר: השאלה היא מבחינת עיריית אילת שהיא עיר קטנה יחסית, עיר של 50,000 תושבים.

יעקב כץ: היום יש כבר 7,000 מסתננים.

אלכס מילר: מבחינת המבנים, נניח שאתה ממן את השעות כמשרד החינוך - - -

ניר שמואלי: שעות, הסעות, ציוד, מבנים וכל מה שנדרש.

אלכס מילר: אתה יכול לתת היום מענה לעיריית אילת למבנים, כיתות וגם הדברים האחרים, כי אם אתה מוסיף תלמידים הוא צריך להתרחב.

ניר שמואלי: זה לא מסתכם רק בזה וזו הטענה של עיריית אילת.

ניר שמואלי: זה לא מסתכם רק בתקצוב משרד החינוך.

ניר שמואלי: יש את כל המערך התומך מסביב של שירותי קציני ביקור סדיר, עובדים סוציאליים, פסיכולוגים, כל המענה של החינוך הבלתי פורמאלי, כל נושאי שירותי הבריאות.

ניר שמואלי: כל הנושאים האלה לא מתוקצבים על ידי המדינה.

ניר שמואלי: כשהם לא מתוקצבים על ידי העירייה הם אומרים בסדר בחלק הפורמאלי של בתי הספר יינתן סוג כזה או אחר של מענה אפילו ב- 100% מימון אבל כל השאר לא מתוקצב.

ניר שמואלי: זאת הבעיה שמתמודדים - - -

אלכס מילר: בשבוע הבא ועדת החינוך עורכת במשך יומיים סיור בעיר אילת עם מערכת החינוך ואני אבקש אותך שתצטרף אלינו.

אלכס מילר: אם אתה מייצג את המחוז.

אלכס מילר: יצא סיור מסודר עם ראש העיר אילת במערכת החינוך ויהיה דיון על כל החינוך בעיר אילת.

אלכס מילר: נשמח שתבחנו מה ניתן לעשות גם בנושא הזה.

ניר שמואלי: אני רוצה לציין, יאמר כאן לזכותה של עיריית אילת, שאת כל התקציבים שאני מעביר למסגרת הם עוברים באמצעות לעיריית אילת, הם צינור והם עוזרים לנו בכל מערך ההסעות, תקצוב שעות, הסעת מורות ובכל המערך הזה כן עיריית אילת עושה לטובת משרד החינוך.

ניר שמואלי: אבל יש היבטים אחרים שלנו אין שום נגיעה אליהם ולכן אין לנו גם יכולת להשפיע.

ניר שמואלי: בערד לעומת זאת מערכת החינוך והעירייה כן השכילו לקלוט את התלמידים בתוך מערכת החינוך הרשמית.

ניר שמואלי: הילדים פזורים בכל בתי הספר היסודיים, יש לנו חמישה בתי ספר יסודיים ובית ספר תיכון.

ניר שמואלי: בבית הספר התיכון מעבר תוקצבו נתנו תקצוב נוסף וכאן התלמידים זוכים למעשה במערך שלם של בית הספר ושל מחוז הדרום.

ניר שמואלי: בסך הכל יש שיתוף פעולה מצוין עם מחלקת החינוך, עם רחלי אברמסון שהיא מנהלת מחלקת החינוך.

ניר שמואלי: שם נעשית עבודה טובה.

ניר שמואלי: במועצה אזורית איילות יש לנו שני בתי ספר.

ניר שמואלי: בית ספר יסודי שיטים ובית ספר על יסודי שבו יש לנו 20 תלמידים שנקלטו בצורה מצוינת על ידי מנהלי בתי הספר.

ניר שמואלי: הבעיות – יש בעיות לא פשוטות והן משתנות ממקום למקום, מאזור לאזור.

ניר שמואלי: עיקר הבעיות אותן אני ארכז בשישה סעיפים שונים:     	שירותי בריאות – אין שירותי בריאות סדירים, ולכן יש לנו קושי לזהות את הבעיות האמיתיות מבחינה בריאותית של הילדים - - -

אלכס מילר: הבעיה של שירותי בריאות של ילדי ישראל קיימת כמעט בכל בית ספר.

ניר שמואלי: שירותי רווחה – קושי - - -

אריק שוע: לילדים אין ביטוח בריאות כמו שיש לכל ילדי ישראל.

אריק שוע: זה אומר שללכת לקופת חולים ולקבל תרופות הם לא יכולים.

אלכס מילר: אבל יש את העניין של תשלומי הורים.

אריק שוע: זה לא ביטוח תלמיד.

אריק שוע: למשל ילד עם חום, להגיע לרופא להיבדק וכדי לקבל אקמול או תרופה אחרת, מה שלכל ילד יש באופן טבעי  - - -

יעקב כץ: מדינת ישראל לא מטפלת.

יעקב כץ: כל שר עושה מה שבא לו.

יעקב כץ: כאן שר החינוך טוב לב ואכפת לו אז הוא מטפל ונותן הוראות.

יעקב כץ: שרים אחרים לא, זה תלוי בהסתכלות של האדם.

יעקב כץ: מדינת ישראל מעולם לא החליטה, הם כמו אוויר, מדינת ישראל מעולם לא החליטה מה לעשות עם האנשים.

יעקב כץ: מדינת ישראל הייתה צריכה להחליט, או כמו שנאמר כאן אתם רוצים לעצור תעצרו, אבל במי שנמצא כאן תטפלו.

יעקב כץ: אבל אין שום החלטה איך מטפלים ומה עושים.

יעקב כץ: זה דבר שהוא חמור ביותר וכמעט כמו בכיבוי אש.

יעקב כץ: אין שום תכנית, אין שום מערך ומעולם לא הייתה חשיבה מה עושים עם הדבר הזה.

אלכס מילר: אצלך בוועדה לא היה - - - -

יעקב כץ: הופיעו כולם וזאת הייתה הטענה.

יעקב כץ: אמרתי שיש כרגע מציאות שיש עשרות אלפי מסתננים, עשרות אלפי עובדים זרים שהגיעו לכאן ונשארו כאן, לא משנה כרגע מאיזו סיבה.

יעקב כץ: יש להם ילדים ואנחנו מטפלים בילדים .

יעקב כץ: מדינת ישראל הייתה צריכה להתייחס לנושא כמציאות קיימת ולדון איך היא מתמודדת איתה.

יעקב כץ: מעולם לא הייתה ישיבה בממשלה שאמרה כיוון שיש כאן כך וכך ילדים ויש כאן כך וכך מהגרים, יש כאן כך וכך שוהים לא חוקיים, אנחנו צריכים להקצות לעניין הזה משאבים.

יעקב כץ: אין בנושא הזה שום תכנית.

יעקב כץ: בין היתר גם לא לשאלות שאני שואל.

יעקב כץ: אני מצד אחד אומר שצריך לטפל בהם, אני אומר את זה לא פחות מכם כי אני חושב שצריך לטפל בכל ילד באהבה, בחיבה, לחבק אותו ולטפל בו כמו שהעם היהודי מחויב לטפל.

יעקב כץ: אבל באותה חיבה ובאותה אהבה צריך גם לטפל בילדי היהודים וצריך לדאוג שהם יישארו יהודים.

יעקב כץ: זה גם חינוך לדעתי.

יעקב כץ: אתם לא חייבים להסכים איתי ואנחנו חלוקים על כך, אני חושב שבאותה חיבה ואהבה צריך לשמר את העם היהודי כפי ששמרו אותו 2,000 שנה.

יעקב כץ: על זה אני חרד והייתי עושה את כל המאמצים כדי לשמר אותם במסגרות נפרדות כפי שנהגנו בגלות.

יעקב כץ: עשינו את זה.

יעקב כץ: היא יהודית, הוא יהודי והוא יהודי, אם ההורים שלהם היו מתנהגים לפני 500 שנה כפי שמתנהגים היום הם היו נולדים במדינה באירופה כגויים גמורים.

יעקב כץ: אני אומר שזה לא קשור, אתה שואל על החינוך.

יעקב כץ: מדינת ישראל, ראש ממשלת ישראל מעולם עשה ישיבה ודן בנושא.

יעקב כץ: הייתי עם רון חולדאי מספר פעמים והוא אמר לי "יעקב, עזוב את הבעיה שלנו בתל אביב, אני עושה מאמצים לטפל, אבל זו בושה וחרפה כי הוא זורק את הכל לפתחי" אין מדיניות ממשלתית.

יעקב כץ: הכל נעשה בהתנדבות.

יעקב כץ: אני מסכים איתך.

קארין טל: אנחנו כמנהלי בית ספר מתמודדים עם מציאות כמו אצלך במחוז דרום גם אצלנו, ילד נופל ונחבל, מגיע לבית חולים אני כמנהלת בית הספר מקבלת טלפונים ומפעילים לחץ כדי לשלם, בין אם זה תשלום עבור האמבולנס וכדומה, ילד לקה בשפעת יש לנו רק את הרופאים של זכויות אדם שרואים אותו, הוא נותן לו מרשם והוא יכול לתלות את המרשם הזה על לוח המודעות בבית.

קארין טל: הוא לא מקבל טיפול ואנחנו ביום זכויות האדם הבינלאומי.

ניר שמואלי: אני מבקש לעלות עוד שתי סוגיות.

ניר שמואלי: יש את הקושי עם השפה, קציני ביקור סדיר שיבדקו את הביקור הסדיר ופסיכולוג שלעיתים נדרש בצורה מובהקת לטפל.

ניר שמואלי: אנחנו שוכחים שבסופם של דברים אנחנו לא הכשרנו את הצוותים שלנו בבתי הספר.

ניר שמואלי: צריך ליצור מעגל או מתווה עבודה מאוד ברור.

אלכס מילר: אולי הייתה איזו ישיבה שלכם עם משרד הבריאות בנושא הזה?

ניר שמואלי: לא. לא שאני יודע לפחות.

אלכס מילר: למה אתם לא יוזמים אותה?

ניר שמואלי: כשאין איזו מדיניות ברורה אתה יכול לשבת עם משרד הבריאות אבל - - -

יעקב כץ: זה אוויר.

אלכס מילר: הרי אנחנו מכירים שאנחנו מדינה שאוהבת לטפל בבעיות אחרי שהן צצות, אז כולם מתנדבים.

אלכס מילר: אני אתאר לך מציאות מסוימת, פתאום יש מגפה שפורצת בבית ספר מסוים, אז מתחילים לשאול שאלות איך זה קרה, ממה זה קרה ומי אחראי.

אלכס מילר: מי אחראי על בית ספר?

אלכס מילר: – זה משרד החינוך ויבואו אליכם וישאלו אתכם, ואז תאמרו שמשרד הבריאות לא היה מספיק חכם כדי להעביר לכם כסף לחסן את הילדים ולכן פרצה מגפה וזה לא קשור אליכם.

אלכס מילר: אותי לימדו שמי שעומד בראש מערכת הוא בסופו של דבר זה שיספוג את הביקורת גם כשהוא לא אשם.

אלכס מילר: כך זה עובד אצלנו.

אלכס מילר: אני הייתי מציע שכבר תיזמו פגישה עם כל המשרדים הרלוונטיים, אני לא מדבר על כך שאתם צריכים לדאוג להורים, לביטוח שלהם שזה לא באחריותכם, אבל אתם כן צריכים לדאוג שלפחות בתחום האחריות שלכם אם חלילה וחס יקרה משהו אתם מבחינתכם עשיתם את הדבר הנכון.

אלכס מילר: מחר יגיע מבקר המדינה שיאמר יש סכנה ממשית לחיי אנשים מסיבות כאלה וכאלה, לא התקיימה שום ישיבה ולא התנהל שום דיון באף משרד ומשרד הבריאות יגיד אף אחד לא התריע, אף אחד לא דיבר.

אלכס מילר: אני ממליץ לכם עוד קודם שתמצאו את עצמכם עם אסון אחר במדינה תיזמו פנייה למשרד הבריאות, כנסו את האחראים על המחוזות בכל הקשור לאחריות על בתי הספר, קיימו ישיבה ותעלו את הבעיות.

אלכס מילר: אני לא מכיר את הנתונים ויתכן שהכל גן עדן ואין שום בעיה.

אלכס מילר: תעבירו אלי את הנתונים ותעבירו אלי לוועדה אישור שקיימתם את הישיבה הזאת, ואת הנתונים שהעברתם למשרד הבריאות.

אלכס מילר: אני אוכל יחד עם חבר הכנסת יעקב כץ לפנות בשאילתא לשר הבריאות ולשאול אותו מה עושה עם הפניות שקיבל.

אלכס מילר: יתכן ויש פתרונות.

אלכס מילר: אבל אם בסופו של דבר אתם ידעתם למצוא פתרון אני בטוח שגם משרד הבריאות ומשרדים אחרים ידעו.

אלכס מילר: צריך מישהו שיניע את המהלך.

ניר שמואלי: אדוני היושב ראש, זה האבסורד שהמשרד היחידי מכל משרדי הממשלה, ואני אומר לך את זה כחבר ועדה של מינהל האוכלוסין, המשרד היחידי שפעל בעניין ילדי המהגרים והמסננים הוא משרד החינוך.

ניר שמואלי: הוא גם לא המתין לכסף ממשרד האוצר.

ניר שמואלי: אנחנו כל שנה, לפחות במחוז הדרום אבל אני בטוח שסדר גודל דומה במחוז תל אביב ובחינוך ההתיישבותי, מקצים 2 מיליון שקלים בשנה.

ניר שמואלי: אנחנו לא חיכנו למשרד האוצר, והמשרד ידע לתת מתקציבו הפנימי כדי שהילדים האלה יכנסו למערכת החינוך.

ניר שמואלי: אני מקבל את מה שאמרת ואנחנו נפעל בעניין הזה.

ניר שמואלי: אבל אנחנו מכירים את משרד הבריאות ואת התשובות הלקוניות - - -

אלכס מילר: אל תפעלו עם דעות קדומות על המשרדים, אני לא מקבל את זה.

אלכס מילר: אני רוצה לראות מכם פניה מסודרת למשרד הבריאות ולשאר המשרדים, בין אם זה משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה או משרד אחר, בנוגע לחשיפת הבעיות על ידכם מהשטח.

אלכס מילר: תפנו בצורה מסודרת ובקשו ישיבה, יסרבו לכם פנו אלי.

אלכס מילר: תקבלו דוח ונתונים, ואם אין התקדמות פנו אלי.

אלכס מילר: תאמין לי שאני יכול לכנס לכאן את כולם ולקבל תשובות.

אלכס מילר: לא חסרים לנו כאן כלים.

אלכס מילר: אני לא מוכן שתהיה התעלמות מהעניין ואז נמצא את עצמנו עם בעיות הרבה יותר קשות בין אם זה בהיבט הבריאותי או הפלילי ועם כל דבר ודבר.

אירית בר סלע: כבוד היושב ראש באותה הזדמנות אפשר לקרוא גם למשרד הרווחה להיכנס לתמונה.

אירית בר סלע: כי רוב רובם של התלמידים צריכים להיות מוכרים ולהקדיש גם להם את שירותי הרווחה.

אלכס מילר: אני סומך על שר החינוך שהוא אדם שמכיר היטב כמזכיר הממשלה לשעבר, וגם כיושב ראש הקואליציה וגם כיושב ראש האופוזיציה, הוא יודע להתנהל בדיוק, הוא יודע על מה כל אחד אחראי.

אלכס מילר: כשימצאו את הדרך לפנות אני מאמין שתהיה גם התקדמות.

אבי טולדנו: אני ממנהל החינוך ההתיישבותי.

אבי טולדנו: אצלנו יש כ- 100 תלמידים בתוך תשעה כפרי נוער שונים.

אבי טולדנו: אנחנו מקבלים את התלמידים האלה כשהם מופנים אלינו רק לאחר בדיקה רפואית ולאחר בדיקת קביעת הגיל כי זו סוגיה מבחינתנו.

אבי טולדנו: כשאנחנו קולטים את התלמידים בכפרי הנוער אנחנו כמובן מבטחים אותם רפואית באופן מלא ונותנים להם את כל השירותים המלאים.

אבי טולדנו: צריך להבין שאת התלמידים האלה אנחנו מחזיקים מתוך התקציב של מנהל החינוך ההתיישבותי.

אבי טולדנו: כדי להבין את סדר גודל העלות, נער כזה עולה בסביבות 50,000 שקלים לשנה.

אלכס מילר: כמה יש בטיפולכם?

אבי טולדנו: כרגע יש לנו 100 חניכים בתשעה כפרי נוער שונים.

אבי טולדנו: כמובן שאנחנו בוחרים את כפרי הנוער החזקים שיכולים להכיל את המורכבות של התלמידים האלה.

אבי טולדנו: צריך להבין שהתלמידים האלה הם בלי הורים וגם עברו חוויות לא פשוטות, התמיכה הנפשית לה הם זקוקים היא רבה ולא תמיד יש לנו את הפתרון של שפה ושל הכשרה מתאימה כדי לתת להם את התמיכה הנפשית הנכונה.

אבי טולדנו: אנחנו נותנים להם לימודים רגילים כמו כל התלמידים האחרים בתוך כפר הנוער.

אבי טולדנו: אבל אנחנו לא יכולים לקלוט יותר מ- 100 כאלה ויש כל הזמן לחץ לקלוט תלמידים נוספים.

אבי טולדנו: כרגע הגשנו תכנית והצענו להקים בתוך כפר הנוער ניצנה בית ספר שיכול לקלוט אותם גם מבחינת תנאי פנימייה וגם לתת להם מערך לימודים מתאים.

אבי טולדנו: כמובן שזה דורש אישורים תקציבים וכדומה.

אבי טולדנו: אלה פני הדברים נכון לעכשיו.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: נמצא כאן מישהו מהשלטון המקומי?

יהודית גידלי: אפרים כהן לא נמצא כאן?

אלכס מילר: הייתי רוצה לשמוע קצת את התלמידים.

אלכס מילר: לצערי אני לא אוכל לתת לכולם את רשות הדיבור מחוסר זמן.

מליסה מלגה: אני תלמידת קמפוס ביאליק "רוגוזין".

מליסה מלגה: יש לי שאלה אליך אדוני חבר הכנסת.

מליסה מלגה: באיזה מאה אתה חי?

יעקב כץ: אני חי במאה ה- 21.

יעקב כץ: היום מדינת ישראל עושה מאמצים כבירים, גם בקרב הציבור שאינו דתי בחוץ לארץ, לשמר אותם כיהודים.

יעקב כץ: ההתבוללות בקרב הציבור שאינו שומר מצוות, מאחר ואת שואלת אותי, מגיעה ל- 80% ו- 90% גם בברזיל וגם בארצות הברית.

יעקב כץ: היום הניסיונות של הסוכנות היהודית היא להביא את היהודים שנשארו יהודים למסגרות של יהודים כדי לשמר אותם.

יעקב כץ: במקומות שיהודים לומדים עם מי שאינו יהודי הם פשוט נעלמים.

יעקב כץ: את הדבר הזה עד היום במדינת ישראל הצלחנו לשמר.

יעקב כץ: אם אנחנו נהפוך את מדינת ישראל למדינה של כל אזרחיה, מדינה של יהודים ושל שאינם יהודים במובן זה שהם ילמדו יחד, יאכלו יחד, ישנו ויתחתנו יחד, יכול להיות שנהיה עוד מדינה נוספת, מדינה 53 של ארצות הברית אבל לא נהיה מדינה יהודית ולא מדינה עברית, לא נהיה מדינה ישראלית.

יעקב כץ: יש כאלה שהדבר הזה לא כל כך קשה להם.

יעקב כץ: לנו שחיים במאה ה- 21 שאיבדנו שישה מיליון יהודים בשואה רק בגלל שהיינו יהודים הדבר הזה באג'נדה שלנו, דווקא במאה ה- 21 העניין הזה חשוב לנו הרבה יותר ממה שהיה בעבר.

יעקב כץ: אל תיכנסי איתי לזה משום שכך מדינת ישראל פועלת היום בחוץ לארץ, היא מביאה יהודים לטיולים, ולמסגרות רק כדי לשמר אותם.

יעקב כץ: תשאלי מה מדינת ישראל עושה בחוץ לארץ, מה נתן שרנסקי עושה בחוץ לארץ, על מה עובדים.

מליסה מלגה: בסדר, טוב מאוד.

מליסה מלגה: אני פונה אליך יושב ראש הוועדה לחינוך ותרבות וספורט.

מליסה מלגה: כמו שאמרת החינוך מגיע מהבית וכל הורה מחנך את ילדיו על מה שהוא מאמין.

מליסה מלגה: אני מאמינה שכולכם יכולים לעשות את זה וכל אחד לפי הדת שלו וזה לא שונה.

מליסה מלגה: אני ישראלית לכל דבר, הייתי במסע לפולין ואני מתכוונת להתגייס בסוף השנה הזאת ליחידה מובחרת שאני מתכוונת להשקיע בה שנת קבע.

מליסה מלגה: אני חושבת שלמרות שלי יש תעודת זהות, חבריי חונכו בבתי ספר, שמתי לב שלך חשוב מאוד שהתלמידים יקבלו חינוך, אבל בשביל מה לקבל חינוך אם אני בכלל לא אשאר כאן?

מליסה מלגה: אני אלמד על ההיסטוריה של המקום, אני אעשה הכל אבל אני לא אהיה כאן.

אלכס מילר: סבסטיאן סקבנטס בבקשה.

אלכס מילר: אתם לומדים ואתם מקבלים חינוך שהוא החינוך במסגרת תכני משרד החינוך.

אלכס מילר: כמה שנים אתה בארץ?

סבסטיאן סקבנטס: חמש שנים בארץ, הגעתי בכיתה ח'.

אלכס מילר: יש הבדל, כשהיה גל העלייה משרד החינוך התאים את עצמו וריכז את העולים כדי להתאים את השעות.

אלכס מילר: חשוב לי להבין איך המערכת הזאת עובדת ומשתלבת כשיש תלמידים בודדים.

אלכס מילר: היום נכנס ילד - - -

אריק שוע: הוא נכנס והוא לא מקבל שעות כמו עולה.

אריק שוע: הוא נכנס אין השוואה לעולים.

אלכס מילר: כדי ללמוד לבגרויות וכדי להבין את המושגים ולהיבחן אתה צריך שפה.

אלכס מילר: העולים קיבלו הקלות בבגרות ובדברים אחרים.

אלכס מילר: הייתי רוצה לשמוע איך המערכת עובדת בסקטור הזה.

אלכס מילר: אני רוצה לשמוע את התלמידים.

אלכס מילר: מה חסר ואיך ההשתלבות בהשוואה לחברים שנולדו כאן, גם מבחינת הידע.

סבסטיאן סקבנטס: אני מרגיש כמו כולם.

סבסטיאן סקבנטס: אני נבחן בבגרויות רגילות של עולים חדשים ואני משתלב טוב מאוד בחברה.

סבסטיאן סקבנטס: אני לא רואה בי דבר שונה - - -

אלכס מילר: אני לא מתכוון השתלבות מבחינה חברתית אלא במערכת החינוך.

אלכס מילר: אתה מרגיש שחסר לך ידע בהשוואה לישראלים וותיקים?

אלכס מילר: סבסטיאן סקבנטס 	 	לא.

אלכס מילר: בכלל לא.

אריק שוע: זה יאמר לזכות בית הספר שהשקיע.

קארין טל: אנחנו משקיעים ויש לנו גם מערך מסייע מאוד נרחב, גם בעיר תל אביב יש לנו את מסגרת האולפן הראשונה, סבסטיאן סקבנטס שהגיע לראשונה בארבעה חודשים ראשונים הרבצנו לו תורה של לימוד עברית באופן אינטנסיבי ואחר כך הוא השתלב בתוך הכיתה.

קארין טל: מעבר למערך הפורמאלי זאת שעת רצון מאוד גדולה של החברה, של הרבה מאוד סולידריות והרבה מאוד רצון לראות ילדים בגובה העיניים.

קארין טל: אתם מוזמנים, ואני מזמינה גם אותך חבר הכנסת יעקב כ"ץ יחד איתך יושב ראש הוועדה- - -

יעקב כץ: אני עשיתי סיור בעיר תל אביב כראש ועדה יחד עם רון חולדאי, הוא לקח אותנו לבתי ספר, אומנם לא לביאליק "רוגוזין", אולי בפעם הבאה כי אתם קרובים אליו.

יעקב כץ: אני רוצה לומר לכם כדי שלא תבינו נכון, אני בדעה שצריך לטפל בילדים, אני גם הסברתי את זה לראש הוועדה אלכס מילר.

יעקב כץ: אנחנו אוהבים, מחבבים וצריך לטפל בכל אדם באשר הוא אדם באהבה ובחיבה.

יעקב כץ: יש הבדל בין הטיפול הפרטני שלכם לבין הטיפול הכוללני שאנחנו מחויבים לו בהסתכלות הכללית.

יעקב כץ: מאחר והיא שאלה אותי שאלה ואתם שואלים אותי אני במסגרת הדמוקרטית לא חושש לענות כישראלי בריא וכאמיץ שכדי לשמר אותנו כיהודים לעתיד, אם לא נשמר מהתבוללות לא נשאר יהודים.

קארין טל: סבסטיאן סקבנטס איזו סוג עזרה אתה מקבל מבית הספר כדי להגיע לבגרות מלאה?

קארין טל: סבסטיאן סקבנטס 	 	אנחנו לומדים אפילו אחר הצהריים ומקבלים עזרה מחיילים ותמיד מקבלים עזרה מהמורות.

קארין טל: אין לי מילים לתאר את העזרה לה אנחנו זוכים כדי להגיע לרמה כזאת של בגרות.

כורוז רבי אילי: נולדתי פה, אני בן 12 וההורים שלי מהפיליפינים.

אלכס מילר: נולדת כאן, איך אתה מרגיש בבית הספר?

כורוז רבי אילי: שאני ישראלי.

אלכס מילר: לא זאת השאלה.

אלכס מילר: שאלתי מבחינת הלימודים בבית הספר, שאתה לומד ויש לך חבר'ה בכיתה, איך ההשתלבות שלך בחומר שאתה מקבל, איזה מקצועות אתה אוהב?

אלכס מילר: מה המקצוע הכי אהוב עליך?

כורוז רבי אילי: מתמטיקה.

אלכס מילר: אני מקווה שאתה תבחן במבחני המיצב הבאים.

אלכס מילר: אנחנו בבעיה גם בזה.

נחמה שיינברג: אם הזכרת את מבחני המיצב, בבית הספר שלנו אנחנו במהלך השנים צברנו מומחיות בעבודה עם ילדים עולים וילדי מהגרים.

נחמה שיינברג: כל הילדים אצלנו בבית הספר רוכשים את השפה השנייה, תכנית הלימודים שמובילה היא תכנית הלימודים של משרד החינוך הנורמטיבית.

נחמה שיינברג: כל הזמן אנחנו עובדים על הפער בין המקום שהילד נמצא לבין המקום אליו הוא צריך להגיע מבחינה נורמטיבית.

נחמה שיינברג: הצוות שלנו כבר רכש הרבה מומחיות מגן עד כיתה י"ב איך לעבוד עם הילדים גם מהבחינה הרגשית וגם מהבחינה החברתית ומבחינה פדגוגית.

נחמה שיינברג: הילדים האלה צריכים יחס אחר בגלל הכישורים הלימודיים שלהם.

נחמה שיינברג: הם מגיעים לבית הספר ללא כישורים חברתיים, ההתפתחות הקוגניטיבית שלהם היא לא תקינה.

נחמה שיינברג: בית הספר פועל הרבה מאוד כדי לטפח את ההתפתחות הזאת.

נחמה שיינברג: לטפח התפתחות תקינה כדי שהם יוכלו לתפקד מבחינה לימודית, מבחינת הכישורים הפורמאליים הנדרשים וכדי לעמוד בסופו של דבר במבחני מיצב ומבחני בגרות.

אריק שוע: לפניך מונח הגרף של תוצאות הבגרויות.

אורלי דלורוס: אני בת שמונה.

אלכס מילר: ספרי לנו קצת על בית הספר.

אלכס מילר: באיזה בית ספר את לומדת?

אורלי דלורוס: בבית ספר "רוגוזין".

אורלי דלורוס: אני אוהבת את השפה.

אורלי דלורוס: אני מרגישה טוב.

אלכס מילר: תודה ואנחנו מאחלים הצלחה.

אלכס מילר: בבקשה קיינדנדס אוקצוואו.

קיינדנדס אוקצוואו: אני שנתיים בארץ, בעוד חודש אני אהיה בת 17, בכיתה י"א.

קיינדנדס אוקצוואו: אני מניגריה.

קיינדנדס אוקצוואו: לפני שנה כתבתי שיר וזו דוגמה למה שאני לומדת.

קיינדנדס אוקצוואו: אם לא הייתה העזרה של המורים באולפן לא יכולתי להגיע לזה.

קיינדנדס אוקצוואו: אני לומדת את השפה ומקבלת עזרה ממורים.

קיינדנדס אוקצוואו: השיר נקרא "נס החיים"     	אישה יוצאת מחדר לידה בחיים 	ומביאה איתה לעולם  חיים חדשים 	האם זה נס?

קיינדנדס אוקצוואו: תודה לאל שבחינם נתן לנו את הנס הגדול דרך אמותינו  	אבל, החינם הזה כל כך יקר 	הוא הסוד והוא האוצר 	מתנה קדושה שכולה ברכה 	מקפלת בתוכה אהבה ושמחה אוי חיים יקרים,  למדונו לנהל אתכם ברגישות ובמידה עם הרבה דאגה ותודה.

קיינדנדס אוקצוואו: כדי שצער וסבל לא נדע להכיר את הטוב שבכם  	מבלי לכאוב ולהילחם  	בכל ארץ ועם ברחבי העולם 	ובין כל בני אדם  	עוברים חוטי הצער והאושר דרכי חיים רבות ושונות יש 	ובכולם אנשים רוצים לחיות 	ראיתי אנשים שמתו מרעב 	ראיתי ילדים חולים בסבל רב 	וגם כאלה שזרקו את כל מה שצריך 	אבל אינם יודעים  להעריך.

קיינדנדס אוקצוואו: רוצה לדעת לאהוב 	ולהודות לאל הטוב 	לתת כבוד למה שיש יום יום 	ושבתוכנו נעשה שלום אני אומרת תודה גדולה לך אלוהים 	על הנס של החיים.

אלכס מילר: יפה מאוד.

אלכס מילר: אני מאוד מופתע מהעברית.

אורית בר סלע: הכתיבה הזאת של קיינדנדס, בואו נקשיב גם לשם הזה קיינדנדס, במסגרת פרויקט שנערך מספר שנים, לא לכבוד העניין הזה, של "בני נוער כותבים שירה" שמלוקטים מכל מבתי הספר ומלווים על ידי משורר רוני סומק ואחרים, בהבעת הרגשות שלהם.

אורית בר סלע: בתוך המסגרת הזאת נמצאים תלמידים שהם תלמידים עולים, תלמידים של מהגרי עבודה, ילדי פליטים, ואזרחי ישראל שנולדו וגדלו כאן חילוניים ודתיים, גם בתי ספר ממלכתיים דתיים מופיעים בקובץ הזה.

אורית בר סלע: אני חושבת שאין טוב מזה להביא לידי ביטוי את מה שבני הנוער חווים.

אורית בר סלע: אם כבר לקחתי את רשות הדיבור אני רוצה להגיד מילה אחת.

אורית בר סלע: כל המחקרים החינוכיים מצביעים על כך שכשילדים נמצאים במסגרת של הדרה של איזו הוצאה מהחברה, הם הופכים להיות ילדים קשים ומקשים, והדבר המפליא שהצוות שעובד איתם הופך להיות צוות בהדרה.

אורית בר סלע: אני  שואלת את עצמי עד כמה אנחנו מופקדים כאנשי החינוך על השמירה הזאת שאנשי החינוך לא יחוו חוויה של הדרה מהחברה הישראלית ובהתמודדות במסגרות חינוך שבהם ילדים חווים חוויה כזאת, ועד כמה אנחנו שומרים עלינו כחברה.

אורית בר סלע: שלא נהיה חברה בהדרה, לא רק ילדים בהדרה או בית ספר בהדרה.

עופרה בן מאיר: מהמועצה הלאומית לשלום הילד.

עופרה בן מאיר: ראשית אני מרגישה צורך בתור דוברת שלא נמנית על משרד החינוך, להגיד שמשרד החינוך, וזה עלה כאן בדברים, הוא בעצם המשרד היחידי שהרים את הכפפה ונותן מענה בצורה מסודרת ושיטתית לילדים פליטים בישראל.

עופרה בן מאיר: לצערנו זה לא קיים במשרדים אחרים.

עופרה בן מאיר: נציג משרד החינוך מנה את הבעיות מתחום הרווחה, החינוך והבריאות.

עופרה בן מאיר: אני לא אחזור על הדברים, אבל דבר אחד שלא עלה כאן בדיון הוא הנושא של ילדים שמתחת לחוק חינוך חובה, ילדים מגיל אפס עד שלוש.

עופרה בן מאיר: לגביהם אין פתרון, אין מסגרות.

עופרה בן מאיר: הילדים האלה נשארים בבית היות ושההורים שלהם יוצאים לעבודה אנחנו בהרבה מקרים מוצאים שהם נשארים בבית ללא השגחה, על כל הסכנות הכרוכות בכך.

אריק שוע: או בלולים.

אריק שוע: לולים הם משהו שרואים בדרום תל אביב.

אריק שוע: כ- 40 משפחתונים שנמצאים - - - -

עופרה בן מאיר: גם בעניין הזה אנחנו מקבלים פניות.

עופרה בן מאיר: היה לנו גם מקרה של פגיעה מינית בילדים האלה על ידי אדם שלא הוכשר וטיפל בילדים.

עופרה בן מאיר: המצוקות הן מאוד מגוונות ואני לא ארחיב.

עופרה בן מאיר: היה חשוב לי להציף גם את האוכלוסייה הילדים הזאת.

מיכאל זיו קנת: מהמוקד סיוע לעובדים זרים.

מיכאל זיו קנת: אני רוצה לדבר על הקטינים שנמצאים בכלא ואין להם שום מסגרת חינוכית.

מיכאל זיו קנת: מדובר על חמש קטינות מאריתריאה שנמצאות בכלא גבעון שנמצאות באגף הבגירות.

מיכאל זיו קנת: אותו דבר בכלא סהרונים ששם יש מסגרת אבל מכיוון שלמתנדבים שלנו אין שום גישה לתוך הכלא במשך שלוש שנים אנחנו לא מודעים לטיבה ולסוג החינוך שהם מקבלים.

אלכס מילר: מי לוקח אחריות עליהם?

יהודית גידלי: משרד החינוך נותן שירותי חינוך גם בבתי הכלא.

ענת בהט: אני מהנהלת האגף לסיוע משפטי.

ענת בהט: אנחנו במשרד המשפטים מייצגים את הקטינים האלה בהלכי המשמורת ובשחרור בחלופות משמורת.

ענת בהט: עד היום למעשה החלופות היו לשחרור לפנימיות של המנהל לחינוך התיישבותי או למשמורנים.

ענת בהט: נכון להיום ניצבת בפנינו בעיה לא פשוטה כי משרד החינוך הצהיר למעשה על מכסה של 100 מקומות לילדים שנסגרה.

ענת בהט: יושבים ברגע זה ילדים בבתי הכלא שלא משוחררים לחלופות משמורת על אף החלטות דייני בתי הדין למשמורת לשחרר אותם לפנימיות.

ענת בהט: הילדים האלה נמצאים בכלא במשך חודשים ארוכים.

ענת בהט: בעניין הזה של החזקת הקטינים בבתי הכלא אני אציין שנמצא הליך בבית הדין הגבוה לצדק ובית המשפט העליון שאנחנו מייצגים בו את הקטינים כדי שהם לא ישהו בכלא.

ענת בהט: אנחנו מהאגף לסיוע משפטי שמייצגים את הקטינים האלה אך ורק בהליכי המשמורת.

ענת בהט: שחרור לחלופה - - -  -

אלכס מילר: משרד המשפטים תובע בבית הדין הגובה לצדק את משרד החינוך?

ענת בהט: אנחנו מייצגים את הקטינים האלה ביום יום ואנחנו נמצאים גם בהליך בית המשפט.

יהודית גידלי: מי נגד מי?

יהודית גידלי: במה אתם מייצגים אותם?

ענת בהט: בהליכי המשמורת.

אריק שוע: הליכי משמורת זה מול הרווחה רק, לא רק מול החינוך.

אלכס מילר: משרד המשפטים, מה בכל מה שקשור להורים שאינם שולחים את ילדיהם, אפילו כשיש מסגרת - - -

ענת בהט: אדוני אנחנו מייצגים רק בהליכי המשמורת, אנחנו לא מייצגים כאן את עמדת משרד המשפטים בכלל.

אורית בר סלע: אבל מה שאנחנו מפעילים כמשרד חינוך זה מה שהועלה כאן והם קציני ביקור סדיר ולפעמים את בית המשפט.

אורית רובין: אני מעמותת א.ס.ף – ארגון סיוע לפליטים.

אורית רובין: חשוב לי להעלות נושא.

אורית רובין: ראינו כאן ילדים שזוכים בתל אביב להרבה אהבה, מקצועיות וקידום שמקדם אותם גם רגשית וגם קוגניטיבית ובצעם מאפשר להם לחוות ילדותי עד כמה שאפשרי תקינה למרות מציאות החיים המאוד מורכבת וכמעט בלתי אפשרית.

אורית רובין: חשוב לי להעלות את מה שעלה כבר לפני את העניין של הערים בהן הילדים לא זוכים לסיכוי כזה.

אורית רובין: בין אם זה במקומות ביניים כמו בעיריית ערד שהיא עם הרבה מאוד מאמצים שלנו בלמעלה משנה לשלב 30 ילדים שבסוף השתלבו.

אורית רובין: הם לקחו את זה על עצמם ועשו מאמצעים והם משלבים אותם בבתי הספר.

אורית רובין: הילדים בעצם חשוכי תמיכה לה הם זקוקים הן ברמה הקוגניטיבית והן ברמה הרגשית והלימודית.

אורית רובין: ילדים משולבים בכיתות ללא שום קשר ליכולת הלימודית שלהם, לחסכים הלימודיים שלהם.

אורית רובין: הם מסתובבים במסדרונות בית הספר ללא שום יכולת לשבת בכיתה ולהשתלב במערך הלימודים.

אורית רובין: זה שהם משולבים בבתי ספר זה לא מספיק.

אורית רובין: זה בעצם לא נותן להם מענה הולם.

אורית רובין: המצב היותר מורכב והבעייתי זה המציאות באילת שבה יש מסגרת מאולתרת אלטרנטיבית שבעצם אף אחד לא לוקח עליה חסות ואחריות משמעותית.

אורית רובין: יש שם – 70 ילדים.

אורית רובין: חשוב לי להזכיר שאנחנו מדברים על ילדים בסיכון וילדים בסיכון גבוה.

אורית רובין: אלו ילדים שמגיעים ממשפחות שחוו טראומה, משפחות של מבקשי מקלט.

אורית רובין: ילדים שעברו הרבה הרבה שינויים בחיים שלהם.

אורית רובין: הרבה אובדניים ונטישות.

אורית רובין: הורים שמתמודדים עם מציאות חיים הישרדותית יום יומית והילדים חשופים לה.

אורית רובין: הם מגיעים לבית ספר שאין בו צוות עם הכשרה להכיל אותם וללמד אותם.

אורית רובין: ילדים שמתמודדים עם בעיות רגשיות קשות.

אורית רובין: ילדים עם לקויות למידה משמעותיות.

אורית רובין: אין להם מענה והילדים האלה הולכים לאיבוד ומאבדים כל סיכוי לילדות תקינה ולהתפתחות תקינה.

אורית רובין: ילדים שסיפרו בצורה מובהקת למורים שהם עוברים התעללויות בבית וסובלים.

אורית רובין: ובמקרים בודדים זה דווח לרווחה וזה לא טופל בהצהרה של הרווחה.

אורית רובין: ברוב המקרים זה אפילו לא מועבר הלאה.

יהודית גידלי: התעללות על ידי הורים?

אורית רובין: ילדים שמספרים על מכות בבית, ילדים שמספרים על התעללות, ילדים שמביעים בעיות רגשיות קשות.

אורית רובין: יש ילדים שנעלמים מבית הספר במשך חודשים ארוכים ואף אחד לא יודע איפה הם, אף אחד לא מדווח ולא מחפש אותם.

אורית בר סלע: אצלנו יש את "מסילה".

יעקב כץ: אולי תשלחו צוות לאילת.

קריאה: מה אתם עושים ברמת מדינה?

יעקב כץ: גברתי אני באופוזיציה ואני אומר לך שאילו אני הייתי בתפקיד ביצועי, אני הייתי יושב עם ראשי הערים ומתקצב, דואג למי שנכנס לפה.

יעקב כץ: דואג להם מאלף עד תו כמו שמדינת ישראל הייתה צריכה לעשות.

יעקב כץ: כמו שאמרה הגברת אורית בר סלע שבכל מה שנוגע בכניסה של אחרים ועל איך מדינת ישראל צריכה לטפל בזה זה סיפור אחר.

יעקב כץ: מי שנמצא כאן צריך לקבל טיפול עם כל הרגשיות ועם כל מה שצריך לגעת באחריות המדינה.

יעקב כץ: היום מדינת ישראל לא מתקצבת, היא לא דנה, היא כמו בת יענה, הציבור הזה לא קיים בשבילה, הוא אוויר.

יעקב כץ: הוא לא קיים.

יעקב כץ: הכל אוויר.

אלכס מילר: אני רוצה לסכם.

אלכס מילר: אנחנו מבינים כאן היטב שזה אינטרס לאומי של המדינה למצוא מסגרות חינוכיות לילדים שנמצאים בארץ.

אלכס מילר: כי בסופו של דבר התוצאה של אי מתן חינוך מסודר תהיה קשה יותר למדינה ברמה הלאומית.

אלכס מילר: את ההשלכות אנחנו אפילו לא יכולים לתאר לעצמנו והן יכולות להיות במישור האלימות והפשע וגם בהיבטי הבריאות והפיקוח.

אלכס מילר: אני מבקש לברך את אנשי החינוך, מנהלי בתי הספר, גברתי ואחרים וגם את אנשי משרד החינוך שמעניקים את החינוך הטוב.

אלכס מילר: כמובן שאני מברך את משרד החינוך שכמו שנראה הוא המשרד היחידי שהבין את גודל הבעיה ונרתם לטיפולה.

אלכס מילר: על כך מגיע לכם שבחים.

אלכס מילר: אני מבקש שמשרד החינוך יעדכן אותי על הפניה למשרדים הרלוונטיים.

אלכס מילר: כמו שאתם לוקחים אחריות על הנושאים השונים בבתי הספר אז גם כאן צריכה לקום ועדה שתטפל בכל ההיבטים הקשורים לבריאות וכדומה.

אלכס מילר: גם עם משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה ואחרים כדי שנהיה בטוחים שלא קיים מצב שלא טופל בגלל התעלמות המשרדים השונים.

אלכס מילר: זו לא צריכה להיות מדיניות של שר שמתחלף זו צריכה להיות מדיניות סדירה.

אלכס מילר: כמו שיודעים במשרדים השונים לעבוד עם טייס אוטומטי עם הקיצוצים שידעו גם שלנושא הזה תהיה מדיניות סדירה.

אלכס מילר: .     	הוועדה תקיים בשבוע הבא סיור באילת.

אלכס מילר: הנושא הזה יעלה.

אלכס מילר: וגם במקומות אחרים בארץ.

אלכס מילר: אני מברך את ראשי הערים שנתרמו לטיפול בנושא הזה.

אלכס מילר: אני מבקש לאחל הצלחה רבה לכם הילדים, תלמידים בכל דרך החיים שלכם, הצלחה בחינות הבגרות והצלחה לכל מי שמתגייס שיהיה שירות שקט ושלו.

אלכס מילר: גם את כל מי שיחליט שהוא ממשיך בהשכלה גבוהה בהצלחה.

אלכס מילר: הוועדה תמשיך לעקוב על ההתפתחויות בנושא.

אלכס מילר: אני רוצה להודות לך חבר הכנסת יעקב כץ על טיפולך כיושב ראש הוועדה לבחינת בעיות העובדים הזרים, שאתה מעלה את הנושאים לסדר היום.

אלכס מילר: אין ספק שאם לא תהיה החלטה ברורה של המדינה בכל מה שקשור כאן בישראל, לא רק במניעה אלא גם בטיפול, אנחנו באמת יכולים להגיע לאסון מאוד גדול.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: הישיבה נעולה.