ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 300, 2010-12-21 12:00

דוד רותם: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החוקה, חוק ומשפט.

דוד רותם: על סדר היום הצעת חוק בתי המשפט (תיקון – איסור פרסום שמות קטינים בהליכים אזרחיים), התשס"ט-2009, הצעתם של חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שלי יחימוביץ, אופיר אקוניס, אילן גילאון, אלכס מילר, מירי רגב.

דוד רותם: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, תסבירי לנו מה החוק ועל מה אנחנו מדברים.

אורלי לוי אבקסיס: כבוד היושב ראש, אני שמחה שאנחנו מקיימים עכשיו עוד דיון בנוגע לחוק שאמור לתקן איזושהי לקונה.

אורלי לוי אבקסיס: באמת המטרה הראשונית שלו הייתה להגן על קטינים, גם בסדרי דין אזרחיים, כי בפלילי הם כבר מוגנים ודואגים לפרטיות שלהם ודואגים לא לפרסם כל פרט שיכול לחשוף אותם.

אורלי לוי אבקסיס: גם אם הרצון שלנו באמת ממקום טוב, אבל חשיפת פרטים יכולה להוות משהו מביך, גם משהו שיכול לפגוע באותם ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: בהליך האזרחי יש הרבה פעמים גם נגזרת של הליך פלילי, לצערי הרב מה שקורה בעיקר בעידן הטכנולוגי היום, שכאשר אתה מגיש שם, פתאום עולים וצפים כל מיני נתונים שנדונים בהליך האזרחי שהם פועל יוצא.

אורלי לוי אבקסיס: לדוגמה, אם הוא נאנס, איזה דברים עברו עליו, דברים שמעידים על מצבו הנפשי, הגופני, האם יש לו תופעות כאלה ואחרות, האם הוא מטופל ובאיזה תנאים.

אורלי לוי אבקסיס: את הדברים האלו אנחנו רוצים לחסום.

אורלי לוי אבקסיס: יש דברים שהם באמת מעבר לעניין הציבורי שאנחנו כן רוצים לשמר כדי להעלות נושאים לסדר היום ואולי בעקבות כך גם לשנות מציאות מסוימת ולהטביע ערכים, אבל לא על חשבון פרטיותו של אדם, בעיקר לא אם הוא קטין.

אורלי לוי אבקסיס: רוב הדברים פחות או יותר מסוכמים.

אורלי לוי אבקסיס: כמובן שיש את הנושא שהוועדה הציעה לדיון.

אורלי לוי אבקסיס: אני עדיין חושבת שהצעת החוק המקורית הייתה יותר טובה, אבל אני מבינה את הרגישות של משרד המשפטים ושל הנוגעים בדבר, ולכן אני יכולה לקבל את התיקונים שהוצעו.

דוד רותם: איזה תיקונים הוצעו?

דוד רותם: עוד לא הבנתי.

דוד רותם: את תציגי את החוק שלך.

אורלי לוי אבקסיס: החוק המקורי שלי לא כאן.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לחיות בשלום עם רוב התיקונים.

דוד רותם: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אני לא יודע מה זה התיקונים שהוצעו כאן.

דוד רותם: בינתיים עוד לא שמעתי על תיקונים.

דוד רותם: בינתיים אני עוסק בקריאה ראשונה בחוק שהוגש על ידי חברי כנסת מכובדים ואני רוצה שיסבירו לי את החוק שלהם ומה הוא אומר.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת החוק היא:      הצעת חוק בתי המשפט, תיקון איסור שמות קטינים בהליכים אזרחיים.

אורלי לוי אבקסיס: בחוק בתי המשפט (נוסח משולב) התשמ"ד-1984, סעיף 70(ג), האמור בו יסומן  1 ואחריו יבוא:     	לא יפרסם אדם בלי רשות מפורשת של בית המשפט שם קטין שהנו צד להליך אזרחי החושף פרטים אודות מצבו הבריאותי, בין אם נפשי או גופני.

אורלי לוי אבקסיס: לא יפרסם אדם בלי רשות של בית המשפט שם קטין שהנו צד להליך אזרחי המגלה כי אחת הנסיבות המפורטות בסעיף 24 לחוק הנוער (טיפול והשגחה), 1960, חלה עליו.

אורלי לוי אבקסיס: בתיקונים הכנסנו לכאן, ומשרד המשפטים חשב שההגנה צריכה להיות אפילו יותר רחבה כי עלו כאן טענות שאמרו לגבי העניין הפרוצדורלי והכנסת החוק הזה לאותן מערכות.

דוד רותם: הצעת החוק שלך הוגשה כפי שהיא.

דוד רותם: עכשיו אני אשמע את עמדת משרד המשפטים.

פרץ סגל: בסוף הישיבה הקודמת כבודו ביקש מאתנו שננסה להגיע להסכמות בין הגורמים הנוגעים בדבר בין משרדי הממשלה והמועצה לשלום הילד הצטרפה, הואילה בטובה עורכת הדין ורד וינדמן להצטרף אלינו, כדי להגיע לאיזה שהן הסכמות בנוסח החוק.

פרץ סגל: בשעתו הערנו לגבי נוסח החוק, שהסעיף השני מיותר כי למעשה הוא כבר נמצא היום בחוק הנוער (טיפול והשגחה) והוא אפילו מצמצם אותו משום שהוא מצמצם אותו רק לעניינים אזרחיים בעוד שסעיף 24 הוא רחב יותר מאשר הסעיף הקיים.

פרץ סגל: לכן הסעיף השני לדעתנו היה מיותר בהצעת החוק.

פרץ סגל: לגבי הסעיף הראשון, אנחנו חשבנו שהדברים שנכללים בו הם רחבים מדיי, או לעניין של מצבו הבריאותי, שזה דבר אחד, ודבר שני, העניין של ההיתר נמצא בסעיף 24 לחוק הנוער.

פרץ סגל: לכן חשבנו שהמקום הגיאוגרפי, אם נשתמש בביטוי הזה, של הסעיף הוא סעיף 24 לחוק הנוער (טיפול והשגחה) שאוסר באופן כללי על פרסום דברים בין אם בבי המשפט, בין אם מחוץ לבית המשפט, בנוגע לעניינים מסוימים של קטין.

פרץ סגל: אמרנו שאם העניינים הבריאותיים האלה ראוי גם כן שייכנסו לאותה קטגוריה, הרי שראשית נעביר את הסעיף ההוא לשם, ושנית, ננסה להגדיר מה הם אותם ענייני בריאות, נגדיר אותם באיזושהי קטגוריה של פרטיות ולא נשאיר אותם ככל עניין בריאותי כפי שהוא כי בהערת הוועדה כאן היו עניינים שגלויים לעין, מה שנקרא בלשון מקורותינו גורמים שבגלוי, אין סיבה שאנחנו נגיד שצריך היתר של בית משפט כדי לפרסם אותם רק בגלל שעניינו של אותו קטין היה בבית המשפט.

פרץ סגל: בהתאם לכך, בתיאום גם עם היועצת המשפטית של הוועדה, הצענו שני תיקונים.

פרץ סגל: תיקון אחד בנוגע למה שאמרתי עכשיו, כלומר, הוספת ענייני הבריאות, שנוגעים לפרטיותו – ואני מניח שהיועצת המשפטית של הוועדה תאמר מה הנוסח שהיא ניסחה בסופו של דבר בהמשך לדיונים אתנו – בסעיף 24.

פרץ סגל: הגבלנו את זה עדיין להליך אזרחי, אף על פי שיכול להיות שיש מקום להרחיב את היריעה, אבל לא נכנסנו לזה כי זה מה שנכלל בהצעת החוק.

פרץ סגל: הדבר השני שעשינו, עשינו  תיאום בין סעיף 24 לבין סעיף 70 לחוק בתי המשפט מכיוון שהיותו של הקטין נדון בהליך פלילי, יש סתירה בין סעיף 24 לבין סעיף 70(ג).

פרץ סגל: לכן גם העניין הזה נכלל בנוסח שאני מניח שהיועצת המשפטי תכף תציג.

נעמה מנחמי: סעיף (ג) שמוצע למחוק אותו, המחיקה נועדה למנוע משהו מסוים.

דוד רותם: מי רוצה למחוק את הסעיף?

נעמה מנחמי: משרד המשפטים.

פרץ סגל: אני אסביר מה היחס בין שני הסעיפים.

פרץ סגל: סעיף 24 לחוק הנוער (טיפול והשגחה) אומר שכל קטין שעניינו הובא בפני בית המשפט, אסור לפרסם, ולא רק לפרסם אלא גם להביא בכל דרך שהיא לזיהויו של אותו קטין.

פרץ סגל: סעיף 70(ג) כולל שני דברים, כולל גם את העניין של קטין שהוא נאשם במשפט פלילי אבל רק בשל עבירות מסוימות.

פרץ סגל: כלומר, יש היום הגדרה בחוק הנוער (טיפול והשגחה) מעבר ל-70(ג), כלומר, יש סתירה מבחינה זאת ש-24 לחוק הנוער (טיפול והשגחה) רחב יותר מאשר 70(ג).

פרץ סגל: 70(ג) לעומת זאת רחב יותר בזה שהוא כולל לא רק קטין שעניינו הובא בפני בית המשפט אלא גם קטין שהוא מתלונן או ניזוק או עד במשפט פלילי בשל עבירות מסוימות.

פרץ סגל: סתירה נוספת שקיימת בין שני הסעיפים היא שסעיף 24 קובע עונש של שנת מאסר בעוד שסעיף 70 קובע עונש של חצי שנת מאסר.

פרץ סגל: כדי להביא להתאמה בין שני הסעיפים עשינו שני דברים.

פרץ סגל: לקחנו את סעיף 70(ג).

דוד רותם: החוק שבפניי עוסק באיסור פרסום שמות קטינים בהליכים אזרחיים.

דוד רותם: אם משרד המשפטים רוצה לתקן את החוק, את סעיף 70(ג) ואת כל הדברים האלה, יש שיטה: מגישים הצעת חוק ומתקנים.

דוד רותם: אני הייתי שמח אם הייתם עוסקים בכל הנושא אבל אני מבין שיש כבר ועדה שעוסקת בנושא.

פרץ סגל: אמורה להיות.

דוד רותם: אמורה להיות ועדה כבר מלפני עשר שנים בערך.

דוד רותם: מאוד הייתי מבקש שתקדמו את העניין הזה כי זה לא רק על קטינים אלא נכון לפתור את העניין הזה לגבי כל אדם בעולם.

פרץ סגל: הדברים מקובלים עלי.

דוד רותם: האם אדוני רוצה שאני אפנה לשר המשפטים במישרין?

פרץ סגל: אני חושב שזאת הדרך הטובה.

דוד רותם: אני קורא לשר המשפטים להקים את הוועדה, אם צריך אותה, כי אני חושב שאפשר לעשות את זה גם בלי ועדה, ולפתור את הבעיה בכללותה.

דוד רותם: עותק הפרוטוקול יועבר לשר המשפטים.

דוד רותם: אני גם אפנה אליו בכתב.

דוד רותם: אני רוצה לדבר עכשיו על העניין של ההליכים האזרחיים.

דוד רותם: מה הבעיה שלכם עם סעיף קטן (2): לא יפרסם אדם בלי רשות מפורשת של בית המשפט שם קטין שהנו צד להליך אזרחי החושף פרטים אודות מצבו הבריאותי, בין אם נפשי ובין אם גופני.

פרץ סגל: הקושי שלנו היה שהסעיף כפי שהוא רחב מדיי.

פרץ סגל: מדובר בכל פרט שהוא על מצבו הבריאותי ויש דברים שכפי שאמרתי שאין סיבה לבוא ולומר שכיוון שהם נדונו בבית המשפט, יחול עליהם איסור פרסום.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקבלת את ההסתייגות שלהם כאן.

אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שיש בזה הגיון.

פרץ סגל: לכן היה לנו קושי עם הסעיף כפי שהוא מנוסח כרגע.

פרץ סגל: שנית, הקישור, נראה לנו שלא היה צריך לקשור בין סעיף 2 ל-3, בין חוק בתי המשפט לחוק הנוער (טיפול והשגחה) כי בסעיף 3 להצעת החוק מפנים לסעיף 24 לחוק הנוער (טיפול והשגחה) לעניין הפרסום.

פרץ סגל: חשבנו שעדיף שהדבר יהיה באותו מקום.

פרץ סגל: כלומר, שני הדברים יהיו יחד בחוק הנוער (טיפול והשגחה), גם העניין של מה הדברים שאסור לפרסם וגם דרך התרתם, מכיוון שעניין הפרסום, כפי שהוא בחוק בתי המשפט, הוא מצומצם.

פרץ סגל: בחוק הנוער (טיפול והשגחה) מדובר גם על אפשרות לזהות את הקטין.

פרץ סגל: לדוגמה, אם אני אמחק את שם הקטין אבל יהיה כתוב בנו של ראובן, הרי ברור שהמטרה לא תושג.

פרץ סגל: לכן חוק הנוער טיפל בעניין הזה וחוק בתי המשפט לא טיפל בו.

פרץ סגל: לכן חשבנו שעדיף שההסדר יהיה תחת חוק הנוער (טיפול והשגחה), שם ההגדרה איך אפשר לזהות את הקטין כבר באה לידי ביטוי בחוק עצמו, נקבע מה הם הפרמטרים הספציפיים לעניין היקף הפגיעה בפרטיות כתוצאה מעניינים בריאותיים, ושלישית, מנגנון ההתרה באמצעות בית המשפט כבר נכלל בחוק הנוער (טיפול והשגחה) ולכן ניתן לסמוך גם עליו.

דוד רותם: לכן הנוסח שהציעה היועצת המשפטית לוועדה - האומר: לא יפרסם אדם בלי רשות בית המשפט פרסום בעניינו של קטין כאמור בסעיף 24(א) לחוק הנוער (טיפול והשגחה) 1960.

דוד רותם: פרסם אדם פרסום כאמור, יהיה דינו כדין מי שפרסם לפי חוק הנוער – זה נוסח שנראה לכם.

פרץ סגל: אכן כך.

דוד רותם: לגבי סעיף 3, בעצם זה אותו הדבר.

פרץ סגל: זה מיותר.

פרץ סגל: הוא מתייתר.

דוד רותם: הוא נכנס לתוך זה.

נעמה מנחמי: נכון.

אברהם מיכאלי: בעצם זה כולל בפנים.

אורלי לוי אבקסיס: הוא איזן את החוקים.

נעמה מנחמי: אמנם לא יצא לנו לדבר הרבה לפני, אבל קצת מטרידה אותי השאלה מה בדיוק נכנס באותה מסגרת של "לרבות" שנמצאת עכשיו בסעיף 24(א)(1), פסקה (א), שקודם כללה את "הקטין הובא בפני בית משפט" ועכשיו הוספנו או ההצעה היא להוסיף "לרבות קטין שהוא עד במשפט פלילי או מתלונן או ניזוק במשפט בשל עבירה לפי הסעיפים המפורטים".

אברהם מיכאלי: למה רק עבירה?

נעמה מנחמי: אם הוא הובא בפני בית המשפט, מבחינתכם זה כולל נאשם חשוד או עד, נכון?

פרץ סגל: לא עד.

נעמה מנחמי: בסדר.

נעמה מנחמי: נאשם או חשוד.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שהתוספת הזאת ראויה.

דוד רותם: הייתי רוצה להכניס גם עד.

פרץ סגל: זה כתוב.

אורלי לוי אבקסיס: משרד המשפטים הציע עד.

נעמה מנחמי: למה לרבות קטין שהוא עד במשפט פלילי או אזרחי?

אורלי לוי אבקסיס: כי שם יש לקונה שגם אותה רוצים לפתור על הדרך.

ורד וינדמן: בסך הכל, מה שעשה משרד המשפטים זה להעביר את מה שבתוך סעיף 70 לחוק בתי המשפט לתוך סעיף 24.

נעמה מנחמי: נכון.

פרץ סגל: כדי שלא תיווצר הסתירה.

אורלי לוי אבקסיס: זה איזון ראוי.

נעמה מנחמי: דווקא בזה שאנחנו חוזרים, זה לא ממעט דברים אחרים.

נעמה מנחמי: כלומר, ברגע שאני אומרת "לרבות קטין שהוא עד במשפט פלילי או מתלונן הניזוק במשפט בשל עבירה וכולי", האם זה לא ממעט את כל היתר במסגרת ה"לרבות"?

ורד וינדמן: לדעתי כן.

פרץ סגל: עניינו הובא, עניינו הובא.

נעמה מנחמי: לא כתוב עניינו הובא.

נעמה מנחמי: כתוב שהקטין הובא.

נעמה מנחמי: אני חושבת שהסעיף כרגע קצת מבלבל.

דוד רותם: צריך להיות קטין שעניינו הובא.

פרץ סגל: אפשר להוסיף את המילה עניינו.

נעמה מנחמי: זה תיקון מהותי לסעיף 70(ג) שמנסים לתקן.

נעמה מנחמי: זה לא תיקון על הדרך לסעיף 24 כי "לרבות קטין שהוא עד, מתלונן או ניזוק", אלה בדיוק המקרים שהוא לא נאשם או חשוד והמחוקק כן מצא לנכון לדבר על קטין שהוא עד, מתלונן או ניזוק בעבירות המסוימות האלה ולא על קטין שהוא עד, מתלונן או ניזוק.

ורד וינדמן: אנחנו מיד נבדוק אם זאת הכוונה.

דוד רותם: עכשיו המחוקק ישנה את דעתו.

ורד וינדמן: זה התהליך הלוגי שאני מבינה.

נעמה מנחמי: את מבינה נפלא, אבל אנחנו רוצים לדון בזה.

פרץ סגל: השאלה אם באמת אנחנו רוצים להרחיב כרגע את היריעה כפי שאדוני אמר בתחילה.

פרץ סגל: הסעיף הזה לא היה ואלמלא נתקלנו בסתירה הזאת, לא היינו דנים בו כי זה לא כלול בהצעת החוק.

פרץ סגל: מכיוון שאנחנו כבר נוגעים בעניין הזה ויש סתירה, אנחנו דנים בו.

דוד רותם: אם כבר מתקנים, אז מתקנים.

דוד רותם: אם אפשר להגן על קטינים, זה חשוב.

אברהם מיכאלי: איך בכיסוי הזה אני מכסה את המקרה של קטין שניזוק בתאונת דרכים?

נעמה מנחמי: סעיף (ט).

דוד רותם: סעיף (ג): לא יפרסם אדם פרסום בעניינו של קטין כאמור בסעיף 24 לחוק הנוער (טיפול והשגחה).

נעמה מנחמי: לא, הוא מדבר על תאונת דרכים.

נעמה מנחמי: חוק הנוער (טיפול והשגחה) זה משהו אחר.

נעמה מנחמי: סעיף (ט).

פרץ סגל: פסקה (ט).

נעמה מנחמי: פסקה (ט) בנוסח המשולב מדברת על עניין בריאותו.

דוד רותם: "אינו מהווה פגיעה של ממש בפרטיותו של הקטין", אחר כך אני ארצה שתסבירו לי.

נעמה מנחמי: אני חושבת שאני ארצה להסביר.

נעמה מנחמי: יכול להיות שהדרך לפתור את זה היא דווקא אחרת, אבל יש כאן סוגיה שמשרד המשפטים ניסה לפתור והיא שבעצם סעיף 24(ב) לחוק הנוער אוסר כל פרסום אפילו אם הקטין או בן משפחתו הסכימו לפרסום.

נעמה מנחמי: יוצא שמדובר בסעיף שהוא מאוד מגביל.

נעמה מנחמי: לכן אני חושבת שמשרד המשפטים ניסה למעט את זה בזה שהוא מגדיר רק דברים שהם פגיעה של ממש בקטין.

אברהם מיכאלי: זה אומר שמותר לפרסם שם.

אברהם מיכאלי: אני לא מסכים לזה.

אברהם מיכאלי: אני לא חושב שזה הגיוני.

פרץ סגל: תלוי מה.

נעמה מנחמי: גם פתרון שבו אנחנו מאפשרים במקרים ספציפיים, מכניסים בתוך סעיף 24(ב) איזשהו סעיף שמאפשר לגלות דברים בהסכמה, גם יכול לפתור את זה.

נעמה מנחמי: כלומר, אלה שתי צורות לפתור את הבעיה.

אברהם מיכאלי: הסכמה של מי, של ההורים?

אורלי לוי אבקסיס: של האפוטרופוס.

נעמה מנחמי: תלוי בגילו של הקטין.

אברהם מיכאלי: אני בקטע הזה לא סומך על ההורים, עם כל הכבוד להם.

אברהם מיכאלי: שיבואו לבית המשפט ויבקשו רשות.

פרץ סגל: זאת הייתה גם העמדה שלנו.

אברהם מיכאלי: אני מסכים לה.

דוד רותם: כן, אבל אני גם לא מסכים למלים "למעט דבר שגילויו אינו מהווה פגיעה של ממש".

אברהם מיכאלי: נכון.

אברהם מיכאלי: אני לא מסכים לזה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אם הוא יושב בכיסא גלגלים או יש משהו שנראה לעין?

דוד רותם: יכול להיות שזה נראה לעין ועכשיו מה שקורה זה שהוא צריך לפרסם בעיתון שהוא תובע בגלל שהוא קיבל זריקה ברשלנות ועכשיו יתחילו לבדוק את כל המחלות שלו.

דוד רותם: למה אני צריך את זה?

דוד רותם: מה האינטרס הציבורי המוגן שאני צריך לפרסם קטינים אם הוא יושב בכיסא גלגלים או לא יושב בכיסא גלגלים.

נעמה מנחמי: אני יכולה לחשוב לדוגמה על ילד שנרתם למאבק למלחמה בסרטן והופיע בפרסומות.

נעמה מנחמי: ברור שזה ילד שהוא חולה סרטן.

ורד וינדמן: זה בעל דין.

ורד וינדמן: המקרה שלך לא כלול.

דוד רותם: אין לי בעיה כי זה לא שהוא הגיש תביעה לבית המשפט.

ורד וינדמן: אולי הוא גם הגיש תביעה.

נעמה מנחמי: אפשר לומר שזה בעניין.

נעמה מנחמי: אפשר למעט את זה.

דוד רותם: אדם הגיש תביעה לבית משפט, אף אחד לא צריך לדעת עליו את הפרטים האלה.

אורלי לוי אבקסיס: גם ילדי רמדיה למשל?

דוד רותם: אם את שואלת אותי, גם ילדי רמדיה.

דוד רותם: למה צריך לפרסם את השמות שלהם ואת מצבם הבריאותי?

דוד רותם: את מי זה מעניין?

אורלי לוי אבקסיס: לא, את השמות לא, אבל את מצבם הבריאותי, יכול להיות שכן.

דוד רותם: למה?

אורלי לוי אבקסיס: כי אז זה מביא את הנושא לדיון הציבורי.

ורד וינדמן: במקרה יש כאן פרסום על ילדי רמדיה שפורסם ב-YNET.

ורד וינדמן: "כך סיפרה אימא של ילד בן שבע, נכה מאה אחוזים שנפגע מתחליף החלב המסוכן".

ורד וינדמן: אין כאן שום פרט מזהה, אין כאן שום שם ובכל זאת יש כתבה.

אורלי לוי אבקסיס: בעניין הזה צריך לחנך את המפרסמים, את העיתונאים.

דוד רותם: לא רוצה לחנך עיתונאים.

אורלי לוי אבקסיס: החוק הזה מחנך אותם.

דוד רותם: לא, חינוך זה בוועדת חינוך.

פרץ סגל: ברשות אדוני, אני אסביר מה עמד ביסוד המחשבה שלנו בחלופות השונות.

פרץ סגל: עניינו הבריאותי של אדם, יכול להיות שהוא גלוי לעיני כל.

פרץ סגל: האם העובדה שהעניין הזה נדון בבית המשפט הופכת את זה לאיסור פרסום?

פרץ סגל: אם היינו באים ואומרים  שאם זה פוגע בצנעת חייו, עניין בריאותי, אסור לפרסם, בין אם זה בגיר ובין אם זה קטין.

פרץ סגל: כאן אנחנו נותנים הגנה נוספת ואומרים שכיוון שזה הובא בבית משפט, הרי שאנחנו רוצים לומר שהדבר אסור.

פרץ סגל: לא יכול להיות מכיוון שהדבר הובא לבית המשפט, למשל שאותו ילד נקטעה רגלו מכיוון שהוא היה מעורב בתאונת דרכים, וברגע שזה בא לבית משפט, זה הופך לאיסור פרסום וצריך ללכת לבית משפט כדי לבקש היתר על העניין הזה.

דוד רותם: אני אגיד לך מה מטריד אותי.

דוד רותם: ילד שנקטעה רגלו בתאונת דרכים לא יקבל, גם לא בעמוד 34 של עיתון עם 200 עמודים, שתי שורות למטה כי זה לא מעניין אף אחד.

פרץ סגל: אם הוא היה שחקן כדורגל, אני חושב שזה כן היה מעניין.

דוד רותם: זה בדיוק העניין.

דוד רותם: מה שמעניין זה מה יש מסביב.

דוד רותם: אם באים ואומרים שילד נפגע בתאונת דרכים, אין לי בעיה.

דוד רותם: אבל כאשר באה תביעה אזרחית לבית המשפט כי הוא תובע פיצויים ושם כתוב שהוא נכה בכל גופו, בוא נאמר שכולנו יודעים שמי שנכה בכל גופו, יש לו בעיה כי הוא גם לא שולט בסוגרים שלו, אז צריך לפרט את זה שהוא כתב בכתב התביעה שהוא דורש על זה כסף וכולי?

דוד רותם: זאת לא פגיעה בפרטיותו.

דוד רותם: האיש הוא מאה אחוזים נכה בכל גופו, ואז מה אתה רוצה?

דוד רותם: זה המצב.

דוד רותם: יאמרו לך שזאת לא פגיעה בפרטיותו כי כל אחד מבין את זה.

דוד רותם: אין לי בעיה שכל זמן שלא הגעתי לבית המשפט, כי הרי הפחד שלי הוא מפני פרסום של כתבי תביעה וכתבי הגנה וכל העדויות שמסתובבות מסביב.

דוד רותם: אין מצב שזאת לא פגיעה בפרטיות.

דוד רותם: אתה רוצה לפרסם את הילד הזה שהוא יושב על כיסא גלגלים?

דוד רותם: צלם אותו, אני לא מדבר על זה.

דוד רותם: אני רוצה למנוע את הגילוי של הדברים שנמצאים בבית המשפט.

דוד רותם: ילד הגיש תביעה לבית המשפט, מאותו רגע לא תפרסם שום דבר על העניין שלי.

פרץ סגל: אנחנו חשבנו למשל שייצוג פלילי, כדי לפרסם את הדבר הזה צריך יהיה ללכת לבית משפט, אמרנו שדברים שהם גלויים לעין, אותם אפשר יהיה לפרסם בלי רשות של בית המשפט.

פרץ סגל: זאת הייתה המטרה שלנו.

דוד רותם: הבעיה היא מה המסקנות הנובעות מן התנאי מן התנאי מן התנאי.

דוד רותם: זאת הבעיה שמטרידה אותי.

דוד רותם: הרי לא יפרסמו תמונה של ילד קטוע רגליים ויאמרו שהוא הגיש תביעה לבית המשפט.

דוד רותם: ברור לכולנו שבכל מיני דרכים עקיפות יפרסמו יותר.

דוד רותם: אני אומר, מה יקרה?

דוד רותם: יגישו בקשה לבית המשפט ובית המשפט יחליט.

פרץ סגל: יפרסמו יותר, תהיה סנקציה פלילית.

דוד רותם: אז שיפנו לבית המשפט ויקבלו רשות.

פרץ סגל: זאת אחת האופציות.

פרץ סגל: אנחנו ניסינו לאזן בין שני הדברים כדי לא להעמיס על בית המשפט וכדי לא להביא לכך שאותם דברים שהם גלויים לעין, צריך יהיה  לכסות אותם כי יוגש הליך אזרחי.

פרץ סגל: זה האיזון שניסינו לעשות.

פרץ סגל: האופציה השנייה הייתה לא להגיד באופן ממשי אלא להתבסס על ניסוח שקיים בחוק.

אורלי לוי אבקסיס: אותו ילד שרכב על הסקטבורד ואלה שנכנסו בו והפכו אותו לצמח ואחר כך הלכו לאכול ארוחת צהרים, הסיפור המזעזע כאן, ראינו מה זה ילד והבנו במה מדובר.

אורלי לוי אבקסיס: גם הסיפור של אליאור חן, אבל זה פלילי.

אורלי לוי אבקסיס: בסיפור של אותו ילד שנדרס והפך לצמח, אני כן הייתי רוצה שהסיפור הזה יגיע כי יכול להיות שבאיזשהו אופן הוא גם משרת אינטרס ציבורי של להיזהר, של למצות את הדין וכולי.

דוד רותם: מתי את רוצה שהוא יגיע?

דוד רותם: הוא הגיע לא בגלל שהילד הזה הגיש תביעה אלא הוא הגיע משום שהמשטרה חקרה והמשטרה מצאה את האשמים.

דוד רותם: לכן זה הגיע לתקשורת וזה לא הסעיף הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אחר כך יש תביעה אזרחית.

דוד רותם: ברגע שהוא הגיש תביעה אזרחית, אני לא צריך שעיתון כלשהו יפרסם.

אורלי לוי אבקסיס: מתי מתחיל הביטוח לפעול?

אורלי לוי אבקסיס: מתי מתחילה לפעול התביעה של הביטוח?

אורלי לוי אבקסיס: בתעבורה למשל.

אורלי לוי אבקסיס: יש כאן נפגע גוף.

דוד רותם: תעבורה, זה תיק פלילי וזה משהו אחר.

אורלי לוי אבקסיס: גם כאן יש עבירה על החוק?

דוד רותם: על איזה מצב?

פרץ סגל: חברת הכנסת לוי מתכוונת לביטוח חובה בהליך אזרחי.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

פרץ סגל: אם רוצים להפעיל לחץ על חברת ביטוח להגדיל את האחוזים, בין היתר ינקטו בפרסומים בעיתונים.

דוד רותם: אני לא רוצה את זה.

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא לזה התכוונתי.

דוד רותם: בדרך כלל מה שקורה זה שהפיצויים לא תמיד הולכים לילד אלא הם הולכים להורים או לגוף שמגדל אותו וכולי.

פרץ סגל: תלוי בבית המשפט.

פרץ סגל: אם בית המשפט  ימנה אפוטרופוס לקטין, להגן על רכושו.

אברהם מיכאלי: אתה צודק.

אברהם מיכאלי: בדרך כלל הם עושים את זה.

פרץ סגל: במינהלת קרנית שהייתי עד לאחרונה, בכל תיק של קטין דרשתי שימונה אפוטרופוס לקטין כדי להבטיח שישולמו לו הכספים ולא ינצלו אותם למשהו אחר.

דוד רותם: לכן בתיקים כאלה לא צריכה להיות פרסומת בעיתון כדי להגדיל את הפיצויים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה לא בגלל הפיצויים אלא זה בגלל שהנושא הזה הוא נושא בעייתי, הנושא של הפגע וברח.

דוד רותם: מה זה קשור?

אורלי לוי אבקסיס: אני נותנת לך דוגמה שהשימוש בנזק שנעשה לאותו קטין שירת את האינטרס הציבורי מהבחינה של לתקוף את התופעה שהפכה להיות תופעה.

דוד רותם: לא תביעה אזרחית.

אורלי לוי אבקסיס: זאת לא התביעה האזרחית אבל מרגע שיש פגיעה בגוף, נכנסת לפעולה התביעה האזרחית כי יש כאן ביטוח חובה שנכנס.

דוד רותם: מגישים תוך יום את התביעה האזרחית?

אורלי לוי אבקסיס: אני לא יודעת.

פרץ סגל: מה שאמרה חברת הכנסת לוי, אם אני מבין נכון, היא מתכוונת לומר שאנחנו יוצרים כאן חסם על פני האפשרות לפעול בגזרות ציבוריות אחרות, מעין סוב-יודיצה מכיוון שזה נדון בבית המשפט.

פרץ סגל: השאלה היא האם אני רוצה לעשות את זה כמשהו טוטאלי וסגור או בכל זאת להשאיר דברים מסוימים פתוחים.

דוד רותם: בית המשפט יחליט.

פרץ סגל: למעשה בכל תיק ותיק יהיה צורך בדיון בית המשפט, דבר שאני לא בטוח שההורים יהיו מודעים לו.

דוד רותם: העיתון לא יפרסם.

דוד רותם: אם העיתון ירצה לפרסם, הוא יפנה לבית המשפט

פרץ סגל: יכול להיות שההורים יכנסו איזושהי מסיבת עיתונאים, יפרסמו באינטרנט בלי עיתון.

פרץ סגל: גם זה יכול להיות.

נעמה מנחמי: אבל האיסור שרצינו להחיל, חל רק על ההליכים שמתנהלים בפני בית משפט.

פרץ סגל: נכון שאנחנו רוצים להטיל את החסיון, וכפי שאמר היושב ראש זה נכון לא רק לגבי קטין אלא גם לגבי בגיר.

אורלי לוי אבקסיס: אתה אומר שלא יהיה שינוי של ממש אם אנחנו לא מכניסים?

דוד רותם: זה כלום.

אורלי לוי אבקסיס: אתה אומר בכל מקרה להגיע לבית משפט.

אברהם מיכאלי: זה יגיע לבית המשפט ובית המשפט יתיר את זה.

דוד רותם: אי אפשר מצד אחד לנסות להגן על הקטינים ומצד שני לומר שרוצים לעשות את העניין הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: במקרים מסוימים.

דוד רותם: עניין ציבורי, זה לא קטינים.

ליאת ברגמן רביד: הייתי רוצה להתחיל ממקום שהוא לא התקשורת.

ליאת ברגמן רביד: אני מבינה שלא חסים כאן על העיתונאים.

דוד רותם: לא חסים כאן על אף אחד.

אורלי לוי אבקסיס: גם עלינו לא חסים כאן.

ליאת ברגמן רביד: כמי שקרובה מספיק לתקשורת כדי לדעת איך הדברים האלה פועלים בדרך כלל, צודקת חברת הכנסת לוי שאומרת שבדרך כלל ההורים רוצים לבוא  ובאמת מעונינים להיעזר בכלי כדי לאסוף תרומות דם, כדי להביא למשל את מקרה של עמיר בלחסן – שאני מניחה שעליו דובר – אלו מקרים שההורים באמת רוצים.

ליאת ברגמן רביד: מה שאנחנו עושים כשיש תביעה אזרחית, ובדרך כלל במקרים האלה יש תביעה אזרחית נגזרת או נלווית, אנחנו באים להורים ואנחנו אומרים להם שבלעדיהם אנחנו לא יכולים ללכת לבית המשפט לבקש התרת פרסום כי ההורים מבקשים מאתנו שנפרסם.

ליאת ברגמן רביד: אנחנו לוקחים את ההורים וגוררים אותם להליך בבית משפט.

ליאת ברגמן רביד: אלה יהיו רוב המקרים.

ליאת ברגמן רביד: כשמתנהל הליך אזרחי, לבית המשפט ממילא יש סמכות להורות על איסור פרסום בדברים מסוימים.

ליאת ברגמן רביד: כלומר, הליך שנדון, ממילא יש סמכות להורות.

נעמה מנחמי: יש סמכות שלא משתמשים בה מספיק.

ליאת ברגמן רביד: אני לא מסכימה אתך.

דוד רותם: מישהו צריך לבקש.

נעמה מנחמי: לא תמיד יהיה מי שיבקש.

דוד רותם: מישהו צריך לבקש.

ליאת ברגמן רביד: בוודאי.

ליאת ברגמן רביד: בכל מקרה מישהו צריך לבקש.

דוד רותם: את אומרת שבמקום שאנחנו נגרור, בואו נגיד להורים שילכו לבית המשפט.

ליאת ברגמן רביד: ממילא ההורים נגררים אלא שבמקרה האחד ההורים נגררים מכיוון שהם ההורים של הנפגע שרוצים לאסור את הפרסום, ובדרך כלל נותנים את איסורי הפרסום האלה בלי לחשוב פעמיים, ובצדק, ובמקרה הנוכחי אנחנו צריכים לסחוב את ההורים שכן רוצים לפרסם.

דוד רותם: אתם לא צריכים לסחוב את ההורים.

דוד רותם: אתם צריכים לקחת מהם ייפוי כוח.

ליאת ברגמן רביד: לא, בית המשפט מבקש תצהירים של ההורים האלה.

ליאת ברגמן רביד: כך הדברים עובדים בפועל.

אורלי לוי אבקסיס: קיבלתי את הערתך לנושא הזה.

ליאת ברגמן רביד: נוצר איזשהו אבסורד שבו ברגע שהקטין נפגע בתאונת דרכים לצורך העניין, ומתנהל נגד הפוגע הליך פלילי, שם אני יכולה לפרסם מה שאני רוצה.

דוד רותם: נכון.

ליאת ברגמן רביד: כולל מצבו הבריאותי של הקטין.

דוד רותם: אני לא בטוח.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה אם זה עם פרטים מזהים או לא מזהים.

דוד רותם: זה לא נכון.

דוד רותם: תסתכלי על סעיף (ג).

ליאת ברגמן רביד: חוץ מחוק הגנת הפרטיות שכרגע אנחנו לא מדברים עליו.

ורד וינדמן: יש הרבה סעיפים אלא שהם קונקרטיים.

ליאת ברגמן רביד: תאמרי לי באיזה מצב אני לא יכולה לפרסם.

דוד רותם: בסעיף 24(א)(1) המתוקן.

דוד רותם: "לרבות קטין שהוא חשוד, נאשם או עד במשפט פלילי או מתלונן או ניזוק במשפט".

נעמה מנחמי: זה מדבר כאן על סעיפים ספציפיים.

נעמה מנחמי: לכן יכול להיות שיש מקום להוריד את הסעיף.

דוד רותם: אולי נוריד את הסעיף.

נעמה מנחמי: לומר ש"קטין שהובא בפני בית המשפט ולרבות קטין שהוא עד, מתלונן או ניזוק במשפט בשל עבירה".

ליאת ברגמן רביד: זה גורף מכיוון שאת הסיבה שחוקקו את סעיף 70(ג) כפי שחוקק, צריך אולי לדון למה חוקקו אותו.

אורלי לוי אבקסיס: אותו אנחנו באים לתקן.

דוד רותם: עכשיו אני בא לשנות אותו.

ליאת ברגמן רביד: אנחנו לא בחנו את המניע.

דוד רותם: אני לא בודק מניעים.

דוד רותם: אני בודק מה אני רוצה לתקן.

נעמה מנחמי: גם אם אנחנו משאירים את (א) כפי שהוא, בסעיף (ט) אנחנו מדברים על מצב בריאותי ועכשיו לא תוכלי לפרסם דרך סעיף (ט) המתוקן.

ליאת ברגמן רביד: נוצר אבסורד שבו יש הליך פלילי.

נעמה מנחמי: את צודקת.

נעמה מנחמי: בהחלט ראוי לכתוב כאן בהליך אזרחי או פלילי.

אורלי לוי אבקסיס: שמת לעצמך עוד חישוק.

ליאת ברגמן רביד: אני באמת לא מבינה.

ליאת ברגמן רביד: אם זה המצב, כרגע אני מבינה שהנוסח הוא פגיעה של ממש או שהוא כבר לא פגיעה של ממש אלא שהוא בצנעת חייב.

ליאת ברגמן רביד: אני לא יודעת מה הנוסח.

ליאת ברגמן רביד: בכל מקרה, האיזון צריך להיות באחד מהשניים: או שהפגיעה לא תהיה פגיעה בדברים שהם גלויים, ברורים, חד משמעיים, כיסא גלגלים, רגליים קטועות, אני לא יודעת מה, כשההורים רוצים לפרסם, או שיהיה כאן מנגנון של הסכמה הורית.

דוד רותם: המנגנון יהיה פנייה לבית המשפט.

ליאת ברגמן רביד: אני יודעת שלא מעריכים הרבה את ההצפה של בתי המשפט, אבל יהיו כעשרה מקרים כאלה ביום.

דוד רותם: אז יהיו עשר פניות ביום.

דוד רותם: לא יקרה כלום.

ליאת ברגמן רביד: זה כבר עניין של השופטים.

מורן פרוינד: בעניין השופטים.

מורן פרוינד: אני רוצה לחזור על דברים שנאמרו גם בדיון הקודם לעניין יישום הוראות החוק.

מורן פרוינד: כמו שלאה רקובר הסבירה בדיון הקודם, מערכת המחשוב של הנהלת בתי המשפט לא מאפשרת מחיקה של פרטים מפסק הדין.

מורן פרוינד: המשמעות של הדבר הזה היא שכאשר מטילים איזשהו חסיון על פרטים, המערכת תצטרך לחסום את ההליך כולו וההליך כולו לא יפורסם לציבור.

מורן פרוינד: צריך לקחת את זה בחשבון.

דוד רותם: לעניין הזה יש שתי אפשרויות.

דוד רותם: שמעתי שהמערכת בבית משפט, פאר היצירה של מערכת המשפט ושל הנהלת בתי המשפט, נפלה ועכשיו עומדים לתקן אותה.

מורן פרוינד: היא חזרה.

דוד רותם: באותה הזדמנות תתקנו גם את העניין הזה.

מורן פרוינד: זה לא ניתן לתיקון כי יש צורך בגורם אנושי שיעבור על פסק הדין וימחק ממנו פרטים רלוונטיים ואת זה עושים היום השופטים במקרים הספציפיים של עבירות מין ואלימות קשה.

מורן פרוינד: לדרוש מהשופטים לעשות את זה בכל הליך בו מעורב קטין, זה מטיל נטל כלכלי על המערכת.

נעמה מנחמי: אני מסכימה שלהתחיל למחוק דברים מפסקי דין, אכן זה מטיל נטל על השופטים או על עוזריהם.

נעמה מנחמי: אין ספק בכך אבל למה אין איזשהו ניסיון?

נעמה מנחמי: הרי ברור שיש כאן איזושהי בעיה שלגבי קטינים היא עוד יותר חמורה.

נעמה מנחמי: אנחנו מדברים בכלל על בעיה שכיום הציבור מוצף בהמון אינפורמציה וכל פסק דין מגיע לאינטרנט ונשאר שם לתמיד, ואכן זאת בעיה.

נעמה מנחמי: אני חושבת שיכול להיות שיגיע הזמן שהנהלת בתי המשפט תעשה חשיבה ותחנך את השופטים שלה לכתוב מלכתחילה את פסקי הדין באופן שלא חושף את האנשים.

אורלי לוי אבקסיס: בפלילי זה נעשה.

נעמה מנחמי: מלכתחילה אפשר לכתוב את שם הילד כ-ג' ולא גדי.

דוד רותם: בשבוע הבא או בעוד שבועיים יש לי הצעת חוק לגבי רשמים.

דוד רותם: במקום לתת להם סמכות עד 50 אלף שקלים, שאני לא אתן להם, אני אתן להם סמכות שהם יעברו על פסקי הדין.

מורן פרוינד: יצטרכו להגדיל את המכסה שלהם בהתאם.

מורן פרוינד: אם משרד האוצר יממן את זה, בסדר.

נעמה מנחמי: כן הייתי רוצה שתתייחסי למה שאמרתי.

מורן פרוינד: כן, אני מתייחסת.

מורן פרוינד: הליכים שהם לא הליכים חסויים ומדובר כאן גם בפרוטוקולים וגם במסמכים שהגישו צדדים לבית המשפט מפורסמים בבית המשפט.

מורן פרוינד: המשמעות היא שצריך לפעמים לחסום בדיעבד, כי אם מתברר במהלך ההליך שמדובר בעד או בניזוק וכבר פורסם מידע באינטרנט, היכולת להחזיר את המידע הזה אחרי שהוא כבר הופץ במאגרים המשפטיים היא לא קיימת מבחינה טכנולוגית.

מורן פרוינד: מדובר בפרוטוקולים שמוקלדים בזמן הדיון.

אורלי לוי אבקסיס: מה נעשה בהליך פלילי?

נעמה מנחמי: יאמרו לגברת שרושמת את הפרוטוקול שכל פעם שאומרים את השם גדי, היא תכתוב ג'.

מורן פרוינד: זה לא רק גדי ו-ג'.

אורלי לוי אבקסיס: זה קורה בהליך הפלילי.

דוד רותם: אין לזה פתרון?

אורלי לוי אבקסיס: בטח שיש.

מורן פרוינד: לכן ההצעה שאנחנו הבאנו היא הצעה שהיא מסויגת יחסית.

דוד רותם: במה היא מסויגת?

מורן פרוינד: היא מתמקדת במצבו הבריאותי של הקטין ובמקרים הספציפיים האלה כן תידרש ערנות של השופטים, אבל אנחנו מסתמכים על הערנות שלהם רק לגבי המקרים האלה ולא לגבי כלל המקרים בהם קטין לוקח צד בהליך.

ורד וינדמן: אבל זאת הצעת החוק.

ורד וינדמן: מה המחלוקת?

מורן פרוינד: אני מדברת על הכוונה להרחיב לכלל ההליכים הפליליים או האזרחיים.

ורד וינדמן: הצעת החוק שהגישה חברת הכנסת אורלי לוי חלה על קטין שהוא בעל דין בהליך אזרחי וחלה רק על פרסום פרטים של פרטים בנוגע למצבו הגופני או הנפשי.

מורן פרוינד: נכון אבל כרגע עלו כאן הצעות אחרות ואליהן אני מתייחסת.

נעמה מנחמי: מעבר לניסוח שמופיע לפניכם, אני כן חושבת שנכון בסעיף (ט) לכתוב דבר ועניינו של קטין שהוא בעל דין בהליך אזרחי או פלילי בקשר או בנוגע למצבו הבריאותי, הגופני והנפשי.

נעמה מנחמי: לבחירת  היושב ראש או הוועדה, אם הוא רוצה להשאיר את הקטע החל במלים "למעט".

אברהם מיכאלי: לא, למעט אני לא מסכים.

דוד רותם: בלי "למעט".

ליאת ברגמן רביד: מה עם עניין בריאותי ושיש בו כדי להשפיל או לבזות או לפגוע או איזשהו סיוג כזה?

אברהם מיכאלי: מי יחליט שזה פוגע?

ליאת ברגמן רביד: מן הסתם בית המשפט הוא זה שמחליט.

אורלי לוי אבקסיס: לכן אנחנו משאירים את שיקול הדעת לבית המשפט.

דוד רותם: לא יפרסמו שום דבר שקשור לבריאות מבלי שזה מבזה.

ליאת ברגמן רביד: מה קורה עם קטינים בכיסא גלגלים?

ליאת ברגמן רביד: המשמעות של זה היא ברורה.

ליאת ברגמן רביד: מאיפה באה היוזמה לחוק?

ליאת ברגמן רביד: קראתי את דברי ההסבר.

ליאת ברגמן רביד: לא לפגוע בקטינים כדי שחבריהם לא יחפשו עליהם וידעו עליהם שהם חולים בזה וחולים בזה וזה בסדר גמור.

ליאת ברגמן רביד: אבל על אלה שרואים עליהם מה הבעיה?

ליאת ברגמן רביד: העניינים האחרים יהיו חסויים תחת הסעיף הזה.

נעמה מנחמי: יכול להיות שבמקום שנכתוב "למעט דבר שגילויו אינו מהווה פגיעה של ממש" נכתוב "למעט דבר שהוא בידיעת הרבים" או משהו כזה.

ורד וינדמן: צריך לשים לב לכוונה, לפחות לכוונה המקורית.

דוד רותם: איך אתם יודעים מה הכוונה?

ליאת ברגמן רביד: יש את דברי ההסבר.

אורלי לוי אבקסיס: היינו שותפים להכנת הצעת החוק.

נעמה מנחמי: מה שמופיע בהצעה המקורית, זה הורחב על ידי משרד המשפטים אחר כך וזה גם מה שאדוני היושב ראש אמר בראשית דבריו.

נעמה מנחמי: הכוונה הייתה למנוע פרסום של פסקי דין, של פרוטוקולים.

אורלי לוי אבקסיס: של דברים שנדונים בתוך בית המשפט.

אורלי לוי אבקסיס: לגבי דברים מסוימים, אני חושבת שכן צריך להיות בסעיף (ט) משהו שאומר למעט משהו כי סליחה, גם אם עבדנו על החוק ביחד, יכול להיות שדברים מסוימים אנחנו לא רואים עין בעין.

אורלי לוי אבקסיס: לכן אני חושבת שדברים מסוימים אנחנו רוצים לשמור לדיון הציבורי, ברמה מסוימת.

אורלי לוי אבקסיס: אם יש סיפור, הוא גם יכול להניע תהליכים, יכול ליצור דעת קהל ויכול לגרום לכך שמישהו כאן ישנה דברים.

אורלי לוי אבקסיס: הרבה פעמים הסיפור האישי הפרטי נוגע ללב.

אורלי לוי אבקסיס: כשאתה רואה ילד על כיסא גלגלים, לא יעזור כלום, משהו, לפחות בי, נצבט ואומר שצריך ללכת ולתקן, אם היה כאן איזשהו עיוות שגרם למצב הזה.

אורלי לוי אבקסיס: הסיפור הוא הרבה יותר מזה, אבל לא לפרסם את השם שלו, לא לפרסם את הפרטים המזהים, אבל נפרסם או נסכים לדברים שגם כך הם נחלת הכלל או ידיעת הכלל.

אורלי לוי אבקסיס: כשאתה רואה את הבן אדם על כיסא גלגלים, אתה מבין את זה.

ליאת ברגמן רביד: אדוני היושב ראש, אני יכולה להביע את העמדה הכללית שלנו בלי להתייחס לסעיף כזה או אחר?

ליאת ברגמן רביד: בעיניי ההגנה על קטינים צריכה להיות בדיוק כפי שאמרת בראשית דבריך.

ליאת ברגמן רביד: הקטין הוא בעל דין, הוא מובא בפני בית משפט והוא בהליך אזרחי.

ליאת ברגמן רביד: לכן האכסניה שאנחנו חשבנו שהיא מתאימה היא האכסניה של חוק בתי המשפט כי היא מתייחסת להליכים משפטיים.

ליאת ברגמן רביד: האכסניה שנבחרה על ידי משרד המשפטים היא אכסניה שפורסת הגנה יותר רחבה על קטינים אבל זה יהיה בבחינת תפסת מרובה לא תפסת אם מצד אחד זה יהיה בחוק הנוער וההגנה היא רחבה יותר אבל מצד שני משאירים איזשהו "למעט" שהוא מקום לפרשנות ואז יבוא כל עיתונאי ויגיד שזאת פגיעה של ממש וזאת לא פגיעה של ממש בפרטיות של הקטין, וזה יוסדר רק על ידי פרשנות של בית המשפט בעתיד.

ליאת ברגמן רביד: זה נתון לדיון.

ליאת ברגמן רביד: אם אנחנו פורסים הגנה, שההגנה תהיה אמיתית.

ליאת ברגמן רביד: אם רוצים להשאיר חריג של הסכמה, חריג של הסכמה בתוך חוק הנוער, הוא מאוד בעייתי.

אורלי לוי אבקסיס: כן, כי יש הורים מתעללים וכולי.

ליאת ברגמן רביד: התיקון הקודם לחוק הנוער שהוחל רק לאחרונה.

דוד רותם: אנחנו נעשה דבר מאוד פשוט.

דוד רותם: כשנביא את החוק לקריאה שנייה ושלישית, אנחנו נעסוק ב"למעט" הדבר הזה ונדון בזה לעומק.

נעמה מנחמי: כרגע להשאיר את זה?

דוד רותם: כרגע אני משאיר את זה.

דוד רותם: אני מצביע על החוק כמות שהוא כאשר אני מודיע שכל דבר בחוק הזה לא יהיה עניין חדש.

דוד רותם: זאת אומרת, אפשר יהיה לדון בו בכל סעיף ובכל נושא.

דוד רותם: מי שירצה לטעון טענות לעניין חדש, לא יתקבלו.

נעמה מנחמי: אני חושבת שכן כדאי להוסיף את ה"או פלילי".

דוד רותם: בסדר.

דוד רותם: כמו שאת הצעת אותו.

דוד רותם: ממילא זה יבוא לקריאה שנייה ושלישית.

אברהם מיכאלי: היום נצביע בניגוד לעמדתנו?

אורלי לוי אבקסיס: למה בניגוד לעמדתנו?

דוד רותם: נצביע בניגוד לעמדתנו כשאנחנו מודיעים שאנחנו נדון בזה לקראת קריאה שנייה ושלישית.

דוד רותם: פרץ יכין בינתיים הרבה שיעורי בית.

דוד רותם: אנחנו מצביעים.

דוד רותם: ה צ ב ע ה     אושר פה אחד

מורן פרוינד: אני מבקשת לקבל הבהרה.

מורן פרוינד: לגבי הליך פלילי בסעיף (ט), המשמעות היא – אני שוב מנסה לחשוב איך אנחנו ניישם את זה מבחינת הנהלת בתי המשפט.

דוד רותם: כשנגיע לקריאה שנייה ושלישית, אתם תביאו את כל הבעיות שלכם.

מורן פרוינד: כרגע המשמעות היא שאנחנו נצטרך לחסות את כל ההליכים.

דוד רותם: כרגע זה לא כלום.

דוד רותם: זאת קריאה ראשונה.

דוד רותם: אנחנו נגיע לשנייה ושלישית ואז או שתשכנעו אותנו או שאנחנו נאפשר לכם זמן למצוא את הדרכים או שאנחנו נפתור את כל הבעיות שיעלו.

נעמה מנחמי: אנחנו נשמח אם הזמן הזה ינוצל לבחון את הפתרונות לעשות את זה.

מורן פרוינד: זה כבר נבחן.

מורן פרוינד: ההחלטה אליה הגענו היא למצוא איזשהו פתרון שהוא מצומצם יחסית ולתת לועדת אנגלרד לעבוד ולהגיע לאיזושהי משנה סדורה כללית בנושא של פרסומים.

דוד רותם: הוועדה התחילה כבר לעבוד?

מורן פרוינד: לפי מיטב הבנתי, כבר הוחלט מי חברי הוועדה.

מורן פרוינד: אלה לא דברים שתלויים בנו.

ליאת ברגמן רביד: ברגע שנוסיף את הפלילי, נכלל שוב (1)(א): הובא בפני בית משפט הרי כנאשם או חשוד.

ליאת ברגמן רביד: אם מוסיפים את "או פלילי" בסעיף קטן (ט), את מתנגשת עם סעיף (א).

נעמה מנחמי: לא. סעיף (ט) הוא סעיף מאוד ספציפי שנוגע למצבו הבריאותי, הגופני או הנפשי של קטין.

ליאת ברגמן רביד: בחלקו הוא בתוך (א).

נעמה מנחמי: בחלקו, בסדר.

נעמה מנחמי: כאן אנחנו מדברים על סיטואציה בה הקטין הוא עד.

נעמה מנחמי: תמיד יש איזושהי חפיפה מסוימת.

דוד רותם: תודה רבה.