ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 295, 2010-12-14 11:00

דוד אזולאי: רבותי, צהרים טובים לכולם.

דוד אזולאי: אני מתנצל על העיכוב, היינו בישיבה קודמת.

דוד אזולאי: אני פותח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה.

דוד אזולאי: על סדר-היום פרק ד' סעיפים 11-10 (שירות התעסוקה) להצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה), התשע"א-2010.

דוד אזולאי: מי מציג את הנושא?

דוד אזולאי: הבנתי שרבקה מקובר.

נטע ברנר: ברשותך, אני מהלשכה המשפטית, ואני אציג אותו.

נטע ברנר: אחר כך רבקה תשלים את הפן המקצועי.

נטע ברנר: כמו שנכתב בדברי ההסבר של ההצעה, הפעילות של לשכות פרטיות התרחבה מאוד בשנים האחרונות, במיוחד בעובדים זרים וגם בתיווך עובדים ישראלים.

נטע ברנר: כתוצאה מהתרחבות הפעילות, היה תיקון בשנת 2007, תיקון 14 ו-15, שבו נוספו כל מיני הוראות, על מנת להגביל כניסה של אנשים שלא ראוי שייכנסו לתחום, אבל בעקבות פעילות פיקוח בשנים האחרונות, התעורר צורך להרחיב קצת את המסגרת החוקית שהיתה קיימת, או שקיימת היום, מכיוון שהמציאות עלתה על כל דמיון.

נטע ברנר: המציאות עלתה על מה שהמסגרת החוקית אפשרה, כלומר: מבחינתנו, אנחנו חשבנו מלכתחילה שהחוק כן מאפשר לנו להגביל אנשים שקשורים היו לבעלי תפקידים ולנושאי משרה בלשכה פרטית.

נטע ברנר: אנחנו סברנו שהחוק אפשר לנו לעשות את זה ולהגביל כל מיני כניסות בכסות אחרת, אבל התברר שבית הדין הארצי לא פעם הלך אתנו, אבל גם התעורר הצורך כן לתקן את החוק, כך שאנשים שהיו קשורים לנושאי משרה בלשכה פרטית, לא ייכנסו לתחום בדרך אחרת.

נטע ברנר: מה זאת אומרת?

נטע ברנר: רבקה מקובר, למשל, ביטלה רישיון לתיווך עובדים ישראלים והיתר לתיווך עובדים זרים.

נטע ברנר: היא ביטלה את הרישיון וההיתר ללשכה.

נטע ברנר: מי שעמד מאחורי הלשכה – נאמר אני "נטע בע"מ" הייתי לשכה פרטית, אני נטע ברנר, שזה הפרסונל, הייתי בעלת מניות, ורבקה מקובר היתה בעלת תפקיד בכיר בלשכה.

נטע ברנר: למחרת בבוקר, או כמה ימים לאחר שרבקה ביטלה את הרישיון ואת ההיתר, קמה לשכה אחרת, שאמנם נטע ברנר כבר לא יכולה לעסוק בתחום שלוש שנים, למרות שגם את זה פירשנו שמבקש הרישיון זה בעל המניות ברישיון, ונגיד עם זה בית משפט כן הלך אתנו, אבל אני אמרתי: אני לא אעמוד בלשכה החדשה, אני אקח את בעלי.

נטע ברנר: בעלי יעמוד בלשכה החדשה, הוא יהיה בפרונט, הרי לא הפעילו כלפיו שום סמכות.

נטע ברנר: הוא יהיה בפרונט, אני אהיה מאחור, אפעל כל מה שפעלתי שלא כדין ולא כשורה בפעם האחרונה, אני אקח לעצמי בעלי תפקידים אחרים, למרות שרבקה מקובר תמשיך לנהל את העסק, אני אקח נגיד את בעלה של רבקה, וכך אנחנו נעשה לעצמנו פעילות חדשה.

דוד אזולאי: אותה גברת בשינוי אדרת.

נטע ברנר: בדיוק, ואז באמת ראינו שזה צץ וצץ, והיה צורך לתקן את החוק, כך שיהיה רשום במפורש, שאנשים שקשורים ללשכה הפרטית - - -

דוד אזולאי: יש לכם כלים לבדוק את זה?

נטע ברנר: את הכלים לבדוק בוודאי שיש לנו, וגם עשינו איזון נכון, שלא בכל פעם יהיה קשר ישיר, אלא יש פעמים שהם ישמיעו את דבריהם בעניין, אבל אנחנו רוצים שיהיו בתחום הרישוי הזה, שהוא תחום רישוי שעוסק בבני-אדם בכלל ובעניין עובדים זרים, שזאת גם אוכלוסייה מאוד חלשה ופגיעה - אנחנו רוצים שרק אנשים שהם באמת ראויים יעסקו בתחום, ולא כל אדם.

רבקה מקובר: אני מבקשת לחזור על ההיסטוריה.

רבקה מקובר: לפני תיקון 15, שהיה בשנת 2007 - -

דוד אזולאי: מה הוא אמר?

רבקה מקובר: שבין השאר גם החמיר את נושא האכיפה המנהלית ואת דרך הכניסה לקבל רישיון וכולי.

רבקה מקובר: עד אז היו בערך 350 לשכות פרטיות, שרובן ככולן היו של איש אחד, שלא היו לו כל כישורים, הוא גם יכול היה לתפעל את כל העסק מהרכב שלו.

רבקה מקובר: כל התפקיד שלו היה להביא עובדים זרים, עד הרגע שהם נכנסו לארץ פרופר.

דוד אזולאי: זה לא היה התפקיד שלו.

רבקה מקובר: זה התפקיד היחיד שהיה לו.

דוד אזולאי: התפקיד שלו היה לעשות כסף.

רבקה מקובר: אז זהו, בתפקיד הזה הוא עשה כסף, כי דקה אחרי שהעובד נחת, כבר אף אחד לא הכיר אותו ולא ידע מיהו.

רבקה מקובר: זה היה לפני 2007.

רבקה מקובר: בשנת 2007 התיקון באמת הכניס מידה מאוד מאוד רצינית של מחויבויות, גם מבחינת כישורים, גם מי יהיה המנהל, וגם לכך שאי אפשר לתת זאת למי שנשלל ממנו הרישיון.

רבקה מקובר: היו המון חיזוקים למקצועיות ולפן הפלילי וגם המנהלי.

רבקה מקובר: נתנו התייחסות, שאם הופעלה כלפיו סנקציה מנהלית, גם שלוש שנים לא יוכל להיכנס.

רבקה מקובר: אלא שאז לעת הזו עדיין לא נכנסה שיטת התאגידים, ועדיין לא היה לנו קטע, שרק מי שיש לו חברה, הוא יכול להיות בעל לשכה פרטית.

נועה בן שבת: בעצם את אומרת שבהקשר לתאגידים, זה מה שקיים היום בסיעוד.

רבקה מקובר: היום קיימת רק שיטת התאגוד.

רבקה מקובר: מה שקרה בפועל לאט-לאט, עוד לפני 2007, זה שהורדנו מהשוק חברות, הפעלנו ביד קשה כל מה שאפשר, ביטלנו רישיונות, ואז ראינו דבר מאוד מעניין – אף אחד לא אוהב, שיום אחד גודעים לו עץ, שמשחרר כל יום אלפי דולרים, וזאת גדיעת עץ, כי באותו רגע שנלקח הרישיון, הוא לא יכול היה פיסית לעשות את זה.

רבקה מקובר: או שהוא פשוט הלך לעבוד בחברה אחרת, עד שמצא לו את החברה האחרת ונשלל רישיונה של החברה האחרת, כי היא העסיקה אותו, או שהם שלחו לפרונט - - -

דוד אזולאי: מתי שללתם את רישיונה של החברה האחרת?

דוד אזולאי: כשאתם עליתם על זה?

רבקה מקובר: כשאנחנו עלינו על זה, וזה קרה מהר מאוד.

רבקה מקובר: במקרה הזה, אני מוכרחה לציין לשבח את כל לשכות מנ"א, שרק ראו את אותם חבר'ה, וישר בלשכה שם דיווחו לנו.

רבקה מקובר: זה עבד יוצא מן הכלל, אבל לא רק בדרך הזאת.

רבקה מקובר: יש כאלה, בפרט כשעוד התחילה שיטת התאגוד לפעול בסוף 2008, שהחליטו שזאת הזדמנות מצוינת.

רבקה מקובר: הם פותחים תאגיד בשם חדש, ושמו בפרונט או את האישה או את הבעל, אנשים שאין להם שום קשר לנושא הזה, וכאן התחיל המאבק.

רבקה מקובר: המאבק היה על כך, שלא אפשרנו לחברות האלה לקבל רישיון, כי אמרנו שזה בן משפחה, זה בעל עניין במי שהופעלה נגדו סמכות, או שזה היה בעל תפקיד בכיר, וכל הדברים האלה נבחנו במסגרת שלושה פסקי דין של בית הדין הארצי, שאמר את דברו בצורה מאוד מאוד ברורה.

רבקה מקובר: אני מוכרחה לציין, שאלה אמנם שלושה פסקי דין, אבל בפועל פעלנו בשיטה הזאת כנגד עשרות חברות, שניסו לעשות את אותו סיבוב, ועד היום זה קיים.

רבקה מקובר: שושנה צחקה כשאמרתי שאין לנו מוסדות גמילה לאלה שאנחנו לוקחים להם את הרישיון, ותמיד אנחנו נמצא אותם באיזושהי וריאציה, אבל לפחות כשהחוק אומר את דברו, והוא יגיד את זה בצורה מסודרת, יהיה יותר קל לעשות את זה, ולא לחכות לפרשנויות כאלה ואחרות, שלא תמיד בית הדין אומר: פה אתם מרחיקים לכת בפרשנות שלכם, אם כי הוא הלך אתנו יד ביד.

נועה בן שבת: את מדברת על גדיעת עץ ההכנסות במובן החיובי, אבל יש כאלה - -  -      	לכן אנחנו צריכים אולי להיזהר ולשאול את עצמנו, האם תחום הרישוי הזה הוא תחום, שבו את רואה את המשחקים האלה באישיות המשפטית של החברה באופן - - -

רבקה מקובר: זה חלק מהמשחק, זה לא משהו יוצא דופן, זה ממש חלק ממנו.

נועה בן שבת: ואת רואה את זה בתחום הרישוי הזה, להבדיל מתחומי רישוי אחרים שאת עוסקת בהם?

רבקה מקובר: בהחלט כן.

רבקה מקובר: קודם כל, זה רלוונטי כאן, בגלל עצם העובדה שאתה לא יכול לקבל רישיון, אם הופעלה סמכות מנהלית – לא מופיע, למשל, בחוק קבלני כוח אדם, אז זה לא רלוונטי לגביו, הוא הרבה פחות מתקדם במובן הזה מתיקון 15, שהוסיף לנו כאן הרבה מאוד כוח בעניין הזה.

נועה בן שבת: אבל הוא הוסיף כוח בגלל שהוא נחוץ?

רבקה מקובר: זה היה מובן מאליו שהוא היה נחוץ.

רבקה מקובר: אני שוב אומרת, היום נשארו כ-100 תאגידים לפעול במקום 350.

רבקה מקובר: זה בהחלט מראה באיזו תופעה עסקנו.

דוד אזולאי: התיקון הזה לא יביא להגדלה של החברות האלה?

רבקה מקובר: להפך, זה ייתן יותר כוח למי שעוסק בתחום לשלול את הרישיון, או לא לתת רישיון, מתוך עילה בחוק,  ולא מתוקף פרשנות.

דוד אזולאי: הם מוגדרים כחברות?

דוד אזולאי: לא כתאגידים?

נטע ברנר: לא בכל מקום.

נועה בן שבת: לגבי ישראלים, אין הגבלה כזאת.

רבקה מקובר: אני לא מדברת על הישראלים, בישראלים אין עבריינות.

דוד אזולאי: אני רוצה להבין, האם בעקבות התיקון לחוק, כרגע אתם צופים להגדלת מספר החברות, או שאנחנו נישאר באותו מספר?

רבקה מקובר: זאת לא שאלה שהתשובה אליה היא חד-ערכית, כי העובדה שלא יהיו יותר חברות – היום למשל יש נושא של ערבות בנקאית, שגם מרתיע חברות.

רבקה מקובר: עד עכשיו הכסף נכנס באופן קל, היום הוא צריך לשים ערבות בנקאית מאוד גבוהה, שלא תמיד יש לו.

רבקה מקובר: אם החברה באמת התעסקה עם הרבה עובדים, אולי השתלם לה לשים את הערבות, אבל יש היום עוד תנאי סף, למשל אי אפשר להביא את כולם מחוץ לארץ, רק במידה מזערית.

רבקה מקובר: היום התנאים מסביב גם גורמים לכך, שמקטינים את ההפקרות שהיתה קודם, אז זה לא רק קשור לסעיף הזה, אבל הסעיף הזה חשוב, כדי שבמצבים, שכמו שאמרתי היו כמעט בכל מקרה, אני יכולה להגיד שהיו טביעות אצבע כאלה ואחרות.

רבקה מקובר: היום גם שואלים אותי שאלות, ואני ישר אומרת: ההוא היה עבריין פה, ההוא היה עבריין פה, וזה חוזר על עצמו.

נועה בן שבת: תנאי הסף האחרים לא יכולים לייתר את התיקון הזה?

רבקה מקובר: לייתר לא, אבל הם תנאי סף אחרים, שכמו שאמרתי, ערבות בנקאית והקטנת האפשרות להזמין מחוץ לארץ 100%, אלא רק אחוז מזערי - בוודאי שמקטינים את כל הכדאיות הכלכלית של מה שהיה פעם והיום הוא לא, אבל לו דעתי תישמע, אני בהחלט חושבת שזה חשוב מאוד.

רבקה מקובר: אנחנו קיבלנו את זה, אבל מאוד בדחק, כי בית הדין הלך אתנו.

נטע ברנר: עוד משהו שרציתי להוסיף – השר רשאי, זה לא בגדר תנאי סף, יש פה שיקול דעת.

נטע ברנר: יש פה שיקול דעת, ולכן הגורם שאליו תואצל הסמכות של השר יפעיל את השיקולים שנועה דיברה עליהם בבחינת חופש העיסוק מול מניעת כניסת עבריינים לשוק, ושיקול הדעת הזה הוא בלם ראוי לדעתנו.

דוד אזולאי: האם יש איזושהי סנקציה כלפי אותן חברות, שאם בכל זאת, למרות הסעיף הזה, הן יפעילו חברה חדשה נוספת וימצאו תמיד את הפתרונות?

דוד אזולאי: אין לדבר סוף, השאלה האם חשבתם על איזושהי סנקציה אחרת?

דוד אזולאי: בשביל כסף עושים הכול, ברור?

דוד אזולאי: ולכן יימצאו פרצות, ואתם אמרתם, ובעקבות זה בא התיקון: מי יתקע לידי כף עכשיו, שלא ייווצר מצב - שאני כרגע לא צופה אותו, אני לא יודע, אבל איך אומרים?

דוד אזולאי: - שהוא ימצא את הסבתא שלו והיא תנהל את העסק?

רבקה מקובר: האם כבוד היושב ראש מתכוון לזה, שתהיה מציאות שיקימו חברה אחרת, בלי שידווחו לנו שבעצם יש קשר, ואז כשיסתבר - - -

נטע ברנר: לא, אפילו אם ידווחו.

דוד אזולאי: כן, בפירוש כן.

דוד אזולאי: הם הקימו חברה אחרת, יעבוד הגיס שלו והדוד שלו, והוא יישב מהצד ויספור את הכסף.

רבקה מקובר: אם יסתבר לנו בדיעבד שזאת המציאות, עילת שלילת הרישיון הראשונה שיש בעילות השלילה היא הצגת מצג שווא לרשות, זאת אומרת: אדוני, אתה הוצאת ממני רישיון, ואתה לא הצגת בפניי את התמונה המלאה.

דוד אזולאי: זאת הסנקציה היחידה שיש?

רבקה מקובר: זה סעיף מאוד מאוד משמעותי.

רבקה מקובר: אני לא אומרת שהסנקציה היחידה היא לקחת לשני את הרישיון.

רבקה מקובר: מה שעשינו, למשל, והיתה פגיעה אנושה, זה שאמרנו לו: אדוני, אתה יודע מה?

רבקה מקובר: אני לא לוקחת לך את הרישיון, אבל שנה שלמה אתה לא יכול להביא עובדים זרים מחוץ לארץ; זאת הפרנסה שלו, אתה רק תתעסק עם העובדים הזרים בתוך הארץ.

דוד אזולאי: בעניין הזה, לדעתי צריך למצוא כזאת סנקציה מרתיעה, שהאיש יצטרך לחשוב פעמיים.

דוד אזולאי: העובדה שהוא לא יקבל את הרישיון – הם עושים כל כך הרבה כסף, כך שאם שנה אחת הם לא יעבדו, לא יקרה דבר, יש להם רזרבות.

שושנה שטראוס: חלק אחר של התיקון הזה זה התיקון של העונש הפלילי, כי אנחנו מקווים עכשיו שתהיה יותר אכיפה פלילית בקשר לעבירות האלה, ואז אנחנו מבקשים להעלות את העונש, נדמה לי לשלוש שנות מאסר, וזאת מאחר שהמשטרה אמרה לנו שהמשאבים שהיא חייבת להשקיע כדי לפענח את העבירות האלה שהן לא עבירות קלות - יש פה פן בין-לאומי - מחייבים שהענישה תהיה בהתאם, וזאת בעצם היד השנייה של הפעילות המנהלית פה, שאנחנו מתקנים - העונש הפלילי.

נועה בן שבת: במקרה שפועלים ללא רישיון, האם זה יכול לגרום למצב שבו יפעלו יותר גורמים בשוק ללא רישיון?

רבקה מקובר: איך הם יכולים לפעול בלי רישיון?

נועה בן שבת: תוך עבירה על הוראות החוק.

רבקה מקובר: לא, הם לא יוכלו להזמין עובדים מחוץ לארץ, כי אין להם רישיון.

רבקה מקובר: יש גם סמכויות לצו סגירה.

שושנה שטראוס: אני רק אוסיף שאחרי שישבנו אתך והערת כמה הערות, אנחנו כן מבקשים להרחיב את התיקון, כדי שהוא יחול גם על מי שנמצא באופן מנהלי, שעשה פעילות תיווך ללא רישיון; גם הוא יהיה מוגבל, או לפחות יהיה שיקול דעת למנוע ממנו לקבל רישיון.

שושנה שטראוס: שוב, אנחנו מפעילים סנקציה כזאת כעת, יש לנו פסיקה, שגם רבקה מקובר השיגה בתחום של קבלני כוח אדם, שמי שפעל ללא רישיון מנוע מלקבל רישיון או לעסוק בחברה שעכשיו "עושה" רישיון, אבל אנחנו מבקשים למען הזהירות, שזה גם ייכנס לתיקון לחוק.

נועה בן שבת: גם אם לא הוצא נגדו צו סגירה?

שושנה שטראוס: כן.

דוד אזולאי: אפשר לעבור להקראה?

דוד אזולאי: יש עוד הערות?

דוד אזולאי: אם כך, אנחנו עוברים להקראה.

נועה בן שבת: אפשר לעצור בפסקה הזאת.

נועה בן שבת: המקרה האחרון הוא מצב שבו יש בעל תפקיד בכיר ובעל תפקיד בכיר הוא תאגיד.

נטע ברנר: אנחנו רוצים להוריד את זה.

נועה בן שבת: להוריד את הפסקה הזאת.

שושנה שטראוס: כי אנחנו לא מאפשרים לבעל תפקיד בכיר בלשכה פרטית להיות תאגיד.

דוד אזולאי: אז מורידים את סעיף (2).

דוד אזולאי: מה זה "התקופה המזערית"?

נועה בן שבת: היא מוגדרת בהמשך כשלוש שנים, זאת גם התקופה שקבועה היום לעניינים אחרים - - -

רבקה מקובר: אני אגיד לך ממה אני קצת מוטרדת, ואולי לא - אולי יכולים לפרשן את זה, כי בהמשך הסעיף יש אפשרות שאם יוכיח אחרי שנה שחדלו להתקיים התנאים, גם אפשר לתת לו אחרי שנה, ואז אולי אפשר לפרש את המזערי, כי הכוונה לשנה.

נועה בן שבת: אז אולי אפשר לפתור את הבעיה, אם נשנה את מיקום הסעיף.

נועה בן שבת: כרגע הסעיף הקטן הזה מופיע מייד אחרי סעיף (א), שקובע מתי באופן קטגורי לא יינתן רישיון, ולפני ההוראה שאומרת שאפשר לתת רישיון במקרים כאלה.

נועה בן שבת: אז אולי אפשר לטעון ולהבין, שהאפשרות לתת רישיון חלה, למרות שכתוב שם: על אף האמור בפסקה (א), ולא בפסקה (א1).

נועה בן שבת: אם אפשר להזיז את הסעיף הקטן הזה למקום אחר בסעיף, אולי לסופו, יהיה ברור שהוא באמת מנותק ומאפשר עוד שיקול דעת, הוא מרחיב את שיקול הדעת.

נועה בן שבת: אדוני, אם אפשר, אבקש להשאיר את השאלה של מיקום הסעיף הקטן הזה אחרי זה לשאלת הנוסח.

דוד אזולאי: על איזה סעיף את מדברת?

נועה בן שבת: אותו סעיף קטן שקראנו הרי הוא תוספת של סעיף (א1) לסעיף 63א הקיים בחוק.

נועה בן שבת: אותו  מבקשים להכניס בין סעיף שקיים כבר היום - - -

דוד אזולאי: זה ניסוח משפטי, שאני משאיר לכם.

דוד אזולאי: אין בעיה, אפשר לעבור הלאה.

דוד אזולאי: תשנו את זה במקום שאתם רוצים, רק תגידו לנו בסוף הדיון.

נועה בן שבת: בסוף הדיון עכשיו?

דוד אזולאי: בסוף הדיון תגידי איפה את ממקמת את זה, כדי שנוכל להצביע.

שושנה שטראוס: אני רוצה להעיר אחרי ההערות של הלשכה המשפטית, שההרחבות האלה שאנחנו מדברים עליהן, רצינו שיחולו גם לגבי (3), שמדבר על הרשעה, זאת אומרת: אדם שהורשע בעבירה על החוק, גם הוא לא יוכל להביא את אשתו להפעיל לשכה במקומו, וזה מחייב ניסוח מסוים, אבל היועצת המשפטית פה העלתה בפנינו את ההערה, שזאת פרצה שלא סגרנו.

נועה בן שבת: למרות שזה לא הופך להיות חלק מהעונש, זה לא עונש.

נועה בן שבת: כמו שגילית ראיה מנהלית, שבגללה החלטת לשלול את רישיון הלשכה הפרטית, את משתמשת בראיות שהרשיעו והביאו להרשעה כשיקול דעת, גם אם לא עשית פעולה של שלילת הרישיון.

שושנה שטראוס: אותו אדם פסול מלכהן לפי החוק, ולכן אני לא ארצה שהוא יביא כל מיני גורמים במקומו.

דוד אזולאי: האם לא כדאי היה לפרט את זה בחוק?

שושנה שטראוס: מאחר שאנחנו מפרטים כעת את ההרחבה הזאת - - -

דוד אזולאי: אולי באמת כדאי, כי אם לא יהיה כתוב בחוק, שאלה קרובי משפחה – צריך פשוט לקבוע ולהגדיר.

נועה בן שבת: למעשה, בנוסח הזה מזכירים קרובי משפחה, כי הם כבר מוגדרים.

נועה בן שבת: היום החוק מגדיר בעל עניין – הגדרה אחת לעניין תאגיד זה לפי ההגדרה בחוק ניירות ערך, בעלי מניות או גורמים קרובים מבחינת ההפעלה של התאגיד, ולגבי אדם פרטי, מדובר בשורה ארוכה של אנשים, זאת אומרת: בני המשפחה שלו.

דוד אזולאי: יש פירוט?

נועה בן שבת: יש פירוט מפורט, ואפילו רחב, גם מי שזכאי לקבל רווחים יחד עם אותו אדם, יחד עם אותו יחיד, זאת אומרת: למעשה הפירוט כבר קיים.

נועה בן שבת: ההרחבה כעת מוסיפה.

נועה בן שבת: אולי באמת היה צריך להבהיר שהיום החוק אומר שאפשר לסרב לתת רישיון, רק אם מי שהיה בעבר מבקש הרישיון - פירשו קצת בהרחבה את מבקש הרישיון - מבקש הרישיון בעבר שרישיונו נשלל, הוא היום או מבקש הרישיון החדש או בעל עניין או בעל תפקיד במבקש הרישיון החדש או בעל עניין בו, והיום מבקשים להגיד שגם אם אחד מהאנשים היום היה בעבר או בעל תפקיד בחברה הקודמת או בעל עניין בחברה הקודמת, או בעל עניין בבעל עניין בחברה הקודמת, בכל המקרים האלה אפשר יהיה לשקול לשלול ממנו את הרישיון.

נטע ברנר: אני רוצה להגיד ליושב ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, שגם אנחנו שניסחנו את החוק, משתגעים כל פעם שאנחנו קוראים את זה...

דוד אזולאי: ראיתי שזה משהו דומה שמזכיר את חד גדיא...

רבקה מקובר: אלא ששם יש happy end בסוף...

דוד אזולאי: פה לא בטוח שזה קיים...

נועה בן שבת: כיוון שיש פה תוספות לנוסח, השאלה אם אדוני ירצה אחרי שנגמור להקריא את ההערות, לנסח ולחזור לוועדה להצבעות?

דוד אזולאי: לא.

נועה בן שבת: או שנקבע את העקרונות, ונוכל לנסח במועד מאוחר יותר?

דוד אזולאי: אנחנו נקבע את העקרונות, ואתם הצוות המשפטי של הוועדה - יחד אתכם, ננסח את החוק, כי אחרת לא נוכל להביא את זה לפני סוף השנה.

נועה בן שבת: בסדר גמור.

נועה בן שבת: כאן יש הוראה מצמצמת, שאומרת: אי אפשר יהיה להפעיל את הסמכות הרחבה הזאת לגבי בעל תפקיד בלשכה הפרטית הקודמת, אלא אם כן ראינו שהוא הביא לפעילותה הגרועה של הלשכה הקודמת שגרמה לשלילה.

שושנה שטראוס: גם פה היה חשוב להבהיר, שאפשר לעשות את הפעילות הזאת, את שיקול הדעת לגבי התנהלותו של בעל התפקיד הבכיר, ואת עשיית השימוע או קבלת ההחלטה לגבי הלשכה עצמה, שאנחנו לא מחויבים לעשות את זה רק בשלב יותר מאוחר, כי כשאנחנו עושים את ההליך מול הלשכה עצמה, יש לנו הראיות, הדברים טריים גם לנו וגם לבעל התפקיד שצריך להתגונן.

דוד אזולאי: על מי מדובר פה?

דוד אזולאי: "אם כן הוכח להנחת דעתו" של מי?

דוד אזולאי: של בעל החברה?

נועה בן שבת: של השר, הכוונה לשר.

נועה בן שבת: למעשה, את מבקשת שכבר כשאת סוגרת את הלשכה הקודמת, את מפעילה סמכות כלפיה, את תוכלי לבדוק מי הם בעלי העניין בה - - -

שושנה שטראוס: ואפילו לקבוע – אני חייבת לעשות את זה בשימוע ולתת את האפשרות להתגונן; אבל נגיד המנכ"ל של אותה לשכה, לדעתנו אנחנו טוענים שההתנהלות שלו הביאה לפעילות, ולכן ההגבלות יחולו עליו - הוא יתגונן, ואם אני באותה עת כבר אחליט שיש פה עילות להימנעות, אני כבר אוכל - - -

דוד אזולאי: גם אם היה שכיר בחברה?

שושנה שטראוס: בכל מקרה שיש לי ראיות שהוא עשה את הפעילות, ברור שלא כל אחד בלשכה אחראי.

דוד אזולאי: את לא חושבת שיקרה מצב, שהבוסים תמיד יפילו את זה על הפקידים, ואז הפקידים ישלמו את המחיר, ילכו הביתה, והמערכת תמשיך לתפקד?

נטע ברנר: אנחנו ניתן הזדמנות גם לפקיד להגיב, כל אחד יצטרך להוכיח.

רבקה מקובר: גם בעל החברה וגם מי שיש לו תפקיד בכיר, כולם יקבלו את זכות הטיעון לעניינים הספציפיים שלהם.

רבקה מקובר: בעל החברה באמת יכול להגיד: לא ידעתי, לא שמעתי, אבל זה לא רלוונטי.

נטע ברנר: וזה גם יכול להיות, שהמנכ"ל של החברה הוא זה שעשה את כל ה"פוילע שטיקים", ובעל המניות לא עשה, כלומר: בעל המניות בכלל בחוץ לארץ.

נטע ברנר: זה יכול להיות, היו דברים כאלה, לא?

רבקה מקובר: לא, כולם ידעו בדיוק מה כל אחד עושה.

נועה בן שבת: אבל השאלה האם כשאת מבררת מראש, את אומרת: אני בשלב שאני סוגרת את הלשכה או דנה בשאלה אם לסגור את הלשכה הפרטית הראשונה, אני כבר מבררת לגבי בעלי התפקידים או בעלי העניין, לגבי המקורבים, ובעצם אני מודיעה להם מראש, שיכול להיות שבמשך שלוש השנים הבאות הם לא יוכלו לפתוח לשכה פרטית?

נועה בן שבת: בעצם את אומרת שכשהם ירצו לבוא לבקש, זה שיקול דעת, את לא מראש אמורה לשלול תמיד.

נועה בן שבת: יכול להיות שכן תגידי שיש איזונים אחרים, או שאת יכולה לאזן את זה אחרת עם הוראות אחרות, ואז יכול להיות, שאם את מקיימת את השימוע הזה מראש, אולי את כבר סוגרת את הדלת מראש בפני הגורמים האלה לחזור.

רבקה מקובר: הסוגיה המשפטית הזאת עלתה, מה קדם למה, כי למשל בפסק דין נירן, ששם אמרנו שאדון וייניש לא מתאים להיות, כי הוא עבד בחברה שנשללה ממנו הסמכות, וזה היה עדיין בטווח השלוש שנים, אמרו לי: את לא יכולה לעשות את זה בלי שימוע.

רבקה מקובר: אוקיי, אז מתי אני אעשה לו את השימוע?

רבקה מקובר: כשיבוא מאן דהוא ויבקש ממני רישיון, או אז כאשר הוא לא ביקש ממני דבר.

רבקה מקובר: הוא היה מנהל, אני נקטתי בסנקציה כנגד לשכה, הוא היה שם בעל תפקיד בכיר, והוא בעצם לא מבקש ממני דבר, ואף אחד לא מבקש עבורו דבר, למה אז אני צריכה לעשות את השימוע?

רבקה מקובר: זאת שאלה שהיא שאלה, אבל אם אני באמת רוצה להשתמש בסעיף הזה ולמנוע מבעל תפקיד בכיר לשמש כבעל תפקיד בכיר, ואני חייבת לפי נירן לעשות לו שימוע ולבדוק האם באמת הוא נטל חלק באותה שלילה, צריך להחליט באיזושהי נקודת זמן עושים את זה, כששני הדברים האלה - - -

שושנה שטראוס: ראינו שכאשר עושים את השימוע ללשכה, הכול טרי, ואני אומרת טרי גם לנו, יש לנו הראיות, וגם לאותו אדם שפועלים נגדו.

שושנה שטראוס: אם אני אבוא אליו אחרי שלוש שנים ואני אתחיל להזכיר לו כל מיני מקרים, גם הוא יתקשה.

שושנה שטראוס: יש פה גם בעיה של הגנה על פרטיות, כשאני אחרי כמה שנים מביאה ראיות שהיו קשורות לאנשים אחרים, ללשכה אחרת שכבר שללתי.

שושנה שטראוס: זה גם מעלה בעיות, אני לא יודעת כמה אני יכולה עכשיו לגלות לו, כי הפעילות היתה של גורם שלישי.

נטע ברנר: הוא גם יכול להכין את עצמו, הוא יידע מה ההחלטה לגבי הלשכה הקודמת.

נועה בן שבת: זאת אומרת, הוא יוכל להילחם בצורה יותר חזקה נגד ההחלטה לשלול במקור, בגלל שהוא יידע את ההשלכות שעשויות להיות לה לגביו בעתיד.

שושנה שטראוס: אבל מה שאנחנו מציעים זה רק שיהיה שיקול דעת כזה, הוא רשאי, זאת אומרת זה לא מחייב את הרשות לעשות את הפעילות הזאת.

נועה בן שבת: גם האפשרות לערוך שימוע במועד סגירת הלשכה הקודמת היא רק בגדר אפשרות, לא בגדר חובה.

שושנה שטראוס: כן.

יעקובית ישפה: "(3)	בסעיף קטן זה –     		"התקופה המזערית" – תקופה של שלוש שנים החל במועד שבו הופעלה סמכות;     "סמכות" – סמכות מן הסמכויות המפורטות בפסקאות משנה (א), (ב) או (ג) של סעיף קטן (א)(4)".

נועה בן שבת: הסמכויות שבהן מדובר: סמכות של אי חידוש רישיון, ביטולו, התנאתו בתנאים או סיוגו; ואני רציתי לשאול האם – זה בין השאר, אחרי זה נעבור לסמכויות האחרות שמוזכרות פה - כשאנחנו  מדברים על מצב שבו לא נמנעים מחידוש רישיון או מבטלים אותו, אלא רק מסייגים אותו לתקופה קצרה יותר או בסייגים אחרים, האם גם אז ראוי להפעיל את הסמכויות החמורות האלה, או את ההשלכות החמורות האלה, לגבי גורמים קשורים ללשכה הפרטית.

נטע ברנר: אנחנו חשבנו שכן, בעקבות ההערה הזאת על ההרשעות.

שושנה שטראוס: לא, אנחנו מדברים על מקרה שהתקבלה החלטה של השר לגבי לשכה מסוימת לא לבטל את הרישיון, אלא לעשות סייג מסוים, ואז בא בעל התפקיד הבכיר, או בעל המניות באותה לשכה, והוא רוצה לפתוח לשכה חדשה.

שושנה שטראוס: פה היינו רוצים הלימה.

דוד אזולאי: איזה סייג יכול השר להטיל?

נטע ברנר: למשל, לא להביא עובדים זרים מחוץ לארץ, אלא לתווך רק עובדים זרים שנמצאים כבר בארץ, אז אם סויג לאחד מנושאי המשרה בלשכה פרטית א', שכבר לא פועלת או שפועלת, בלשכה פרטית ב' תהיה הלימה בין הסנקציה שהופעלה ב-א' לסנקציה שתופעל כלפי ב'.

נועה בן שבת: אבל מה משמעות ההלימה?

נועה בן שבת: הרי את יכולה מראש לקבוע תנאים ברישיון, יש לך אפשרות לקבוע תנאים.

נטע ברנר: נכון, אבל את לא קובעת תנאים - למשל תנאי כזה, אם אין סיבה להפעיל תנאי כזה מראש כלפי אדם שהוא נקי בלי היסטוריה, אין סיבה להגיד לו: אל תתווך מחוץ לארץ.

נטע ברנר: לגבי אדם שאנחנו יודעים שיש לו רקע - - -

נועה בן שבת: את אומרת שאי-חידוש רישיון או ביטולו מצדיקים אי-מתן רישיון, אבל אם נקבעו תנאים, או שהם סויגו, אפשר יהיה לקבוע את אותם תנאים ואת אותם סייגים לגבי אותו מקורב של מי שהופעלו כלפיו - - -

יעקובית ישפה: "(3) אחרי סעיף 66ב יבוא: 	"חובת נאמנות והגינות	66ג.

יעקובית ישפה: לשכה פרטית חייבת לפעול בנאמנות ובהגינות, ותמסור –     (1)	למבקש העבודה ולמציע העבודה כל מידע שיש בידיה בעניין הנוגע לתיווך בעבודה ביניהם;     (2)	למבקש העבודה, לעובד ולמציע העבודה מידע בכל הקשור לפעולות הלשכה הפרטית מכוח ההיתר שניתן לפי סעיף 65(א)(1) הנוגעים לכל אחד מהם".

נועה בן שבת: בסעיף הזה מוסבר, שמוטלת על הלשכה הפרטית חובה לפעול בנאמנות ובהגינות - אני מבינה שזה נכון לשני הצדדים, גם לעובד וגם למציע העבודה - ולמסור מידע.

נועה בן שבת: לגבי מסירת המידע, רצינו לשאול, האם באמת המידע, כפי שמנוסח פה, שנוגע לתיווך העבודה ביניהם, או מידע שקשור לפעולות הלשכה הפרטית, כשמדובר בעובדים זרים, האם הוא רלוונטי, או שרצו להגיד: אתה חייב מראש למסור את הפרטים לשני הצדדים, כדי שיידעו לאן הם הולכים, לאיזה יחסי עבודה הם הולכים, זאת אומרת: שלמשל לעבודה בסיעוד לא יבוא עובד חלש לטיפול באדם מאוד כבד, או אישה לטיפול בגבר, אם זה לא מתאים לו.

רבקה מקובר: חובת ההגינות של יחסי עובד-מעביד, אבל כאן אין ביניהם יחסי עובד-מעביד, אלא הוא עדיין בשלב התיווך.

רבקה מקובר: מי שמתשאל את העובד וגורם להשמה זה משרד התיווך, זה לא שיש לך מצב שמעביד מחפש עובד, ואז יש בין שניהם איזושהי חובת הגינות לספר לשני את כל החסרונות והמעלות.

נטע ברנר: בגלל שהסמכות הזאת, כמו שנכתב בהרבה פסקי דין, זאת סמכות שהופרטה - ברגע שזאת סמכות שהופרטה, היא מחייבת פיקוח, אבל מצד שני יש הרבה חופש פעולה.

נטע ברנר: זה שטר ושובר בצדו, כך נאמר גם בפסיקה.

נטע ברנר: מצד אחד יש שטר, אתה יכול לפעול, אבל מצד שני אנחנו צריכים לפקח.

נטע ברנר: אם המטרה של הלשכה היא רק להרוויח כסף, היא תביא עובדת חלשה לאדם כבד, זה לא בדיוק האינטרס שלה להתאים את העובד, היא גם לא הממשלה.

רבקה מקובר: או שתביא אישה לגבר במשפחה חרדית.

נטע ברנר: אין לה מדיניות של צמצום העסקת עובדים זרים בישראל.

נטע ברנר: בכל זאת, זאת לשכה שהאינטרס הוא בעיקר אינטרס כלכלי.

נטע ברנר: אנחנו רוצים שכל דבר שהיא תעשה יהיה מפורש, כל החובות שלה יהיו מפורשות.

נועה בן שבת: אז גילוי המידע הוא לגבי החובות, או שגילוי המידע הוא אותו גילוי מידע, שהיית מצפה שיהיה בין מעביד לבין עובד לגבי תנאי העבודה ולגבי נסיבות העבודה, ואת רוצה שהלשכה הפרטית שמתווכת ביניהם תמסור את אותו מידע?

נטע ברנר: אנחנו מדברים על האפשרות השנייה, גם כל מידע רלוונטי, שלא קשור לצורך עבודה.

דוד אזולאי: מהחברה?

נטע ברנר: החברה שתמסור כל מידע רלוונטי ומהותי.

נועה בן שבת: לא שנוגע אליה, לפעילות שלה, אלא למה שנוגע ליחסי העבודה, לשני גורמי העבודה.

שושנה שטראוס: לגבי הפעילות שלה, יש סעיפים אחרים בחוק ובנהלים שמחייבים אותה.

רבקה מקובר: למשל, אני יכולה לתת דוגמה, רוב המשפחות היו מעדיפות עובד זר מהארץ.

רבקה מקובר: הן היו מעדיפות עובד זר, כי הוא כבר מדבר עברית, למשל הוא נמצא במשפחה דתית וכבר מכיר את נהלי הכשרות, אבל ללשכה אין עניין לתת עובד מהארץ.

רבקה מקובר: העניין שלה – והיא תשכנע אותו – להביא מחוץ לארץ.

רבקה מקובר: אם יש חובת ההגינות, ויסתבר באמת, וזה מסתבר, שהיא לא פעלה בהתאם לאינטרסים של המשפחה, אלא בהתאם לאינטרסים שלה, זה דבר מאוד חשוב.

רבקה מקובר: במקרה כזה, אם היא לא פעלה בהגינות, אפשר להפעיל נגדה סמכות, זה דבר חשוב מאוד.

דוד אזולאי: מי קובע את הקווים להגינות או לא הגינות?

רבקה מקובר: חוקרים, כאשר מסתבר, למשל, שהיתה אי-התאמה, בודקים למה היתה אי-התאמה.

רבקה מקובר: פעם אחת נשמע: ביקשנו אישה, והביאו גבר, או הפוך; פעם אחת יאמרו: אנחנו ביקשנו ישראלי.

דוד אזולאי: כלומר, האיש הסיעודי שנקרא מעסיק, יכול לפנות אליכם, ועל סמך הפנייה אתם בודקים אם נמסרה אינפורמציה נכונה או לא?

רבקה מקובר: לא תמיד המעסיקים פונים, אבל כאשר עושים את הבדיקה, למשל, ורואים שלא היתה התאמה, ויש דוח של עובדת סוציאלית, שכותבת למה לא היתה התאמה, זאת נקודה אדומה, שמשהו לא בסדר.

רבקה מקובר: אם יש לך לשכה שיש לה אי-התאמה אחת מתוך עשרות, זה קורה.

דוד אזולאי: יש לכם מספיק אנשים שבודקים את הנושאים האלה?

נועה בן שבת: הבדיקה של העובדים הסוציאליים היא רק בסיעוד, והיא בדיקה שחייבת להיעשות לפני - -

רבקה מקובר: - - לפני, מראש לקבוע מה, ואחרי אם היתה התאמה.

נועה בן שבת: ומגיעים לכל מקרה ומקרה?

רבקה מקובר: אמורים להגיע לכל מקרה.

שושנה שטראוס: הלשכות חייבות להגיע, כי אי אפשר להשיג עובד זר בסיעוד, בלי - - -

נועה בן שבת: לפי הנהלים שלכם, חייבים לבדוק גם את התנאים, את תנאי ההעסקה הנדרשים, לפני הבאת העובד הזר?

נועה בן שבת: לפחות לפי הנהלים.

שושנה שטראוס: כן, אבל החובה הזאת קיימת ממילא, כי כל פעולת התיווך זה התאמה, ובהחלטות שרבקה קיבלה בעבר, אם היא ראתה לפני שהמטופל היה מרומה, או העובד היה מרומה, היא כבר ראתה בזה הפרה; אבל אנחנו חשבנו שמן הראוי, שיהיה סעיף כללי, שיעגן את זה גם בדברים - - -

דוד אזולאי: רק אם יחליטו לפרק את החבילה, זה יצוץ.

דוד אזולאי: כל עוד המעסיק ממשיך להעסיק את העובד הזר, לא יעלו על זה.

רבקה מקובר: לא, זה עולה כבר בהתחלה, כשאתה בודק את הדוח.

דוד אזולאי: אבל איך את יכולה לדעת?

רבקה מקובר: כי הוא לא נמצא שם, היא כותבת: לא התאים, והוא עזב.

דוד אזולאי: העובדת הסוציאלית.

רבקה מקובר: בוודאי, אתה כבר רואה.

דוד אזולאי: לא, הוא לא עזב.

נטע ברנר: אם הוא לא עזב, יש קשרי עבודה שממשיכים, כנראה מרוצים.

דוד אזולאי: מחוסר ברירה, הוא לא בחר את זה.

נטע ברנר: לכן העובדת הסוציאלית צריכה להגיע.

דוד אזולאי: אם האופציה שעומדת בפניו היא להישאר עם מה שיש לו, או לחכות עוד חצי שנה בלי עובד, הוא יגיד: אתה יודע מה?

דוד אזולאי: אני מעדיף להישאר במצב הזה.

דוד אזולאי: פה השאלה איפה העובדת הסוציאלית, שאמורה להיכנס לתמונה.

דוד אזולאי: אם נניח יש ביקורת של העובדת הסוציאלית, שנכנסת ורואה את המצב, היא תדווח.

רבקה מקובר: צריך לנהל על זה דיון נוסף.

דוד אזולאי: אם העובדת הסוציאלית תעשה מלאכתה נאמנה, ותגיד: אני ביקרתי, ראיתי את המצב, ואני חושבת שהעובד הזר הזה לא מתאים למעסיק הזה, אז בוודאי שזה יגיע אליכם.

דוד אזולאי: אם לא, אני מסופק.

שושנה שטראוס: אני יכולה לומר שמלבד הביקור לפני והביקור אחרי, יש עוד שני ביקורים בשנה מטעם הלשכה הפרטית, ומלבד זה, רוב המטופלים הסיעודיים הם מטופלים גם לפי חוק הסיעוד.

שושנה שטראוס: יש שם חברות סיעוד, שזה גוף אחר, שכל חודשיים אמור לשלוח עובד סוציאלי מטעמם, או בקר מטעמם.

שושנה שטראוס: יש הרבה אנשים שנכנסים לתוך המקום הזה.

שושנה שטראוס: מלבד זאת, משרד הרווחה במקרים קיצוניים ייכנס, אז אנחנו מקווים שכל הביקורים והפיקוח הזה ביחד יביאו - - -

דוד אזולאי: אי אפשר להוסיף פה איזושהי פסקה, שאומרת שאותה עובדת סוציאלית שנכנסת למעסיקה או למעסיק הזה, אם היא רואה דברים חריגים, תצטרך לדווח?

רבקה מקובר: זה קיים בנוהל, הבעיה היא שבשטח; אני פוחדת להגיד דברים, אבל או שהיא עובדת סוציאלית נאמנה, ואז היא נאמנה מדי, היא לא תישאר לעבוד שם, כי ממילא בכלל לא מעניין את המעסיק - "המעסיק" אני מתכוונת ללשכה הפרטית - מה היא אומרת ומה לא, הוא צריך אותה, כי אחרת אין לו רישיון, או שלצערי הרב, אני אומרת שהיא חלק מהמערכת המשומנת הזאת.

רבקה מקובר: אין מה לעשות, יש גם עובדות סוציאליות, שבאופן רשמי תיווכו עובדים, וזה היה ה-by product שלהן, זה מאוד עצוב הסיפור הזה.

שושנה שטראוס: אני יכולה לתת מבט קצת יותר אופטימי.

שושנה שטראוס: יש לנו כעת ברשות ההגירה עובדת סוציאלית ותיקה ומצוינת, שהיא בקשר שוטף עם כל העובדים הסוציאליים של הלשכות הפרטיות.

שושנה שטראוס: הם באים אליה עם בעיות שיש להם, היא מנחה אותם, היא מפנה אותם במקרים המתאימים לרשויות הנכונות, ואנחנו רואים שהדבר הזה מאוד תורם לפעילות של העובדות הסוציאליות ובפיקוח עליהן בלשכות.

דוד אזולאי: אני מצטרף לאופטימיות שלך.

רבקה מקובר: וגם שמחים איתה.

דוד אזולאי: אחת לכמה זמן יש ביקור כזה של העובד הסוציאלי?

שושנה שטראוס: קבענו שלפני ההשמה צריך להגיע עובד סוציאלי, ואחרי ההשמה יש לוודא שההשמה הסתדרה.

שושנה שטראוס: אחר כך כל חצי שנה באופן תדיר, או עובד סוציאלי או אדם שהוכשר על ידי העובד הסוציאלי, ומלבד זה יש חובה כללית, שהלשכה חייבת לעקוב אחרי ההשמה ולפתור כל בעיה.

דוד אזולאי: זה בדוק, שמה שגברתי אומרת מיושם?

שושנה שטראוס: אנחנו משתדלים לבדוק את זה.

שושנה שטראוס: עכשיו זה נכנס יותר לתוקף.

דוד אזולאי: כי זה בעצם המפתח למה שקורה פה מבחינת האכיפה, שאנחנו מדברים עליה, לכן כל הסעיף הזה בא פה.

שושנה שטראוס: זה גם נכון, אבל אני רק רוצה לומר, שהעובדה שקבענו שני ביקורים, לא אומרת שהלשכה יכולה להגיד: ביקרנו והכול תקין.

שושנה שטראוס: אם נגלה שהיו בעיות בהעסקה שדווחו, ושהקשיש התקשר ואמר שיש בעיה, ושהם לא באו ולא טיפלו, מעבר לשני הביקורים הסדירים, זאת הפרה.

דוד אזולאי: העובדת הסוציאלית עובדת מטעם החברה?

שושנה שטראוס: כן.

נטע ברנר: אבל עליה מפקחת עובדת סוציאלית מהמדינה.

נועה בן שבת: למעשה, בסעיף הזה נגיד שלשכה פרטית חייבת לפעול בנאמנות ובהגינות, ותמסור למבקש העבודה ולמציע העבודה כל מידע שיש בידה, הנוגע לתנאי העבודה או ליחסי העבודה, שבתיווכם היא עוסקת, או נוסח ברוח זו?

נטע ברנר: כן.

נועה בן שבת: אבל ברוח זו, במקום הפסקאות הקיימות.

יעקובית ישפה: "(4)	בסעיף 80 –     (א)	בסעיף קטן (ב), במקום "קנס כאמור בסעיף" יבוא "כפל הקנס כאמור בסעיף" ובמקום "שישה חודשים או קנס כאמור" יבוא "שלוש שנים או כפל הקנס כאמור";      בסעיף קטן (ג), במקום "שישה חודשים" יבוא "שלוש שנים" ובמקום "קנס כאמור" יבוא "כפל הקנס כאמור".

יעקובית ישפה: "חוק שירות 		11.

יעקובית ישפה: תחילתו של סעיף 80 לחוק שירות התעסוקה, כנוסחו בסעיף 10(4) לחוק זה,    התעסוקה – תחילה 	30 ימים מיום תחילתו של חוק זה".

דוד אזולאי: יש פה הסתייגויות, שהוגשו על ידי קבוצת חד"ש, בל"ד ורע"ם-תע"ל.

דוד אזולאי: אין צורך לקרוא פה את השמות, כי אלה כל חברי הכנסת מטעמם – לגבי פרק ד' סעיף 10(4)(א).

נועה בן שבת: זאת אומרת התיקון של סעיף 80 שאליו התייחסנו עכשיו.

דוד אזולאי: הם מבקשים להוסיף את המילים: "או כפל הקנס כאמור" יימחקו - - -

נועה בן שבת: לא להכפיל את הקנס, להשאיר אותו כפי שהוא.

נטע ברנר: אז לא תהיה הלימה בין גובה הקנס - - -

דוד אזולאי: זאת ההסתייגות.

דוד אזולאי: יש הסתייגות שנייה: פרק ד' סעיף 10(4)(ב), המילים "כפל הקנס כאמור" יימחקו.

נועה בן שבת: אותו דבר בסעיף הבא.

דוד אזולאי: מספר 3, פרק ד', סעיף 11, במקום המילים "30 ימים" יבוא – 14 ימים.

דוד אזולאי: זאת תחולת החוק, נכון?

נועה בן שבת: כן, תחילת סעיף 80 שמחמיר את הענישה, במקום 30 ימים – 14 ימים.

דוד אזולאי: אני מעמיד להצבעה את ההסתייגויות האלה.

דוד אזולאי: הצבעה     בעד – אין נגד – 1 נמנעים – אין ההסתייגויות שהוגשו על ידי קבוצת חד"ש, בל"ד ורע"ם-תע"ל לא נתקבלו.

דוד אזולאי: אני מתנגד להסתייגויות האלה.

דוד אזולאי: לפיכך ההסתייגויות האלה לא עוברות.

שושנה שטראוס: תוך כדי הקראת ההצעה, היו כמה דברים.

נועה בן שבת: אולי נסכם אותם עכשיו, אדוני?

נועה בן שבת: אם אפשר, אחרי שקראנו את הנוסח, אפשר לחזור ולסכם את התיקונים שהועלו.

דוד אזולאי: תסכמו את זה לא בנוסח המשפטי.

נועה בן שבת: רק בכללי.

דוד אזולאי: בדיוק, כדי שנוכל להצביע ולדעת על מה אנחנו מצביעים.

נועה בן שבת: ברשימת הגורמים שאפשר להפעיל שיקול דעת אם לתת להם רישיון או לא לתת להם רישיון, יבואו גם מקרים שאותם בעלי זיקה היתה להם זיקה ללשכה פרטית, שלגביה היתה הרשעה בעבר.

נועה בן שבת: גם מקרה של פעולה ללא רישיון, ללא שהופעל צו סגירה – גם במקרים כאלה אפשר יהיה להפעיל את אותו שיקול דעת.

נועה בן שבת: תימחק פסקה (2), שמדברת על בעל תפקיד בכיר ובעל תפקיד שהוא תאגיד.

נועה בן שבת: השימוע - יכול שייעשה גם במועד סגירת הלשכה הקודמת, ולגבי הסמכויות שמדובר בהן, אם מדובר בסמכות סגירה או הפסקת פעילות של לשכה פרטית, אפשר יהיה לא לתת רישיון, אבל אם מדובר בסמכות שהיא פחותה ממנה, של סיוג, אפשר יהיה להפעיל את אותה סמכות גם לגבי מבקש הרישיון החדש או בעלי הזיקה אליו.

נועה בן שבת: לגבי חובת הנאמנות, בפסקה (3), סעיף 66ג, יהיה מדובר במסירת מידע שהוא רלוונטי ליחסי העבודה, ולא מידע שנוגע לתיווך העבודה.

דוד אזולאי: אם כך, אנחנו נצביע על ההצעה הזאת של פרק ד': תעסוקה, עם כל התיקונים שהזכירה כאן היועצת המשפטית של הוועדה.

דוד אזולאי: אני אעמיד את זה להצבעה.

דוד אזולאי: מי בעד התיקונים בפרק ד': תעסוקה?

דוד אזולאי: הצבעה     בעד – 1 נגד – אין נמנעים – אין     פרק ד' (תעסוקה) סעיפים 11-10 (שירות התעסוקה) להצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2012-2011 (תיקוני חקיקה), התשע"א-2010, נתקבל עם התיקונים.

דוד אזולאי: אין מתנגדים, אין נמנעים, לפיכך ההצעה עוברת בקריאה שנייה ושלישית, במסגרת חוק ההסדרים, וכמובן ללא הסתייגויות, כי גם ההסתייגויות לא עברו.

נועה בן שבת: עם ההסתייגויות.

דוד אזולאי: הסתייגויות הן לדיבור.

נועה בן שבת: הוא יכול להעלות אותן.

דוד אזולאי: הוא יכול להעלות, אבל בוועדה זה לא עבר.

דוד אזולאי: רבותי, תודה רבה, הישיבה נעולה.