ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 396, 2010-12-21 09:30

רחל אדטו: בוקר טוב אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

רחל אדטו: הנושא היום מוקדש למחלת הסוכרת בשני האספקטים שלה, סוכרת בכלל וסוכרת נעורים.

רחל אדטו: הדיון היום על פי בקשתם של מספר חברי כנסת שנוכחים כאן.

רחל אדטו: אנחנו נתייחס לאספקט מגפת הסוכרת בארץ ובעולם בכלל, ובהצעות לסדר של שלושה חברי כנסת שביקשו להתייחס יותר בפרוטרוט לסוכרת הנעורים.

רחל אדטו: אנחנו ערים לנושא העלייה בשכיחות הסוכרת בין היתר כחלק ממה שקורה בעולם בכלל בנושא השמנת היתר כאשר אחד מהסיבוכים שלה היא עלייה בסוכרת.

רחל אדטו: על הסוכרת יש מקום לדון במסגרת הכנסת, לדון במחלה הזאת כי היא לא סתם מחלה, היא מחלה בעלת השלכות לטווח ארוך, הן בנושא התחלואה אבל אם אנחנו מסתכלים לאו דווקא על ההיבט הרפואי אנחנו מתייחסים לנושא הסוכרת מבחינת ההשלכות גם על הכלכלה בכלל.

רחל אדטו: הסיבוכים לטווח הארוך הם סיבוכים שפוגעים באיכות החיים אבל מאידך גם סיבוכים שעלותם מאוד יקרה ולכן יש היגיון וצורך לעשות את מירב המאמצים למנוע אותה.

רחל אדטו: נשמע גם בהמשך שהיא מחלה שניתנת למניעה.

רחל אדטו: אני אבקש מחבר הכנסת חיים אורון בהמשך להצעה לסדר לדיון מהיר שהוא ביקש, נושא בקשתו היה הגידול בממדי מחלת הסוכרת בישראל.

רחל אדטו: תודה רבה.

חיים אורון: תודה רבה.

חיים אורון: אני מראש מתנצל כי בשעה 10:00 מתחילות ההצבעות בוועדת הכספים ואני אאלץ בשלב די מוקדם לעזוב.

חיים אורון: בעקבות הפרסומים שהיו ביום הסוכרת הבינלאומי ביקשתי לעלות את הנושא לסדר היום משתי סיבות.

חיים אורון: הראשונה – כי הבעיה היא בעיה, גם את הדגשת אותה בדברייך, השימוש במושג מגפה הוא לא שימוש מקומי.

חיים אורון: הנושא השני ואני לא אסתיר שהוא המניע המרכזי שלי בנושא ולא מהיום, מדובר בתופעה חברתית וזו מחלה שניתן להגדיר אותה כמחלה חברתית.

חיים אורון: יש לה מאפיינים בולטים יותר בקבוצות מוחלשות, יש לה מאפיינים בולטים יותר בקבוצות שעוברות מעבר.

חיים אורון: בארץ למשל כמו אצל הבדואים והאתיופיים.

חיים אורון: יש לה מאפיינים שבהם נדרשת פעולה יותר רחבה ויותר משמעותית של החברה מאשר בטיפול בנושאים בריאותיים אחרים שגם בהם צריך לטפל.

חיים אורון: אני לא רוצה להקדיש את עיקר דבריי לנתונים, אגב כרגיל מרכז המידע והמחקר של הכנסת, אני לא יודע אם זה כבר הגיע לכל החברים פה, הניח לפנינו חומר שבהחלט ראוי, ואם מקבלים אותו בזמן ומצליחים לקרוא אותו קודם.

חיים אורון: אני רוצה להתייחס רק לשתי נקודות כדי למקם אותנו בתוך הדיון הזה.

חיים אורון: הנקודה האחת, שיעור האנשים שמקבלים טיפולים בקרב אוכלוסיות שונות, עמוד 5, אני חושב שקיימת בעיה שכולם מודעים לה והיא על אותה קבוצה שאינה מופיע בסטטיסטיקה הזאת.

חיים אורון: זאת אומרת אנשים סוכרתיים שאינם נמצאים בטיפול.

חיים אורון: או משום שהסוכרת לא אובחנה  ויש תהליך מסוים שעד שהיא מאובחנת ושניתן היה לאבחן אותה קודם ואז הטיפול היה מתחיל קודם והיה יותר אינטנסיבי.

חיים אורון: או משום שהם לא נמצאים במעגל.

חיים אורון: כאן אני חוזר לעניין של הממדים החברתיים של התופעה הזאת, דווקא בכנסת, ואנחנו לא בוועדה מקצועית לדון בהיבטים הרפואיים של המחלה, אני חושב שזה אחד התפקידים הגדולים שלנו לראות איך פורסים את הרשת הזאת.

חיים אורון: הכלים שעומדים בפנינו הם מאוד פשוטים, ככל שהתחום יוגדר יותר בתוך הסל והבדיקות תהיינה יותר מחייבות, ותהיה רשת יותר ברורה.

חיים אורון: אני מעורב אישית בשני מעגלים, גם במעגל האתיופי וגם במעגל הבדואי ואני יודע על איזה  סדרי גודל של שינוי היו כאשר ישנן עמותות שמטפלות באוכלוסייה הזאת ומביאות למודעות לתופעה, מביאות למודעות את הסכנות, מביאות למודעות את דרכי הטיפול בהם.

חיים אורון: זה דרמטי.

חיים אורון: גם בשתי הקהילות הספציפיות שאני הרבה מאוד עוסק בהן.

חיים אורון: נקודה שנייה שצריכה להדליק אצלנו נורה אדומה, היא הטבלה, אלו שתי הנקודות שאני מתייחס לחוברת, עמוד 10, אני מודה שאני די זהיר בטבלאות כאלה אבל פה המקום שלנו כל כך בולט שגם אם יש הטיה סטטיסטית אי אפשר להתעלם ממנה.

חיים אורון: אנחנו נמצאים במקום שני בשיעור פטירות מסוכרת על 1,000 נפש.

חיים אורון: זה פער מאוד מאוד גדול  מהרבה מאוד ארצות אחרות.

חיים אורון: אני אומר מראש אני לא לוקח את זה כנתון מוחלט אבל אי אפשר שלא לראות את המספר הזה וגם את ההשוואה בינינו לבין ארצות העולם האחרות.

חיים אורון: זאת אומרת שניתן לעשות מהעניין הזה דברים.

חיים אורון: אני רוצה לגייס את הוועדה לשלושה מהלכים, אני לא מדבר כאן בהצהרות, המהלך הראשון שהזכרתי קודם הוא ליצור רשת ולדרוש ממשרד הבריאות להציג בפנינו רשת הרבה יותר מסודרת של ניסיון להגיע יותר מוקדם ובהיקפים יותר מלאים לאותו ציבור שנמצא בתוך אזורי סיכון, ולא רק כי באזור הסיכון כי הוא די רחב, כדי לאפשר ליותר ויותר אנשים להגיע יותר מוקדם לאותן מערכות שקיימות ושיוצרות טיפול מתמשך ואיזון של החולים במחלה.

חיים אורון: זה מסוג המחלות שהטיפול בהן גם אם הן כרוניות ולא ניתנות לריפוי, סליחה על האמירות הרפואיות פשוט יש לי ניסיון אישי, אבל הן ניתנות להיות בשליטה.

חיים אורון: בהחלט ניתן לקיים אורח חיים תקין לגמרי עם מגבלות מסוימות של המחלה הזאת כאשר המשמעות שלה ברורה לגמרי גם מהנתונים שמניתי.

חיים אורון: הנושא השני קשור בשאלת התשלום עבור תרופות.

חיים אורון: הגשתי כמה פעמים הצעות בעניין הזה ואני לא מצליח לקדם אותן.

חיים אורון: יושבים כאן אנשי מקצוע ורופאים, יש על זה נתונים, יש לי מקופה אחת ואני לא רוצה להציג.

חיים אורון: החולים עליהם מדובר אינם מממשים את המרשמים לתרופות בגלל עלות התרופות.

חיים אורון: אני מדבר כעת על הסל הבסיסי שהוא יחסית זול ויש היגיון מוחלט לתת אותן חינם.

חיים אורון: ראשית מהטעם ההומאני הפשוט, אבל גם מהטעם למי שרוצה את נימוק היעילות.

חיים אורון: ברגע שחולה כזה יוצא מהאיזון ומגיע לאשפוז עלות האשפוז שלו פעם אחת תכסה את כל התשלומים של כל התרופות לאורך כל ימי חייו.

חיים אורון: כשיושבים עם רופאים הם מספרים לך לא על מקרה אחד ולא על שניים או שלושה אלא על עשרות גם מהצד הבריאותי אבל גם מהצד הכלכלי.

חיים אורון: אני לא מבין למה לא ניתן.

חיים אורון: אנשי הקופות אומרים שהם מוכנים להיכנס למשא ומתן הזה.

חיים אורון: "זה עושה שכל גם מבחינתנו אבל זה לא יכול להיות מהלך שלנו".

חיים אורון: כמובן שהם אומרים שזה לא יכול מהלך שלהם כי הם רוצים השתתפות וזה לא יגמר באפס.

חיים אורון: זה נראה לי כל כך זמין וכל כך פשוט.

חיים אורון: אני חושב שהאפקט, אם יש נתונים באזור הדרום על 25% שלא מממשים את המרשמים כלומר אנשים שאותרו, שקיבלו מרשמים, אני יכול לספר סיפורים מרופאים על שני בני זוג חולים והרופא המטפל יודע איזה תרופה אחד מבני הזוג לא לקח בחודש האחרון כי הוא רואה מה קפץ אצלו, הוא שואל למה "החודש החלטנו שהיא תיקח ובחודש הבא אני אקח".

חיים אורון: כך זה מתנהל ואני מספר על סיפורים מהחיים.

חיים אורון: הנושא הבא שהוא בן דוד של הנושא הזה והוא הנושא של התשלומים לחולים כרוניים.

חיים אורון: זה מופיע גם בדוח כאן.

חיים אורון: זו הייתה הצעת חוק שעברה כבר בקריאה ראשונה בכנסת הקודמת, הממשלה התנגדה להחיל עליה דין רציפות, מי שמכיר יודע שלא ניתן להחיל דין רציפות פעמיים ובעצם החוק הזה נקבר.

חיים אורון: כבר היינו מאוד קרובים לסיכום ששני בני זוג, יש לי נתונים על ארבעה בני משפחה שהם חולים כרונים, לא במעט מקרים המחלה היא סוכרת אבל לא תמיד, הם לא משלמים והגג הוא גג אישי ולהבדיל ממה שקורה בביקור אצל רופא ומה שקורה בדברים אחרים שהגג הוא משפחתי.

חיים אורון: במקרה של התרופות הגג הוא אישי.

חיים אורון: הם יכולים להגיע אם מדובר בארבע נפשות ל- 1,000 שקלים בחודש.

חיים אורון: ברור לגמרי שהרבה לא עומדים בזה.

חיים אורון: אבל גם עם שניים יש עשרות אלפים.

חיים אורון: רק בקופה אחת, בכללית שירותי בריאות היו למעלה 35,000 משפחות ששם שני בני זוג חולים כרונים.

חיים אורון: זה מתחבר עם הנושא הקודם, הוא לא בדיוק אותו הנושא אבל הוא מתחבר.

חיים אורון: גברתי היושבת ראש אני בכוונה רוצה להעביר את הדיון הזה כדי שנסביר האחד לשני כמה המחלה נוראית ומסוכנת.

חיים אורון: נדמה לי שמי שהגיע לדיון הזה כבר יודע את זה.

חיים אורון: השאלה היא מה עושים.

חיים אורון: אני חושב שצריך להציג בפני משרד הבריאות, והוא יגיד לנו לפנות למשרד האוצר ואני יודע, מוטב שיגיד לנו בפני הכנסת שעם האתגר הזה יש להתמודד עם הפתרונות המעשיים.

חיים אורון: תודה רבה.

רחל אדטו: חבר הכנסת שלמה מולה שגם מבקש להתנצל שהוא צריך לצאת לוועדת כספים, אתה רוצה לדבר על סוכרת נעורים.

רחל אדטו: בבקשה.

שלמה מולה: תודה גברתי היושבת ראש.

שלמה מולה: ראשית אני חושב שאין אדם מתאים יותר לנהל את הישיבה ממך כי את רופאה וגם מגיעה מהתחום של סל התרופות ועם ההבנה העמוקה שיש לך.

שלמה מולה: אני בהחלט חותם על כל מילה שחברי חיים אורון אמר.

שלמה מולה: אני רוצה להגיד גם באופן אישי שאני מעריך מאוד את מה שחיים אורון עושה.

שלמה מולה: יש עמותה אחת שעוסקת בנושא טיפול בריאותי בעולי אתיופיה "תן בריאות" שכבר שלוש שנים שהוא היחידי שיוזמתו משיגה להם תקציבים כדי שיעסקו בחינוך לבריאות.

שלמה מולה: למרות שאני יוצא קהילת אתיופיה לא הייתי מודע לכך.

שלמה מולה: ידעתי על כך רק בשנה שעברה.

שלמה מולה: אני רוצה לדבר משתי זוויות.

שלמה מולה: בארץ אומרים לנו, לפחות מנתונים שהתפרסמו בכנס שהיה לא מזמן, שכחצי מיליון מאזרחי ישראל חולים במחלת הסוכרת.

שלמה מולה: חצי מיליון שידועים.

שלמה מולה: יש כאלה שיש להם סוכרת אבל הם בכלל לא יודעים שהם חולים.

שלמה מולה: אם אנחנו מדברים על האחוזים מדובר כאן על אחוזים מאוד מאוד גדולים.

שלמה מולה: חצי מיליון מאזרחי ישראל מוכרים כחולי סוכרת.

שלמה מולה: שנית, כ- 45,000 הם חולי סוכרת נעורים.

שלמה מולה: מתוכם כ- 5,000 ילדים ומתוכם כ- 200 איש שאם הם לא ירכשו את מכשיר הסוכרת ויסתובבו איתם הם מהלכים בסכנת חיים.

שלמה מולה: יכול להיות שהם ילכו לישון אבל לא יתעוררו.

שלמה מולה: עלות המכשיר גבוהה מאוד.

שלמה מולה: אלה נתונים מאוד מבהילים.

שלמה מולה: מצד אחד מדברים על המחלה והקשיים שלה ומצד שני על איכות החיים.

שלמה מולה: אני רוצה להתייחס לדבריו של חיים אורון שדיבר על יוצאי אתיופיה, על פי הנתונים של הרופאים שקלטו את עולי אתיופיה ובדקו אותם נמצא שהם הגיעו כמעט עם 1%.

שלמה מולה: היום על פי המדדים הרפואיים 20% מיוצאי אתיופיה מאובחנים כבר כחולי סוכרת.

שלמה מולה: 20% ומדובר על 20 עד 25 שנה, זה מבהיל.

שלמה מולה: הנתונים לגבי הבדואים דומים, עם הקמת המדינה כמעט המחלה לא הייתה קיימת אצלם והיום שיעורי החולים יותר גבוהים מאשר אצל יוצאי אתיופיה.

שלמה מולה: אני זוכר שבשנה שעברה דיברו איתנו על מחלת שפעת החזירים.

שלמה מולה: המדינה התעוררה והפוליטיקאים התלבשו על הנושא, כולל ראש הממשלה ומבלי לעשות אפילו אבחנה רפואית רצו וקנו תרופות ובסופו של דבר אנחנו יודעים שלא השתמשו בתרופות האלה.

שלמה מולה: התחייבו לתרופות ושילמו מיליוני שקלים ולא קרה כלום.

שלמה מולה: מעט מאוד אנשים מתו והייתה מודעות למחלה.

שלמה מולה: את אותו דבר אני זוכר שלפני כחמש עשרה או עשרים שנה דיברו, בצדק, על בעיית האיידס.

שלמה מולה: המדינה התגייסה לנושא, השקיעו הרבה מאוד כספים, הייתה מודעות בקרב אנשי רפואה, נכון בזכות המאבק והמודעות השקיעו מאוד והיום אנחנו במצב שכמעט אף אחד לא מת כתוצאה מהאיידס ומקבלים תרופות למניעה.

שלמה מולה: אני זוכר את הויכוח שהיה בשאלה אם צריך להכניס את הקוקטיילים לסל התרופות או לא, מי זכאי לקבל ומי לא, והיום אנחנו יודעים שפחות מתים.

שלמה מולה: השנה אנחנו מודעים לגידול בהדבקות באיידס אבל בכול זאת ישנה מודעות.

שלמה מולה: אני לא חושב שלגבי מחלת הסוכרת יש מודעות למעט לובי הארגונים השונים, אני לא בטוח שבמשרד הבריאות מונחת הצעה תקציבית שעושה דיפרנציאציה בין אוכלוסיות סיכון או לא אוכלוסיות סיכון, אני לא בטוח שמשקיעים במניעה, משקיעים באוכלוסיות מיקוד ומאתרים מי באמת נמצא בסיכון גבוה ומי לא.

שלמה מולה: אני לא נכנס לזה וכולנו מסכימים שלא נשב כעת ונאמר נכניס את זה לסל התרופות ונוביל מהלך.

שלמה מולה: אנחנו מדברים מעבר לסל התרופות, אנחנו מדברים על משרד האוצר ועל משרד הבריאות שייצרו תכנית לאומית לצמצום התופעה, לעשות קמפיין שיחדיר למודעות שמדובר במחלה עם סיכון ושיש צורך בזהירות אישית, בתזונה נכונה, שאפשר להימנע מהמחלה.

שלמה מולה: לדעתי אנחנו צריכים לצאת עם תקווה שמכאן והלאה נהיה יותר מעורבים, נצא בקריאה למשרד הבריאות ונבקש תכנית.

שלמה מולה: אני מאוד מצטער שאנחנו די קרובים לתקציב ואני לא בטוח שנוכל להכניס את הנושא.

שלמה מולה: לדעתי זה צו השעה ולא יכול להיות שחצי מיליון מאזרחי ישראל חולים בסוכרת ואנחנו שותקים.

שלמה מולה: אנחנו גם יודעים שהמספרים הולכים וגדלים.

שלמה מולה: יש כאלה שאומרים שזו תופעה וזו מחלה של העולם המערבי – זה לא נכון כי יש מדינות מהעולם המערבי שכן מתמודדות עם התופעה וכן עושות קמפיינים וכן עוסקות במניעה.

שלמה מולה: אני חושב שאם זו תהיה התפיסה שלנו אז בסופו של דבר אותו אדם שחלילה כורתים את רגלו ונהפך להיות סיעודי, והמדינה מוציאה מיליוני שקלים כדי לטפל בו באשפוז, בסיעוד ושוב בתרופות, אז בשביל מה אם אפשר לייצר איכות חיים לאנשים?

שלמה מולה: אנחנו יודעים שבארץ יש בעיה של תכנון לטווח ארוך וכל הזמן עוסקים בכיבוי שריפות.

שלמה מולה: הדוגמה של שפעת החזירים היא הדוגמה הטובה ביותר בתחום הרפואי.

שלמה מולה: אם אנחנו רוצים להציף את העניין, הדבר הזה למזלנו הטוב הוא לא עניין של פוליטיקה של חריגים כן או לא, לקיחת האחריות ואנשי המקצוע, אני לא איש מקצוע וחוץ מלקרוא ולהעביר נתונים ולהסתובב בקהילה ממנה אני מגיע ולראות כמה אנשים חולים ומה הקשיים שלהם, אני לא מבין בדרכי הטיפול ורחל אדטו ואנשי המקצוע יודעים טוב ממני.

שלמה מולה: אני כן חושב שאנחנו צריכים לייצר את התמיכה הציבורית-פוליטית לכך שהנושא הזה הוא נושא קריטי וחשוב גם לדור הזה וגם לדורות הבאים.

שלמה מולה: בזה אני חושב שאנחנו יכולים לעשות יותר.

שלמה מולה: שוב אני מתנצל שאני צריך לצאת.

רחל אדטו: זה אמיתי ההצבעות על התקציב.

רחל אדטו: רק לומר שהדיון הזה היה אמור להתקיים לפני כשבועיים ביום הסוכרת הבינלאומי.

רחל אדטו: לך אני רוצה לומר שאחד הדברים שיש היום בהחלט התגייסות למערכות לנושא העלאת המודעות לסוכרת מאחר וחלק גדול מסוכרת נעורים וחלק גדול מהסוכרת בכלל ניתן למניעה באמת שמתגייסים לפעילות גופנית, לתזונה נכונה.

רחל אדטו: , לכן יש גם תכנית שמובלת על ידי האגודה הלאומית לסוכרת שהוצגה למשרד הבריאות לאחרונה.

רחל אדטו: גם ההתגייסות של הקופות וגם משרד החינוך בתכנית משותפת עם משרד הבריאות שהם רוצים להכניס לבתי הספר.

רחל אדטו: כלומר התחילה פעילות מתוך ההבנה שאין בכלל ספק שיש להילחם בה כטיפול מונע.

רחל אדטו: בין היתר גם מתוך המספרים לא רק של החולים אלא לכאלה שאינם יודעים שהם חולי סוכרת ולהם באמצעות פעילות גופנית של שלוש פעמים או ארבע בשבוע וירידה במשקל בכלל נוכל להפוך לאנשים נורמטיביים לגמרי.

רחל אדטו: אני אבקש את חבר הכנסת סעיד נפאע שגם הגיש הצעה לסדר ואחר כך אני אפתח את הדיון.

סעיד נפאע: תודה גברתי.

סעיד נפאע: אני לא רוצה להרבות במילים מכמה סיבות, האחת באמת כדי לאפשר לאנשי מקצוע שהם יותר בקיאים מאיתנו בנושא להציף את העניין.

סעיד נפאע: שנית, אני מניח שחברי הוועדה והוועדה שותפים לעניין.

סעיד נפאע: שמענו גם דברים מאוד קולעים משני קודמיי.

סעיד נפאע: אני מבקש רק בכמה מילים בקשר לרציו שעמד מאחורי ההצעה שלי לדיון מהיר, והוא אותה קבוצת אנשים שלא רק חייה בסכנה מידי רגע ורגע אלא גם התוצאות העתידיות שעלולות לנובע מאי מתן טיפול.

סעיד נפאע: לכן הרציו הוא מד הסוכר הרציף,  שכפי שהבנתי לא רק מהנתונים אלא גם משיחות שהיו לי שמדובר במספר לא כל כך גדול.

סעיד נפאע: מדובר על כ- 200 איש  שזקוקים למכשיר הזה.

סעיד נפאע: זה הרציו מאחורי הבקשה.

סעיד נפאע: השאלה היא אם אנחנו כוועדה כן נוכל להצליח להביא את ועדת הסל בדרך המלצה או פעילות אקטיבית יותר כשועדת הסל מתקרבת לדון בנושא הזה להכניס את המכשיר לסל התרופות.

סעיד נפאע: אם נצליח לעשות את זה אני חושב שעשינו את מלאכתנו.

סעיד נפאע: תודה רבה.

רחל אדטו: אני מוכרחה להגיב למשפט האחרון שלך.

רחל אדטו: לא רציתי ללכת לכיוון הזה אבל אין לי בררה.

רחל אדטו: שמונה שנים הייתי חברה בועדת הסל, אם היה דבר שלא עלה זה היה כשקיבלתי מכתבים מועדה שמתכנסת בכנסת ואומרת אנחנו מבקשים להכניס מכשיר.

רחל אדטו: כי ברור כשדנים, ודנו בשנתיים האחרונות במכשיר הזה, גם כשאני הייתי היה דיון וגם בזמנו הוא הוכנס לקריטריונים מסוימים.

רחל אדטו: זה הוכנס בגלל שישבו שם אנשים מסוימים שלקחו את המחיר, את העלויות למשפחה, את התועלת, את הניסיון ואת ההשלכות הרוחב, ובעקבות זה החליטו מהם הקריטריונים להכניס.

רחל אדטו: כלומר התייחסות הוועדה להמלצה שאנחנו נבוא נגיד כאן, זו החלטה חצי פוליטית בסופו של דבר כי יש פה שורה ארוכה של אנשי מקצוע אבל כולם כאן הם אנשים שזו התמחותם וזה העניין שלהם.

רחל אדטו: לכן הבמה להכניס מכשיר כן או לא היא לא הבמה של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

רחל אדטו: יש איזה קושי בלהגיד שועדת העבודה, הרווחה והבריאות מבקשת מועדת הסל להכניס את המכשיר.

חיים אורון: אבל יש דבר שהוא יותר חריג, את היית שמונה שנים בועדת הסל אני חמש עשרה שנה בלובי לרפואה ציבורית, מעולם לא המלצנו לועדת הסל מסיבה מאוד פשוטה שזה סדרי עדיפויות.

חיים אורון: בשביל להחליט אם המכשיר הזה, שאני מסכים שצריך להכניס אותו, צריך לשבת ולשמוע את כולם.

חיים אורון: בשביל זה יש את ועדת הסל ולא חברי כנסת שימליצו היום על תרופה ומחר על מכשיר.

חיים אורון: התפקיד שלנו לדעתי ושלצערי הרב אנחנו עומדים להיכשל בו, היום, עכשיו בעוד שעה זה שהתקציב לועדת הסל לא יהיה 350 מיליון שקלים אלא יהיה 600 מיליון שקלים ואז זה יכנס.

חיים אורון: הם יחליטו מה לעשות.

רחל אדטו: איך הגעת ל- 350, ראשית זה  300 וירד.

חיים אורון: אני חושב שזו חלוקת העבודה הנכונה.

חיים אורון: לא אנחנו אלה שנקבע איזה תרופה תכנס לסל, אנחנו צריכים להגדיל את התקציב ואז אנשי המקצוע יחליטו מה כן נכנס.

רחל אדטו: בהחלט, באופן חד משמעי.

רחל אדטו: אני מבקשת את עמדת משרד הבריאות כרגע.

דרור גוברמן: תודה רבה על הדיון.

דרור גוברמן: אני ראש אגף רפואה קהילתית משרד הבריאות.

דרור גוברמן: תודה רבה על ההצעות לסדר.

דרור גוברמן: מספר התייחסויות בנוגע למחלת הסוכרת.

דרור גוברמן: חשוב לזכור כאשר אנחנו מופיעים כשיאנים בתחום הסוכרת חלק מזה נובע מהמידע הרב שיש בידנו.

דרור גוברמן: יש לנו פרויקט של מדדים לאומיים שכולל את נושא הסוכרת ואיזון הסוכרת.

דרור גוברמן: כמעט אין מדינה בעולם שהנתונים שמופיעים בטבלאות כגון זו שבעמוד 10 שצוינה, שבה הנתונים מתבססים על מדגם שכולל את כל האוכלוסייה.

דרור גוברמן: צריך לדעת שחלק מהחולשה שלנו נובעת מהעוצמה שלנו בנושא הזה.

דרור גוברמן: לא לומר שאין לנו מה לעשות ואני מיד אתייחס.

דרור גוברמן: נושא השתתפויות העצמיות להן התייחס חבר הכנסת חיים אורון, נעשית עבודת מטה מאוד נמרצת במשרד בנושא הזה, משרד הבריאות.

דרור גוברמן: עמדת המשרד כפי שבוטאה על ידי המנהל הכללי ועל ידי סגן השר היא שיש להוריד את ההשתתפויות העצמיות בכפוף לסדרי עדיפויות וכמובן שיש סוגיה משמעותית של תקצוב.

דרור גוברמן: סך ההשתתפויות העצמיות עומד היום על 2.2 מיליארד שקלים מתוכם 1.7 מיליארד שקלים לתרופות והשאר לביקורים ושירותים אחרים.

דרור גוברמן: ההיגיון במה שאמר חבר הכנסת חיים אורון לא נעלם מעיני המשרד ואני מקווה שבנושא הזה תקודם הבנה בין משרד הבריאות לבין משרד האוצר, כי לא די בזה שמשרד הבריאות יבין.

דרור גוברמן: נושא תכנית לאומית – מנהל הכללי של משרדנו נפגש אך לאחרונה עם יושב ראש המועצה הלאומית לסוכרת, פרופסור איתמר רז, בהחלט אנחנו הולכים בכיוון הזה.

דרור גוברמן: צריך להבין  שבתכנית הזאת יש הרבה מאוד אספקטים שנמצאים מחוץ לתחומו של משרד הבריאות.

דרור גוברמן: אין זה לומר שמשרד הבריאות איננו צריך להיות הגורם המתכלל ואיננו אחראי, הוא אחראי וחשוב שירכז.

דרור גוברמן: אבל אין עוד מחלה כמו סוכרת שבה הנושא, כמו שהזכירה חברת הכנסת רחל אדטו, סגנון חיים, עודף משקל, גורמי סיכון אחרים כמו עישון, נושא של תזונה, נושא הסוציו-אקונומי שהוא סמן מובהק של סוכרת.

דרור גוברמן: בעצם בנושא של הארכת תוחלת החיים כל הנושאים האלה הם שזורים בנושא של סוכרת.

דרור גוברמן: אכן צריך לתקוף את זה בהרבה מאוד מישורים, הרבה מאוד עשייה של ממשלה ומחוצה לה.

דרור גוברמן: אני מאוד מקווה שנצליח להתקדם בנושא הזה.

דרור גוברמן: תודה.

רחל אדטו: בשורה טובה של משרד הבריאות לדעתי היא עצם אימוץ התכנית של המועצה הלאומית לסוכרת בין היתר שלוקח גם את משרד החינוך במקביל יחד עם העבודה שלו.

רחל אדטו: אני ראיתי את התכנית הזאת ואני חושבת שאם היא באמת תאומץ ותתוקצב,  אם היא תאומץ תיאורטית בלי תקצוב אין לה משמעות, זה דבר חשוב.

אריה ביבי: גברתי היושבת ראש, אני לא מבין גדול בסוכרת, לא מבין במחלות ואני פוחד לקחת זריקות וכדורים, אבל מבין שמחלת הסוכרת שכיחה.

אריה ביבי: אני חושב שהמדינה צריכה לחשוב במושגים עלות תועלת.

אריה ביבי: בחישוב עלות תועלת מה המשמעות אם אני נותן מניעה כמה אני חוסך אחר כך.

אריה ביבי: זה ברור שהכול קם או נופל בנושא הכספי.

אריה ביבי: לכן ראשית אני חושב שההמלצה צריכה להיות להגדיל את סל התרופות.

אריה ביבי: שנית, אני חשוב שחברות הביטוח, לדעתי צריך לפנות לחברות הביטוח שהן גובות הון תועפות מהאזרחים ואם מסתכלים במוסף "הארץ" אנחנו יודעים כמה הן מרוויחות כל השנים וכמה המנהלים שלהם מרוויחים, לדעתי צריך לפנות אליהם ולבקש שלפחות פרומיל ילך לדברים האלה.

אריה ביבי: לדעתי אין בושה לעשות את זה ואנחנו צריכים לעשות את זה.

רחל אדטו: באופן מפתיע יושב ראש חברת הביטוח הגדולה הוא יושב ראש האגודה לסוכרת הנעורים.

אריה ביבי: כמה הוא נותן לזה.

אריה ביבי: אני אשמח לשמוע מספרים.

אריה ביבי: זה שהוא יושב ראש ויושבים ליד שולחן עגול ואוכלים עוגיות זה בסדר, אבל מה אחרי זה.

רחל אדטו: בבקשה מאיה אדלשטיין שביקשה רשות דיבור.

מאיה אדלשטיין: אני בת 9.5 ואני לומדת בהר אדר.

זהבה אדלשטיין: למאיה יש סנסור סוכר הרציף והיא רצתה להגיד לכם למה זה טוב לה.

מאיה אדלשטיין: למשל כשאני הולכת לחברות אני לא צריכה לדאוג אם הסוכר שלי גבוה או נמוך מהפעם האחרונה שמדדתי.

מאיה אדלשטיין: אני פשוט יכולה להסתכל על זה וזה ממש מקל שצריך כל הזמן לדקור.

מאיה אדלשטיין: את החברות שלי כבר לימדתי להפעיל אותו ולפעמים כשאני מרגישה שהסוכר שלי נמוך אני מבקשת מהן לבדוק מה המצב.

מאיה אדלשטיין: הן ממש עוזרות לי ואני חושבת שהוא מאוד מקל.

רחל אדטו: כמה זמן יש לך את הסנסור הזה?

מאיה אדלשטיין: בערך שנה וחצי.

זהבה אדלשטיין: היא סוכרתית מגיל שנה.

זהבה אדלשטיין: להיות הורה לילד סוכרתי זה בעצם התמודדות בשני מישורים.

זהבה אדלשטיין: יש את המישור החברתי שלא יעניין אתכם כעת אבל השקט הנפשי שלנו והאפשרות שלנו לתת לה להיות כמה שיותר ילדה נורמאלית.

זהבה אדלשטיין: כלומר ללכת לחברות, לצאת לטיולים, לישון אצל חברות, דברים שקודם לא כל כך יכולנו לתת לה לעשות אלא אם היינו שם.

זהבה אדלשטיין: אם הינו נותנים היינו במתח תמידי מה קורה איתה.

זהבה אדלשטיין: הטוב במודד הזה הוא שהוא לא רק מראה את מצב הסוכר אלא הוא גם מראה מגמה, כלומר מעריך שהיא הולכת להיות נמוכה הוא מתריע הרבה קודם.

זהבה אדלשטיין: זה נותן לנו או לה את האופציה לטפל לפני שהיא מגיעה למצב.

זהבה אדלשטיין: יש גם את המישור השני שהוא הפן הבריאותי, זה בעצם מרדף תמידי אחרי הערכים של הסוכר.

זהבה אדלשטיין: יש לך מצד אחד את הערכים הגבוהים שאתה רוצה להימנע מהם בדיוק מאותם סיבות שדובר עליהם.

זהבה אדלשטיין: מגיל שנה הסיכוי שלה, והסטטיסטיקה די לרעתה, יש לה את הערכים הנמוכים שאתה נבהל מהם שהם בעצם סכנת חיים מידית.

זהבה אדלשטיין: לפני הסנסור לא כל כך העזנו, אנחנו והרופאים, ואתה משאיר אותה בערכים קצת גבוהים ובמיוחד בלילה.

זהבה אדלשטיין: זאת אומרת שהרמות שלה, את מן הסתם יודעת מה זה,  זו איזו מדידה תלת חודשית שמראה בשלושת החודשים האחרונים את רמת הסוכר, עמדה בערך על ה- 8. מאז שיש לנו את הסנסור אנחנו יכולים להעז יותר והיא ירדה ל- 6.3.

זהבה אדלשטיין: סליחה על הביטוי אבל זה החלום הרטוב של רופא וגם שלנו, וזה משאיר אותנו שקטים לגבי הסיבוכים בעתיד.

רחל אדטו: מאיה, כל הכבוד שבאת, גם אני מתרגשת שאני באה לכאן וזה שבאת לכאן באמת כל הכבוד.

רחל אדטו: עשית את זה מאוד יפה.

רחל אדטו: תודה.

רחל אדטו: אני מבקשת את דוקטור דוד צנגן מנהל מחלקת סוכרת של בית החולים הדסה.

דוד צנגן: מאחר והדברים למעשה כבר הובאו, אני אתייחס לנושא מערכת של ניטור רציף ואגיד שני דברים.

דוד צנגן: האחד אני חבר המועצה הלאומית לסוכרת.

דוד צנגן: אנחנו בשנה שנתיים הצלחנו להעביר את העובדה ש- 60 ילדים שהוכח לגביהם שיש להם  תת סוכר והם נוטים לתת סוכר יוכלו לקבל את מד סוכר רציף.

דוד צנגן: זה עלה במאמצים כבירים בגלל שלא רצו להכניס את הדבר הזה בדלת האחורית, אני בחיים למדתי שאם לא מכניסים בכל זאת את הפיילוט אז לא מצליחים להכניס את הטכנולוגיה.

דוד צנגן: צריך להבין שילדים כמו מאיה, ולמשפחה הזאת צריך לתת להם שאפו כי הם פעילים בצורה רצינית בכל המערך לעזור לכל הילדים עם סוכרת נעורים.

דוד צנגן: יש לנו קבוצה של מאות ילדים, נערים ומתבגרים והייתי אומר גם סטודנטים צעירים שהם חשופים כל רגע למצב של תת סוכר, למצב שהם יתעלפו בבית לבד ואף אחד  לא ידע.

דוד צנגן: זה יכול לעלות בחייהם או באיכות חיים קשה.

דוד צנגן: יש לנו סיפור על בחור ארכיטקט, אשתו רופאת שיניים שנסעה לכנס והוא נשאר בבית, הלך לישון.

דוד צנגן: בבוקר היא התקשרה ולא הייתה תשובה, האיש שוכב כבר שלוש שנים איש צמח.

דוד צנגן: כנראה בלילה הוא קם מהמיטה, מצאו אותו בשעה 12:00 בצהריים, הוא היה נניח משעה שעה 02:00 או 03:00 בלילה שוכב שם ואף אחד לא טיפל בו.

דוד צנגן: כמובן שהסנסור הזה שהיה מעיר אותו או שהיה עושה דבר היה יכול להציל אותו.

דוד צנגן: לכן אני חושב, ואני מניח שכל הקהילה וכל הרופאים שבוודאי העוסקים בסוכרת נעורים, אנחנו חושבים שהטכנולוגיה הזאת חשובה ביותר, היא חשובה ביותר אבל בהגבלה.

דוד צנגן: אני לא נאיבי וזו לא הפעם הראשונה שאני יושב כאן.

דוד צנגן: אני לא חושב שצריך לאשר לכולם באופן גורף.

דוד צנגן: כי ברגע שמאשרים לכולם זה לא עובר.

דוד צנגן: אבל אצל ה- 60 ילדים שזה הוכנס בצורה כזאת שהם צריכים להראות שני מקרה היפוגליקמיה ושהיו בבית חולים, וקראו לאמבולנס,  כל אחד מאיתנו עונים לטלפונים של הורים עם היפוגליקמיה ומונעים שהם יגיעו לבית החולים, אז הקופות מתחפרות בקריטריון הזה וזה דבר שהוא לא יכול להימשך.

רחל אדטו: זה עלה עוד פעם השנה בדיונים על הסל?

דוד צנגן: זה עלה עוד פעם ואני יודע את העדיפות כרגע.

דוד צנגן: העדיפות כרגע לא גבוהה למרות שאנחנו במועצה הלאומית לסוכרת העברנו את הדבר הזה כבקשה וגם כתבתי מכתב אישי ובמכתב אני חשבתי שצריך לעלות את זה מה- 60 שנתנו עד עכשיו.

דוד צנגן: אגב זה לא מומש על ידי הקופות ואם בודקים על ידי הפיקוח כמה אחוזים מפלח של האוכלוסייה יש בקופה צריך שיהיה באותו יחס מספר מאושר של סנסורים.

דוד צנגן: נניח שבכללית שירותי בריאות זה שליש אז צריך ש- 20 סנסורים יאושרו על ידי שירותי בריאות כללית, במכבי שירותי בריאות וכן הלאה.

דוד צנגן: המצב שזה לא קרה.

דוד צנגן: מה שהומלץ על ידי המועצה זה שילדים עד גיל 8, זה מה שנכתב במכתב, שילדים עד גיל 8 יאושר להם באופן גורף, ולילדים מעל זה בהנמקה רצינית של הרופא.

דוד צנגן: אבל שזה יעלה לסדר גודל של 300 ילדים בארץ.

דוד צנגן: 300 ילדים בארץ זה כבר מספר שאני מניח, כמובן שעל כל מספר אפשר לבקש יותר, אני מוכרח להגיד שלא לכל ילד זה טוב לו, לא לכל מתבגר או סטודנט זה טוב, יש כאלה שזה לא טוב להם ורוצים להוריד אותו ולא רוצים אותו.

דוד צנגן: אבל ברגע שיעלו את זה לסדר גודל כזה והיא תפקח על הקופות שהן אכן נותנות, זה אפשר.

דוד צנגן: עד כמה שאני יודע שבועדת הסל הראשונה זה בעדיפות לא גבוהה ולאור השנה שיש את כל נושא טיפולי השיניים שנכנסו זה כנראה לא יכנס.

רחל אדטו: יש השנה פחות כסף.

דוד צנגן: זה דבר מאוד מטריד ואני חושב שצריך לעשות משהו עם זה.

דוד צנגן: נקודה נוספת, אני חושב שלועדת העבודה, הרווחה והבריאות יש כן השפעה מעבר.

דוד צנגן: אני אגיד קודם שעל ועדת הסל יש כן לאנשים השפעה.

דוד צנגן: אתם האנשים שפוגשים את האנשים האלה ואת המסר הזה אפשר להעביר וכשיושבים בועדת הסל האנשים מדברים אחרת.

דוד צנגן: זה נכון שזה יוצא כהחלטה של הוועדה ואז אחרי זה אנשי ועדת הסל רואים את מה שעלה פה ויש להם גישה אחרת.

דוד צנגן: אפשר להעביר את הדברים.

דוד צנגן: נקודה אחרונה, נושא של התשלומים על הוצאות למחלות כרוניות, בניגוד לכל האוכלוסייה הילדים לא מחליטים אם הם מוציאים את הכסף על תרופות או לא.

דוד צנגן: מי שמחליט הם ההורים.

דוד צנגן: הקריאה להפסיק את התשלומים למחלות כרוניות של ילדים עם סוכרת על ילדים צריכה לצאת מכאן.

דוד צנגן: לא יתכן שהילדים האלה תלויים בהחלטה של ההורים שלהם האם לשלם את ה- 279 שקלים, את המס הזה, הם תלויים בטיפול.

דוד צנגן: הורים עניים לא קונים סטיקים למדידת סוכר ולא מודדים סוכר.

דוד צנגן: הורים עניים קונים פחות אינסולין, באים פחות לרופא, זה דבר שצריך להפסיק.

רחל אדטו: אין שאלה.

רחל אדטו: זה המסר היותר משמעותי לדעתי.

דוד צנגן: הילדים הם לא אוטונומיים בניגוד למבוגרים שמרווחים.

רחל אדטו: הם אותו דבר מבחינת ההשתתפות העצמית בהתייחסות שלנו לנושא הזה.

רחל אדטו: זה המסר המרכזי.

רחל אדטו: אני מבקשת את ישי אילת בבקשה.

ישי אילת: אני יושב ראש האגודה לסוכרת נעורים בישראל.

ישי אילת: אני בעצם בא בשם כל ילדי סוכרת נעורים.

ישי אילת: אבל גם להעביר לוועדה שסוכרת לא נגמרת בגיל 18 ולא בגיל 24 אצל סטודנטים, הסוכרת ממשיכה איתנו, וסוכרת נעורים לא עוזבת את אף אחד.

ישי אילת: לצערנו כרגע, עד יום מעברו של האדם מהעולם היא נשארת איתו.

ישי אילת: יושב איתי כאן יובל שהוא סוכרתי כבר 40 שנה.

ישי אילת: זאת אומרת שזה לא עזב אותו בגיל 18 ומשום מה זה דבק בו.

ישי אילת: לצערנו המחלה לא עוזבת.

ישי אילת: כל נושא הטיפול היום הוא שאנחנו צריכים לטפל ולהשקיע בסוכרת נעורים, זה כמו שאמרו כבר קודמיי, זה למנוע את הסיכונים של המחר.

ישי אילת: כמו שהזכירה כאן מאיה אדלשטיין בנושא של מד סוכר רציף שהוא אחד הדברים שעוזר לנו לשמור על איזון טוב יותר.

ישי אילת: כמו שהיא סיפרה שהיא הצליחה לאזן, אני מקווה שלי יש ילד סוכרתי 11 שנה, שיבוא יום שהוא יגיע לאיזונים האלה.

ישי אילת: עוד לא הצלחנו איתו והוא ילד מתבגר.

ישי אילת: האיזונים שלו הם עדיין באזור ה- 9. אני שומע את זה ואנחנו מקווים להיות שם.

ישי אילת: נכון שהוא לא על מד סוכר רציף, הוא עדיין עם זריקות ומשאבה ומנהל את חייו.

ישי אילת: אבל אם נשקיע היום ונצליח לאזן אותו ולשמור עליו טוב יותר אנחנו נצליח לחסוך הרבה מאוד כסף.

ישי אילת: את הילד שלי אנחנו מנסים לגדל כמו כל ילד אחר, הילד שלי כרגע בשנת שירות, הוא יצא מהבית לשנת שירות ואחרי זה הוא הולך להתנדב לצבא לעוד שלוש שנים.

ישי אילת: זאת אומרת שאנחנו מחנכים את הילדים שלנו לא להשתמט מהצבא ולתת למדינה כמה שיותר כמו כל אזרח שאנחנו חושבים שצריך לתת.

ישי אילת: אבל להגיד לכם שאני ישן בשקט בלילות כשהוא נמצא עכשיו בשנת שירות מחוץ לבית, נכון שהוא בן 18, לא.

ישי אילת: אם אני יודע מה עובר בלילות אין לי מושג, אבל אני צריך לשחק.

ישי אילת: מצד אחד אני צריך לתת לו את החיים הנורמטיביים, החיים הרגילים ומצד שני אני חושש מה יקרה עם הסוכרת.

ישי אילת: האיזון שלו לא טוב.

ישי אילת: אם היה לו את המכשיר הזה שהיה עוזר לו לפקס את עצמו ולאזן את עצמו, הוא היה רואה כל דקה, כל רבע שעה איפה הוא נמצא והיה מוסיף אינסולין או פחות אינסולין והוא היה מגיע לאיזון טוב יותר.

ישי אילת: אף אחד מאיתנו לא יודע מה יקרה לו בעוד 20, 30 שנה, אילו מחלות הוא עלול לפתח, וכמו שנאמר כאן כמה כסף המערכת תתחיל לשלם עליו.

ישי אילת: אנחנו לא רוצים להגיע לזה.

ישי אילת: אנחנו אומרים שההשקעה היום באמת קטנה, היא יחסית קטנה היום אבל לאחר מכן נחסוך השקעה שכל חולה כזה יעלה מיליונים למערכת.

רחל אדטו: כמה עולה.

רחל אדטו: כשמדברים על הסנסור זה לא מספיק כי יש את כל המתקנים שלו, על מה מדברים?

רויטל נימרי: הסנסור עצמו עולה בערך 300 שקלים כשהחברות נותנות את ההנחה על פי כמה סנסורים אתה קונה, ושני המכשירים שצריך לשים הם בעלות חד פעמית של בערך 5,000 שקלים.

רחל אדטו: זה 5,000 שקלים למכשיר.

רחל אדטו: אבל אחר כך צריך - - - -

רויטל נימרי: 300 לכל סנסור.

רחל אדטו: 300 לכמה זמן?

רויטל נימרי: בערך לשבוע.

רויטל נימרי: הסנסור שמחברים הוא לשבוע.

רויטל נימרי: הוא מתכלה.

זהבה אדלשטיין: לחמישה ימים.

רחל אדטו: הסנסור הוא לשבוע?

רחל אדטו: – לחמישה ימים.

ישי אילת: זה המחירון הרשמי של החברות וזה לא בטוח שזה המחיר שהקופות משלמות.

רחל אדטו: זה 300 כפול 52 זה עוד 15,000 שקלים בתוספת ה- 5,000 שקלים וזה 20,000 שקלים, וזו הוצאה של 15,000 שקלים לשנה.

רחל אדטו: המקסימום זה 15,000 שקלים למטופל בשנה.

רחל אדטו: מדובר על 200 ילדים - - -

ישי אילת: ההשקעה לא גדולה.

ישי אילת: מעבר לכך אנחנו מדברים גם עבור הסוכרתיים המתבגרים.

ישי אילת: יש כאן נושא של נשים בהיריון ששם זה סיפור שהן חייבות להיות מאוזנות כי אחרת יש סכנה מאוד גדולה לעובר ולאימא.

רחל אדטו: כאן זה דבר יותר פשוט לקחת מישהו לתקופת זמן קצובה.

ישי אילת: גם זה לא נמצא היום בסל.

רחל אדטו: אני תמהה על העלות של ה- 15,000 שקלים נניח 20,000 שקלים כפול 200 מדובר בכ- 4 מיליון שקלים.

דוד צנגן: וזה פחות לקופות החולים כי קופות החולים קונות את זה במחיר אחר.

רחל אדטו: כשפורטים כעת את העלות לפרוטה זה מדהים שעל זה אנחנו מדברים.

רחל אדטו: בבקשה נציג המועצה הלאומית לסוכרת.

חוליו ויינשטיין: יש כאן נציגות נכבדה של סוכרת נעורים וילדים.

רחל אדטו: אנחנו מערבבים כאן את שני המושגים יחד.

חוליו ויינשטיין: אבל מספר האנשים שמיצגים את סוכרת נעורים כאן אינו מייצג את מה שקורה באמת בשטח כי המגפה האמיתית היא לא בסוכרת נעורים.

חוליו ויינשטיין: מדובר בעשרות אלפים בישראל, אולי ב- 50,000 איש בערך.

חוליו ויינשטיין: אנחנו מדברים על המגפה האמיתית והיא סוכרת אצל מבוגרים.

חוליו ויינשטיין: את סוכרת המבוגרים אני מבקש לייצג כרגע כי זה המגפה.

חוליו ויינשטיין: אבל דעו שמדי שנה מתים בישראל כ- 40,000 אנשים מסוכרת.

חוליו ויינשטיין: בדרך לפה שמעתי שלמלחמה בתאונות הדרכים שבה מתו 500, 600 איש קיצצו להם מהתקציב 200 מיליון שקלים, אני לא יודע מהו התקציב ממנו קיצצו 200 מיליון שקלים.

חוליו ויינשטיין: אבל אנחנו מדברים על מחלה שהיא המחלה הכי משמעותית על התחלואה והתמותה.

חוליו ויינשטיין: זו בעצם הבעיה.

חוליו ויינשטיין: לפני עשרים שנה היו באים ואומרים לנו שיש לך סוכרת ואתה תלוי בגנים שלך אם אתה תפגע או לא תפגע, אם תלך לעולמך בגיל צעיר או תחיה חיים ארוכים.

חוליו ויינשטיין: היום אנחנו יודעים שאנחנו יכולים להשקיע ולשנות את זה.

חוליו ויינשטיין: לשנות את זה, הוזכרה כאן התכנית הלאומית שאנחנו אמורים להפעיל בכל המדינה על ידי משרד הבריאות וגם משרדים ממשלתיים, אולי כולם יחד.

חוליו ויינשטיין: זזו בעצם תכנית לאומית שלא אמורה להגיע לסכומים כאלה.

חוליו ויינשטיין: אנחנו יודעים שאת סוכרת מבוגרים אנחנו יכולים גם למנוע וגם לטפל ואנחנו לא כל כך עושים את מה שאנחנו היינו צריכים לעשות.

חוליו ויינשטיין: אנחנו מדברים על מחלה שהיא ערמומית במידה מסוימת, היא לא כואבת, אף אחד לא מרגיש בה ומי שלוקה בה ועד שהוא לא נפגע ממנה הוא לא מתלונן על שום דבר.

חוליו ויינשטיין: לכן היא לא סקסית כמו שהוזכר האיידס או חלילה מחלות כמו סרטן או מחלות כואבות אחרות.

חוליו ויינשטיין: היא הורגת לא פחות אולי אפילו יותר כפי שציינת מחלות אחרות.

חוליו ויינשטיין: התכנית הלאומית שהמועצה הציגה זה מה שאנחנו מבקשים להפעיל.

רחל אדטו: כבר עזרתי לך בלהגיד שאני מקווה שיאמצו אותה.

רחל אדטו: חברת הכנסת  אנסטסיה מיכאלי בבקשה.

אנסטסיה מיכאלי: תודה גברתי היושבת ראש, האמת שאני לא חברה בוועדה וכעת יש לנו בדיוק דיון בועדת החינוך והספורט על נושא פעילות הגופנית במערכת החינוך.

אנסטסיה מיכאלי: אני חושבת שזה לא פחות חשוב.

אנסטסיה מיכאלי: ביקשתי את הדיון הזה ואני כיושבת ראש השדולה לקידום זכויות המשפחה הגעתי לכאן להגיד את דבריי.

אנסטסיה מיכאלי: שמעתי שזו לא החלטה להכניס לסל התרופות את המכשיר, זו החלטה פוליטית וצר לי על כך.

אנסטסיה מיכאלי: אנחנו צריכים לדאוג לבריאות כל עם ישראל, זה לא פשוט כלכלית.

אנסטסיה מיכאלי: הסתכלתי על המסמך של מרכז מידע ומחקר של הכנסת שמונח על השולחן, יש בו נתונים סטטיסטיים והשוואות, כעת אנחנו חלק מה- OECD והתחלנו לנהל משא ומתן החל ממאי 2007, לפני כשלושה חודשים הפכנו להיות חלק גדול מהארגון הזה ויש לנו כאן נתונים של כל המדינות ואיפה אנחנו נמצאים ביחס אליהן.

אנסטסיה מיכאלי: צריך לבדוק איפה אנחנו נמצאים ואיך נוכל לשפר את המצב וגם לבדוק באילו תרופות משתמשים האחרים.

אנסטסיה מיכאלי: פרט אישי קטן, אימא שלי חולת סוכרת כשאני מתקשרת אליה לרוסיה, נכון שהאוכל שאנחנו אוכלים ובאילו מדינות אנחנו חיים הכול משפיע, היא אומרת שאין לה תרופה שמתאימה לה, והיא צריכה בכל פעם לגשת להיבדק ולהיות בבית חולים.

אנסטסיה מיכאלי: אני רחוקה ממנה ואני לא יכולה לעזור לה.

אנסטסיה מיכאלי: אני יודעת שעדיין זה הכול תלוי בכיס של הלקוח, של החולה שלא יכול לקנות את התרופה הראויה.

אנסטסיה מיכאלי: העניין שכל פעם זה משתנה ותמיד יש עוד חידושים ותרופה ניסיונית.

אנסטסיה מיכאלי: אני אומרת שאם יש כבר את הטיפול שאנחנו יכולים לתת אני ממליצה לוועדה הזאת למרות שכמה חברי כנסת אמרו שהדעה שלנו היא דעת פוליטיקאים, חברי כנסת, אני אומרת את זה כאימא לשמונה ילדים, כאזרחית שאכפת לה וגם כאדם שהגיש את הדיון וגם כי אני נמצאת עדיין במשבצת של חברת כנסת, אם נוכל להשפיע בהמלצה בפרוטוקול שתישמע, אני ממליצה לועדת הסל לשקול בחיוב להכניס את מד הסוכר הרציף לסל התרופות.

אנסטסיה מיכאלי: אני רוצה לציין פרט, לכולם יש את הטבלאות של ה- OECD?

אנסטסיה מיכאלי: מדהים שלעומת כל המדינות אנחנו בשיעור התחלואה של מחלת הסוכרת בישראל לבין שאר מדינות הארגון, בעמוד 3, אנחנו ב- 6.5 לעומת כל המדינות, כלומר אנחנו באמצע.

אנסטסיה מיכאלי: אם נסתכל על שיעור הפטירה מסוכרת ל- 100,000 לנפש, עמוד 10.

אנסטסיה מיכאלי: מדהים אותי שיש את האפשרות ואנחנו יכולים לתת את התרופה ונוכל לפתור את הבעיה.

אנסטסיה מיכאלי: כמו שאמרת זו מגפה.

אנסטסיה מיכאלי: נציג משרד הבריאות אמר שיש כאן כל מיני שיקולים ויש צורך לדרג.

אנסטסיה מיכאלי: אני מסתכלת על המלחמות שלי על תקציב החינוך במדינת ישראל, אנחנו כל הזמן מדורגים כמו האימא שמבקשת לקבל הנחה צריכה להביא ילד לגן  אלף חשבוניות להוכיח שהיא אימא ושיש לה עוד ילד כדי לקבל הנחה של 10%.

אנסטסיה מיכאלי: נעזוב את זה אבל הבריאות זה הכול.

אנסטסיה מיכאלי: ברגע שאנחנו בריאים נוכל להפוך את העולם.

אנסטסיה מיכאלי: אני מאחלת בהצלחה בהחלטות.

אנסטסיה מיכאלי: תודה.

רחל אדטו: נציג מכבי שירותי בריאות אני אדבר בשמך, רק תקן אותי אם אני טועה.

רחל אדטו: אני יודעת שמכבי לקחה עכשיו את הנושא של הפריפריה במסגרת אי שוויוניות בבריאות בפריפריה והמרכז, לקחו את הנושא של סוכרת כמדד לתחלואה.

רחל אדטו: יש להם תכנית לאומית,  כולל גם שירותי בריאות כללית שעושה פעילות דומה בנושא אי שוויון בין הפריפריה למרכז.

רחל אדטו: כאשר הטיפול בסוכרת והמעקב אחרי סוכרת הם אחד מהקריטריונים המרכזים בנושא הזה.

רחל אדטו: הבאתי נכון את העמדה?

אפרת טיש: אני עובדת סוציאלית במכון סוכרת נוערים של מכבי שירותי בריאות.

אפרת טיש: האמת שאחד הנושאים שהיו אמורים לעלות ולא עלו, זה המנדט שבו היינו רוצים להיות מעורבים בו והוא נושא הסייעות של הילדים הצעירים.

אפרת טיש: זה הסנסור האנושי - - -

רחל אדטו: אתן לך תשובה בנוגע לסייעות.

רחל אדטו: אני במסגרת הדיונים, וזה היה חלק מסדר היום אבל מאחר ונושא הסייעות לילדים נפתר קודם לישיבה הפעם הוא נמחק מסדר היום.

רחל אדטו: זה היה צריך להיות אחד מחמשת ההצעות להיום אבל הורדנו אותו כי הבעיה נפתרה.

רחל יעקבזון: המשבר שהיה בתחילת השנה בנוגע להקצאה.

רחל יעקבזון: עכשיו אנחנו פועלים כדי לקדם חקיקה בנושא.

רחל אדטו: ולכן הורדנו את הנושא מסדר היום בהסכמה, לא חד צדדית.

רחל אדטו: אני מצטערת על לוחות הזמנים וזה חלק מהבעיה.

דנית בן עמר: את מוכנה להציג את הנושא של סוכרת בהיריון?

רחל אדטו: אני מוכנה להקדיש לזה דיון נפרד.

רחל אדטו: מה נגיד על סוכרת היריון שאנחנו צריכים לאזן אותה לטובת הילד ולטובת האם?

דנית בן עמר: בדיקת רמת סוכר מצילה את העובר, חוסכת המון כספים למדינה, עוזר לי להיות אדם עובד ולא להרגיש שאני צריכה לשבת על חשבון המדינה בבית ולקבל קצבת נכות שהיא בטח כמו שהבנתי יותר יקרה מהסנסור.

דנית בן עמר: אני כן יכולה להגיד שהיום אני אימא ולא לילד עם סוכרת, אני אימא לילדים בריאים ואני צריכה לתפקד בבית, זה הציל לי את התפקוד והוריד לי את הרמות ל- 5.7 שזה חלום.

דנית בן עמר: כל ההיריון הייתי מאוד מאוזנת בזכות  רמת סוכר ובזכות זה נולדה לי בת בריאה ואני יכולה לתפקד בבית.

דנית בן עמר: אחד עשר חודשים השתמשתי במד סוכר רציף אבל זה נטל כלכלי כי זה כמו משכנתא, זה 2,000 שקלים בחודש.

רחל אדטו: איך קיבלת את זה בזמן ההיריון?

רחל אדטו: דרך הקופה?

דנית בן עמר: קניתי באופן פרטי.

דנית בן עמר: החלטנו שאנחנו הולכים לחיות בריא כמה שאפשר.

דנית בן עמר: היום אני לא יכולה לממן אותו אז אנחנו עושים שבוע שבוע ויש שבועות שאני יודעת שבעבודה יותר לחוץ אז אני מפעילה אותו, יש שבועות שלא, אבל בהחלט זה משנה את החיים.

רחל אדטו: הישיבה הפעם בגלל שעסקנו במורחב בסוכרת בכלל ובסוכרת נעורים, היה כאן ערבוב של שני הנושאים גם של סוכרת, גם של מניעה, גם של תכניות מול סוכרת נעורים עם הבעיות שהיא מייצגת והנקודה העיקרית היא נקודת הסנסור ונקודת המכשיר, גם בגלל שזה רלוונטי היום בעקבות סל התרופות.

רחל אדטו: לכן היה עירוב של מספר נושאים אבל זה לא הוריד מחשיבות הדיון בנושא הסוכרת בכלל ומהי המחויבות שלנו כחברי כנסת או כשומרי הסף של נושאי הבריאות במקום הזה.

רחל אדטו: חיים אורון אמר את הדבר הנכון, היכולת שלנו לעשות היא לא באמצעות הכנסת הסנסור לסל התרופות, לא חברי הכנסת יכניסו אותו לסל התרופות.

רחל אדטו: תפקידם, אחריותם של חברי הכנסת הוא לעשות את המאמץ להגדיל את תקציב הסל.

רחל אדטו: דווקא היום ודווקא השנה הזאת תקציב הסל מלכתחילה הוא נמוך מאוד יחסית למה שהיה בשש שנים האחרונות.

רחל אדטו: מתחילים בסל של 300 מיליון שקלים שכבר עכשיו יודעים שנגרעו 30 מיליון שקלים לחיסונים.

רחל אדטו: הווה אומר שהשנה יש סל של 270 מיליון שקלים בלבד.

רחל אדטו: מה שכמובן יוריד חלק מאוד משמעותי מהדברים שהיו אמורים להיכנס לסל.

רחל אדטו: לכן מה שנאמר שאיפה שאנחנו יכולים לעשות עכשיו זה בועדת כספים, היום בשבוע הזה, ערב ההצבעה על תקציב 2011-12 שמכניס בתוכו את תקציב סל התרופות לשנתיים הקרובות, זו החובה שלנו, זו המלחמה שלנו להילחם על העלאת תקציב הסל.

רחל אדטו: משם תגיע הישועה גם לסנסור כי בועדת הסל כשמודדים את הסנסור ל- 200 ילדים מול דברים אחרים אז אם יש יותר כסף האפשרות לתמרן היא יותר גדולה וכשאין כסף זה תמיד נדחק למקום אחר.

רחל אדטו: כאן אני רואה את החלק שלנו באחריות האמיתית.

רחל אדטו: אני לא יכולה להגיד יהיה בסדר, אני לא בטוחה, לי בהחלט כחברת האופוזיציה קל להגיד יהיה בסדר.

רחל אדטו: אני ערה לזה ואני יודעת שמתנהלים דיונים כרגע על הגדלת תקציב הסל לשנתיים הקרובות.

רחל אדטו: אני מקווה שזה יצליח ואם זה יצליח אז הישועה יכולה להיות דרך העלאת תקציב הסל.

רחל אדטו: אתם צריכים לפעול להעלאת המודעות שאחד הדברים לעשות היה גם הדיון הזה כאן בכנסת.

רחל אדטו: אני יכולה לומר לכם בתור מי שהייתה בוועדה, זו עצה מבפנים עם כל הלב, אחד הדברים שהשפיעו מאוד היו הקשרים הישירים עם האגודות חולים למיניהם.

רחל אדטו: כשעמדו בפתחה של ועדת סל התרופות קבוצות ההפגנות החולים שמחו על האוסטופורוזיס ועל מחלות אסטמה סרטן המעי ואחרות, הם עמדו שם והעלו באופן קבוע למודעות את הצורך בטיפול שלהם, זה השפיע.

רחל אדטו: לא חברי הכנסת שכתבו מכתבים אלא הישיבה הבלתי פוסקת של אגודות החולים מול דלת הוועדה והעלאת המודעות של חברי הוועדה על הצורך האמיתי, כמו שהביאה את זה מאיה בדרך היפה שהביאה.

רחל אדטו: זו עצה של מי שהייתה שם, מי שמכירה את הדבר הזה.

רחל אדטו: הקשר האישי עם החולים ועם איגודי החולים עושה משהו.

רחל אדטו: בדרך של ההבנה של חברי הוועדה לרגישות של כל מי שיושב שם לכל הדברים האלה.

רחל אדטו: זה כמובן לא במסגרת סיכום הוועדה, זו עצה חברית, ידידות, אמיתית, רפואית, לא יודעת איך לקרוא לזה.

רחל אדטו: אם אסכם את הדיון אוכל לומר שבמסגרת הסיכום, כמובן שאת מה שאמרתי אני לא מכלילה בסיכום זה היה מהצד.

רחל אדטו: הוועדה רושמת בדאגה את העלייה המתמדת בשכיחות מחלת הסוכרת בקרב האוכלוסייה בישראל ואת ההשלכות החמורות של נתון זה על איכות החיים מחד ועלות הכלכלית מאידך.

רחל אדטו: הוועדה קוראת למשרד הבריאות לפעול להגברת המודעות בציבור לשכיחות העולה של המחלה, לנזקיה, לדרכים להישמר מפניה ולמנוע החרפתה כמו הטמעת חשיבות השמירה על אורך חיים בריא ותזונה בריאה.

רחל אדטו: הוועדה קוראת למשרד הבריאות לאמץ את המלצות המועצה הלאומית לסוכרת ולתקצב את הפעילות הן של איתור, הן של מניעה ומחקר.

רחל אדטו: הוועדה קוראת למשרד הבריאות לעצב דרכים להתמודדות עם שיעורי התחלואה הגבוהים בקרב אוכלוסיות מוחלשות ובעיקר לפתור לאלתר את הבעיה החמורה של הימנעותן של אוכלוסיות אלה לרכישת שירותי בריאות בשל חסמים כלכליים.

רחל אדטו: הוועדה קוראת למשרד הבריאות לבחון מחדש את קריאה לקביעת תקרת תשלומים סבירה יותר למשפחה שיש בה יותר מחולה כרוני אחד.

רחל אדטו: זאת ההזדמנות להודות  לשלי על העבודה המדהימה שהיא עשתה במסגרת מרכז מידע ומחקר של הכנסת, הדף שכולנו ציטטנו ממנו.

רחל אדטו: אותי זה לא מפליא בהכירי את העבודה, אבל זה ראוי לכל השבחים.

רחל אדטו: תודה רבה הישיבה נעולה.