הוועדה לענייני ביקורת המדינה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 132, 2010-11-29 11:00

אורי אריאל: צהריים טובים לתלמידי תיכון מור ממכבים רעות, ברוכים הבאים.

אורי אריאל: הוועדה היא ועדה לביקורת המדינה.

אורי אריאל: אני חבר הכנסת אורי אריאל מהאיחוד הלאומי, לפי בקשת היושב-ראש, יואל חסון, אני מחליף אותו בניהול הישיבה.

אורי אריאל: אנחנו דנים היום בהצעה לסדר היום, דיון מהיר, שהגיש ידידי, חבר הכנסת יעקב כץ, שלשמאלי, בנושא מעצר בת שירות לאומי.

אורי אריאל: אני אסביר רק במשפט אחד מה זה דיון מהיר, לתלמידים שאתנו.

אורי אריאל: דיון מהיר זה נוהל שמאפשר לחברי כנסת לבקש שיהיה דיון מהיר, דיון מהיר פירושו שבתוך שבוע חייב להתחיל הדיון, לא להיגמר, להתחיל הדיון.

אורי אריאל: בדרך-כלל, כמובן זה נועד לטפל במקרים דחופים, שצריך לטפל בהם מהר, כי לעתים כשלכנסת יש נושא על סדר היום, נטפל בו גם אחרי שבועיים או חודש, כי הוא לא דחוף.

אורי אריאל: פה יש דחיפות מסוימת, שתכף נפתח בזה שחבר הכנסת כץ, המציע, יציג את הנושא ויסביר על מה המדובר ואחרי זה ברשותכם, נשמע את הבת, שלום לך, ואחרי זה כמובן ניתן לגורמים הממלכתיים, הממשלתיים, יש כאן נציגי הצבא ואחרים, לדבר.

אורי אריאל: אם מישהו מהתלמידים רוצה גם להגיד משהו או לשאול משהו תוך כדי הדיון, אני מבקש רק להרים את היד, כדי שנעשה משהו מסודר.

אורי אריאל: בבקשה, ידידי, חבר הכנסת כץ.

יעקב כץ: תודה ליושב-ראש ולכל האורחים היקרים שהגיעו.

יעקב כץ: מכיוון שמדובר פה בשאלה שמצד אחד צה"ל שהוא כל-כך יקר לנו, שכולנו חיילים וצה"ל זה הדגל שלנו, שאנחנו כל-כך מכבדים אותו ואוהבים אותו, ומצד שני, יש לנו סיפור של בחורה שהתנדבה ויצאה לשנת שירות לאומי, סיימה אותו עם תעודת הוקרה, ובאישון לילה הצבא עצר אותה והכניס אותה לשניים-שלושה שבועות למעין קלבוש עם חוסר אפשרות לצאת.

יעקב כץ: אני לא יודע בדיוק את ההגדרה בבקו"ם איך סגרו אותה, אנחנו קיבלנו את הפנייה של המשפחה, של בחורה שהיא יוצאת אתיופיה, בחורה דתייה למהדרין, שהצהירה על דתיותה, יש לנו פה את ההצהרה, היא עומדת פה לפנינו וגם עשתה את כל הפעולות הנדרשות, לא רק עשתה את כל הפעולות הנדרשות, אולי היו פעולות חסרות שטכנית לא הגיעו לכלל ביצוע, אבל הפעולה הנדרשת החשובה ביותר שרתה שנת שירות לאומי, מלא, היתה בשנת שירות לאומי מלא, קיבלה תעודת הוקרה ואז באישון לילה נעצרת, בחורה עדינה, צנועה, חסודה, שפתאום נלקחת למעצר, לפני חתונה של אחותה, כאשר המשפחה לא כל-כך דוברת עברית טוב.

יעקב כץ: במקרה, הרב של המקום שמע את זה מהאבא של הבחורה, לבחורה קוראים פאני יצחק, היא נמצאת אתנו פה והיא אולי תוכל אחר-כך לספר את הסיפור שלה.

יעקב כץ: אנחנו בדקנו עם האגודה להתנדבות שבה היא שירתה ואכן יש לנערה את הפטור מצה"ל.

יעקב כץ: ביקשנו לזמן את צה"ל, לא כדי להוקיע, חס וחלילה, לא לזלזל, ולא לפגוע, אלא רק לדאוג ולנסות שמקרים כאלו לא יישנו בעתיד, גם כדי למנוע עוגמת נפש גם מהבחורה ומהמשפחה, גם למנוע עוגמת נפש מצה"ל, כיוון שאנחנו בטוחים שצה"ל כצבא, שהוא שומר על האיכויות שלו ועל המוסר שלו, לא חפץ בדברים האלה ולכן אני מודה לך מאוד, היושב-ראש, שנעניתם לדבר הזה במהירות האפשרית, כאשר כולנו כולנו חפצים שהדבר הזה יתבצע.

יעקב כץ: אני רק כדי למנוע את הדברים האלה בעתיד וכיוון שאנחנו יודעים שהמגמה הזו של הגדלת הנושא של שירות לאומי, גם למגזרים אחרים, הולך וגדל, וכדי למנוע בעתיד שכתוצאה מטכניקה שכולנו בארגונים גדולים, דברים כאלה קורים, לא יקרה בעתיד, אני אפילו מכין עכשיו הצעת חוק שתיגע בדבר הזה, שמי שמילא את חובתו למדינה בשירות צבאי או פטור משירות צבאי על-ידי שירות לאומי, זה ייחשב לו אוטומאטית כפטור משירות בצה"ל ולא יצטרכו, למרות שזה דבר מובן מאליו, לא יקרה מקרה כזה נוסף, שמישהו שעשה את כל השירות וזה בא כתחליף לשירות צבאי, כהחלטת מדינה, לא יקרה מצב כזה שאפשר לפנות אליו ומספיקה אמירה והבדיקה שהוא באמת ביצע את השירות הלאומי, כדי שלא יקרה מה שקרה במקרה הזה.

יעקב כץ: תודה.

אורי אריאל: אני מודה לחבר הכנסת כץ ואני מצטרף לדבריו.

אורי אריאל: אין פה, אני חושב, כוונה, ודאי לא שלנו, למצוא אשמים או לעשות איזה משהו מעין זה.

אורי אריאל: אני מקווה שצה"ל, כשיסביר, יסביר מה קרה וגם מה הוא טיפל באלה שטיפלו בעניין המסוים הזה.

אורי אריאל: אבל בעיקר, אנחנו, מה שמעניין אותנו, זה לעתיד, לראות שמקרים כאלה לא יישנו ונחסוך עוגמת נפש מכולם.

אורי אריאל: חברי הכנסת היושבים פה, שנלר, כץ ואנוכי, הם אלה שעמלים קשה שילדינו וכל האחרים ילכו לצבא ושהבנות יגיעו לשירות, אם זה שירות צבאי או שירות לאומי.

אורי אריאל: ודאי שבחדר הזה, אני חושב, יש הסכמה לחיוניות ולחשיבות, ולכך אנחנו פועלים.

אורי אריאל: אני רוצה לבקש ממך, פאני, לבקש מפאני שתציג את האירוע מזווית הראייה שלה, עם הפרטים ואחרי זה אם מישהו מההורים יירצה להוסיף משהו – בבקשה.

אורי אריאל: נשמע את המשפחה ואחרי זה נעביר את רשות הדיבור לנציגי צה"ל.

אורי אריאל: בבקשה, פאני.

פאני יצחק: אני עשיתי שנת שירות לאומי.

פאני יצחק: חודשיים אחרי שסיימתי את שנת השירות.

עתניאל שנלר: איפה עשית?

פאני יצחק: בקופת-חולים כללית, בהתפתחות הילד, ביפו.

פאני יצחק: חודשיים אחרי שסיימתי את שנת השירות הלאומי שלי, שזה היה ב- 31 לאוגוסט 2009 האחרון, משטרה צבאית הגיעה אלי הביתה, ב- 1 לנובמבר, בשלוש לפנות בוקר, הם באו בטענה שאני נחשבת משתמטת, בגלל שלא דאגתי לפטור, כי לא ידעתי שאני צריכה.

פאני יצחק: היה בלגאן, הייתי צריכה לשלוח את זה בדואר רשום ולא ידעתי זאת ולכן לא דאגתי לפטור.

פאני יצחק: מבחינת צה"ל, אני נחשבת משתמטת.

פאני יצחק: אמרתי להם שעשיתי שנת שירות לאומי, יש בפניי את כל המסמכים, אמרו לי שכרגע, באותו, בשעת הלילה הזאת, אין עם מי לדבר, אני צריכה להגיע אתם ואם באמת עשיתי שנת שירות לאומי והכל בסדר כמו שאני אומרת, אז ישחררו אותי.

יעקב כץ: בשלוש בבוקר?

פאני יצחק: בשלוש לפנות בוקר, כן, ויום למחרת זו היתה החתונה של אחותי הבכורה.

פאני יצחק: נסעתי אתם, הגענו, אני לא יודעת בדיוק איפה, אבל למקום בתל-השומר, העירו אותנו בשבע וחצי בבוקר, העבירו אותנו למין מקום, אני חושבת שזה מעצר, אני לא בטוחה.

יעקב כץ: מה זה אותנו?

יעקב כץ: היו עוד בנות?

פאני יצחק: היו עוד בנות אתי, כן.

יעקב כץ: גם אותן עצרו בלילה?

פאני יצחק: כן.

פאני יצחק: כל הבנות, את כולן עצרו בלילה.

פאני יצחק: העבירו אותנו למין מקום, מעצר, אני חושבת, שזה היה.

פאני יצחק: שם, העבירו שתי בנות, הם העבירו כל שתי בנות, כל פעם.

פאני יצחק: העבירו שתי בנות והשאירו אותנו שם כמעט שעתיים, בגלל שלא היו אזיקונים.

פאני יצחק: הסברתי להם שזו החתונה של אחותי ואני עוד מקווה להשתחרר ויש דברים שאני צריכה לעשות.

פאני יצחק: אחרי שעתיים כמעט, העבירו אותנו למקום שבו עוברים שרשרת חיול.

פאני יצחק: אמרו לי – כל עוד אני לא מתחיילת, אין עם מי לדבר, כי אני קודם כל צריכה להתחייל ורק אחרי שאני מתחיילת, אני יכולה לעלות למשפט.

פאני יצחק: הסברתי שאני לא מתכוונת להתחייל כי אני עשיתי את שנת השירות לאומי שלי, אני לא מתכוונת להשתמט, כן עשיתי שנת שירות, אבל אני לא מתכוונת להתגייס בשביל זה, כאילו, את שנת השירות לאומי שלי אני עשיתי.

פאני יצחק: ואז, באותו יום, בשעה, עליתי למשפט אצל רע"ן עוצמה, בשביל שישחררו אותי הביתה לחתונה של אחותי אמרו לי שאני חייבת לעלות למשפט.

פאני יצחק: עליתי למשפט אצל רע"ן עוצמה, רע"ן עוצמה שאלה אותי מה הסיפור שלי.

עתניאל שנלר: אז היית חיילת או לא היית חיילת?

פאני יצחק: לא, סירבתי להתחייל.

עתניאל שנלר: רע"ן עוצמה-?

גדי אגמון: סגן אלוף אצלי במיטב.

עתניאל שנלר: והוא יכול לשפוט אזרח?

גדי אגמון: היא נחשבת, מהרגע שהיא נעצרת, היא נחשבת, משפטית, כחיילת צה"ל.

עתניאל שנלר: לא החיול, אלא מעצר.

גדי אגמון: כן.

פאני יצחק: נשפטתי אצל רע"ן עוצמה, רע"ן עוצמה שאלה אותי מה הסיפור שלי, הסברתי לה.

פאני יצחק: היא אמרה לי שאם אני לא מתייצבת יום למחרת, זאת אומרת, יום שלישי היתה החתונה של אחותי, יום רביעי, אם אני לא מתייצבת, אני אקבל 14 ימי מחבוש ונשלחתי הביתה.

פאני יצחק: באותו יום נשלחתי הביתה עם הרבה הרבה גורמים שהתערבו, הצלחתי לצאת לחתונה של אחותי ושני אנשים שהם אנשי קבע בצה"ל, חתמו ערבות בשבילי, שאני אוכל להגיע יום ראשון ולא יום למחרת.

פאני יצחק: ביום ראשון חזרתי, הגעתי למיטב, למדור נשים, שהם טיפלו בי.

פאני יצחק: נכנסתי לקצין מיון, קצין מיון שאל אותי מה הסיפור שלי, הסברתי לו את כל המצב, הוא אמר לי כל עוד אני לא מתחיילת, אין עם מי לדבר.

פאני יצחק: שאני קודם כל צריכה להתחייל כי אני נחשבת משתמטת ובשביל להציג את המסמכים שלי, אני קודם כל צריכה להתגייס, לשרת שלושה חודשים בצה"ל, ורק אחרי שלושה חודשים מגיע לי ועדת דת.

פאני יצחק: סירבתי להתחייל, נכנסתי למישהי שאני לא יודעת בדיוק מה הדרגה שלה, באותו יום, היא אמרה לי – עכשיו אני משחררת אותך הביתה, קחי את זה בחשבון, אני מודיעה לך מעכשיו, אם מחר את לא מתכוונת להתגייס, תבואי עם תיק.

פאני יצחק: שחררו אותי הביתה.

פאני יצחק: יום למחרת חזרתי, עליתי למשפט, שוב פעם, הסברתי את המצב שלי, כל פעם אמרו לי את אותו דבר, כל עוד אני לא מתכוונת להתחייל, אין עם מי לדבר.

פאני יצחק: סירבתי להתחייל.

פאני יצחק: נתנו לי שבע יום ריתוק, נשלחתי הביתה להביא ציוד, יום שלישי כבר התחלתי את הריתוק.

פאני יצחק: יום למחרת, ביום רביעי, ביקשו ממני לעשות עבודות רס"ר, כל מיני עבודות ניקיון, סירבתי.

פאני יצחק: כיוון שאני לא חיילת וזה לא מה שהגעתי לעשות.

פאני יצחק: שוב פעם עליתי למשפט אצל רע"ן קד"צ, שהסיבה שעליתי למשפט היא בגלל שסירבתי לעשות עבודות רס"ר ובכלל לא הגענו לזה במשפט.

פאני יצחק: היא שאלה אותי בכלל מה הסיפור הכללי שלי, הסברתי לה את המצב והיא נתנה לי עוד חמש יום ריתוק.

פאני יצחק: סך-הכל, ריציתי 12 יום ריתוק.

פאני יצחק: בסוף ה- 12 יום ריתוק, הגעתי למדור נשים שטיפלו בי, הם אמרו לי – כרגע את משתחררת הביתה, תהיי אתנו, תהיי זמינה בטלפון, אנחנו ניצור אתך קשר.

פאני יצחק: הייתי זמינה בטלפון, ביום רביעי זימנו אותי לדיון דת.

שלמה מולה: לוועדת דת.

פאני יצחק: לוועדת דת, ששם היתה גם רע"ן עוצמה, היא שפטה אותי ביום של החתונה של אחותי, הם שאלו אותי מה המצב, שוב פעם הסברתי את כל המצב.

יעקב כץ: כשאת חוזרת ואומר כל הזמן, שגמרת שנת שירות ויש לך תעודת הוקרה.

פאני יצחק: שיש לי את המסמכים, הכל אצלי, כל הזמן המסמכים היו אתי, ידעו.

יעקב כץ: הראית להם את הכל?

פאני יצחק: הכל היה אצלם.

פאני יצחק: הם פשוט רצו שאני אתגייס, אשרת שלושה חודשים בצה"ל, ורק אז יגיע לי ועדת דת ושוועדת הדת תחליט אם אני כן צריכה להמשיך שירות צבאי או לא.

פאני יצחק: בוועדת הדת אמרו לי שחלקם הם לא היו מגובשים בדעתם, חלקם חשבו שאני כן צריכה לקבל את הפטור, כי בסופו של דבר כן מילאתי שנת שירות לאומי וחלקם חשבו שאני כן צריכה להתגייס לצה"ל, ולעשות רק שנה אחת, שידאגו לקיצור שירות.

פאני יצחק: שידאגו לי לקיצור שירות, אבל הם נותנים, הבנתי מרע"ן עוצמה, שהם נותנים רק את ההמלצה שלהם.

פאני יצחק: מפקד מיטב מחליט בסופו של דבר מה יקרה.

פאני יצחק: שוב פעם, שחררו אותי הביתה, אמרו לי תהיי זמינה בטלפון, אנחנו ניצור אתך קשר ונגיד לך מתי להגיע.

פאני יצחק: היום, אחרי הוועדה כאן, אני, אחרי הישיבה כאן, אני אצטרך ללכת לתל-השומר בשביל לשמוע את ההחלטה הסופית של מפקד מיטב.

יעקב כץ: לפחות שילמו לך את הכסף על האוטובוסים, הלוך חזור?

פאני יצחק: לא, ממש לא, ממש ממש לא.

אורי אריאל: ההורים רוצים להוסיף משהו?

אורי אריאל: או שאחרי זה.

גב' יצחק: יש לי חמישה ילדים, ארבעה ילדים שלי עשו צבא, היא עשתה את השירות הלאומי, לא סירבה, אבל כל העוגמת נפש, הילדה שלי, הראשונה שלי שהתחתנה, קראה לי, עד ששחררו לי בשעה ארבע לפני החתונה.

גב' יצחק: זה כל העוגמת נפש, אנחנו לא סירבנו, עשינו לפי החוק.

אורי אריאל: מתי עליתם לארץ?

גב' יצחק: עלינו ב- 82.

אורי אריאל: תודה למשפחה.

אורי אריאל: אני חושב שקפקא היה כותב על זה ודאי סיפור כמו שאומרים שהמציאות עולה על כל דמיון, כך זה נשמע, אבל נשמע אתכם וננסה להבין מה קרה פה, במקרה הזה, ואחרי זה אולי נוכל להשליך הלאה.

אורי אריאל: מפקד מיטב, בבקשה.

גדי אגמון: אני מפקד מיטב.

גדי אגמון: מיטב הוא הגוף שאחראי על מערכת הגיוס לצה"ל, מינהל גיוס, לשכות הגיוס ובקו"ם ובהקשר הזה, כמובן גם עסק בתהליך גיוסה של פאני יצחק.

גדי אגמון: אני חייב לומר שאני רואה את המקרה ויודע להסתכל, הוא הציג כאן גם את הראייה של המקרה הפרטי של הגב' פאני יצחק מצד אחד, אבל גם, וחשוב שהוועדה תתייחס גם למקרים ולראייה הרחבה יותר של איך המערכת עובדת ועל בסיס מה היא מקבלת החלטות.

גדי אגמון: פאני היתה בקשר עם מערכת הגיוס החל משנת 2008.

גדי אגמון: הגיעה באוקטובר 2008, ב- 27 לאוקטובר 2008, וביצעה צו ראשון בלשכת הגיוס, התייצבה בלשכת הגיוס, ביצעה צו ראשון, קיבלה זימוני מיון תעסוקתי וזימוני פרט כאלו ואחרים.

גדי אגמון: יש לי פה פנייה שלה לקבל מנילה.

אורי אריאל: ברשותך, בוא ניתן לקבוצה להיכנס.

אורי אריאל: איזה בית-ספר אתם?

קריאה: תיכון מכבים רעות.

גדי אגמון: זה בית-הספר עם אחוזי הגיוס הכי גבוהים במדינת ישראל, חבר הכנסת אריאל.

אורי אריאל: הוועדה מצדיעה לנוער, אבל עוד יותר מצדיעה להורים שלהם, למורים שלהם ולהנהלה שלהם.

אורי אריאל: תודה.

גדי אגמון: כפי שאמרתי, היא היתה אתנו בקשר, יש לי פה מוצג.

יעקב כץ: מה זה מנילה?

גדי אגמון: מנילה זה את שאלות ההעדפות שלה, לגבי איזה תפקידים היא תבצע בשירות.

שלמה מולה: באיזה שנה זה היה?

גדי אגמון: היא שלחה לנו פקס'.

גדי אגמון: אין לי ויכוח.

שלמה מולה: לא אמרתי, רק שאלתי באיזו שנה זה היה.

גדי אגמון: זה היה במהלך 2009.

אורי אריאל: 2008.

גדי אגמון: לא לא, ב- 2008 היא הגיעה לצו ראשון, ב- 27 באוקטובר 2008 וב- 2009 היא היתה אתנו בקשר באשר להליך גיוסה.

גדי אגמון: יחד עם זאת, אני רוצה לומר שב- 20 בדצמבר, התאריך שנקבע לה לגיוס היה ב- 20 לדצמבר 2009, ב- 20 לדצמבר 2009 כפי שאני מבין, היא כבר היתה שלושה-ארבעה חודשים בשירות לאומי.

גדי אגמון: התקשרו אליה גם ב- 20 לדצמבר, גם ב- 27 לדצמבר, יש לנו תיעודי שיחות לעניין הזה, שבו הצגנו ואמרנו לה שהיא משתמטת מגיוס, כי לא קיבלנו את הפטור שלה לעניין הדת.

שלמה מולה: למה?

גדי אגמון: זה צריך לשאול את הגברת פאני.

שלמה מולה: אם אתם קיבלתם, אמרתם, אנחנו לא מקבלים את הטענות שלך שאת דתייה, חובת ההוכחה עליך להגיד למה אתה לא מקבל שהיא לא דתייה.

גדי אגמון: לא, לא.

שלמה מולה: למה?

גדי אגמון: החוק מחייב אותה או לוודא שהיא פטורה משירות, וזה ההיבט העקרוני שחשוב לי מאוד להתייחס אליו, או להתייצב בלשכת הגיוס ולהביא לנו הצהרה עד 90 יום לפני גיוסה.

גדי אגמון: מהיום שבו היא מעבירה לנו הצהרה 90 יום לאחר גיוסה, אני גם יכול לקבל החלטה לגייס אותה.

גדי אגמון: במקרה של פאני, זה לא קרה.

גדי אגמון: היא לא וידאה שהיא פטורה משירות ויותר מזה, במקרה הכולל, וזה הדבר החשוב לומר כאן, השירות הלאומי מעסיק אותה כמו גם אחרות, במקרים רבים, ללא פטור משירות רשמי, מקבל אותם לשירות לאומי, מבלי שהיא מקבלת את תעודת הפטור ומבלי שהיא מציגה אותה ואז קורים מקרים מצערים ואכן המקרה הוא מקרה מצער, כמו של פני.

גדי אגמון: אני מצפה שמערכת השירות הלאומי, כמו גם השירותים האחרים.

שלמה מולה: אבל מה אתה רוצה ממנה?

שלמה מולה: למה אתה לא פונה למערכת השירות הלאומי?

אורי אריאל: חבר הכנסת, שנייה.

שלמה מולה: למה היא צריכה לסבול, אבל?

אורי אריאל: סליחה.

אורי אריאל: אני קצת מסביר גם, תסלחו לי, חברי הכנסת, כי יש פה הרבה תלמידים.

אורי אריאל: היחידים שיכולים להתפרץ פה זה חברי הכנסת, אז אני לא אוסר עליכם, אבל אני מבקש בכל-זאת לתת לאל"מ אגמון לסיים את דבריו ואחרי זה כל אחד בתורו ישאל שאלות.

אורי אריאל: בבקשה, אל"מ אגמון.

גדי אגמון: לכן, מה שאני אומר זה שמה שאני מצפה מהפרט, כמו גם מפאני, כמו גם מהאחרות, להסדיר את מעמדן מול רשויות הצבא.

גדי אגמון: ללא הסדרת המעמד שלהן מול רשויות הצבא, קרי – קבלת הפטור, הן לא יכולות לגשת לשירות הלאומי.

גדי אגמון: בהיבט המערכתי, אני חושב שאנחנו כגופים, שאמונים לצורך העניין, בין אם על השירות הצבאי ובין אם השירות הלאומי, חייבים לוודא שההסכמים ותהליכי הפעולה בין הגופים הם מוסדרים, כדי שלא יקרה מציאות כזאת.

יעקב כץ: אבל אחרי כל זה, והיא כבר הגיעה אליכם והיא הראתה לכם שהיא סיימה שירות לאומי, וכבר יש לה את המסמכים, ובתוך זה שכבר שופט אחד, שופט שני, שופט שלישי, שופט רביעי, היא אומרת – OK, לא הבנתי בדיוק, שלחתי לכם בדואר, משפחה שהגיעה, שהעברית לא שגורה, ההורים, היא אומרת – הנה, אבל עכשיו תראו, הנה המסמכים, עשיתי שירות לאומי.

יעקב כץ: הלא מדובר באינסטנציה אחת, אינסטנציה שנייה, אינסטנציה שלישית, ומשאירים בחורה שבועיים שוללים ממנה את החירות שלה, עבודות רס"ר.

יעקב כץ: אבל ראיתם שהיא שירתה שירות לאומי.

יעקב כץ: למה באותו רגע שהשופט או השופטת רואה שהיא כבר עשתה את השירות, יש בעיה, נתקן את זה, נעביר את זה.

יעקב כץ: קחו אותה הביתה, נשלח מכתבים לכל העולם.

יעקב כץ: אבל למה?

יעקב כץ: איפה הלב?

יעקב כץ: אני לא מבין.

גדי אגמון: לכן קיבלתי החלטה שהיא לא חייבת, דרך אגב, הוועדה בכלל חשבה שנכון שהיא תשלים שנת שירות נוספת בצה"ל, כדי להשלים את השנתיים.

גדי אגמון: קיבלתי החלטה שהיא משוחררת מהשירות ושהיא לא תמשיך בשירות.

גדי אגמון: אחרי עשרה ימים, זה נשמע לי סביר, יחסית, לעובדה שבמשך תשעה חודשים, מה- 20 בדצמבר או ה- 27 בדצמבר, ועד יום ההצהרה קרי נובמבר שנה לאחר מכן, עשרה חודשים לאחר מכן, היתה אפשרות גם לה להבין.

גדי אגמון: יש פה שיחות תיעוד.

גדי אגמון: אומרים לה שהיא משתמטת באופן פורמאלי, זה לא ההשתמטות כפי שאני ואתה מדברים עליה.

גדי אגמון: ניתן היה להסדיר את העניין הזה.

גדי אגמון: אפשר במשך שמונה, תשעה חודשים, להסדיר את העניין הזה, להימנע מהתהליך הזה.

גב' יצחק: להזכיר לכם, יותר מזה, מה אני יכולה לעשות?

גדי אגמון: אפשר היה להתייצב בלשכת הגיוס, להציג את העובדה מראש, ולא להגיע למצב כמו שקראת, חבר הכנסת, שבאישון לילה מגיעה המשטרה הצבאית שנאבקת במשתמטות אחרות לגמרי.

יעקב כץ: למה לקחת בחורה באישון לילה?

יעקב כץ: סתם אני שואל, בחור מילא, אבל בחורה?

יעקב כץ: בחורה, זה עניין של צניעות, אני אומר את זה סתם.

יעקב כץ: את הבנים שלי תעצרו בשתיים בלילה, בחורה, גם כן, בחורה חילונית, דתית, לא משנה מי היא, שלוש בלילה?

יעקב כץ: אני חושב שאם אתם באים לעצור, תעצרו בשעה שבע בבוקר, שמונה בבוקר.

יעקב כץ: מישהו צחצח את השיניים, נראה יותר נורמאלי.

יעקב כץ: אני אומר, גם הצניעות של הבחורה היהודייה הפשוטה, גם על זה צריך לחשוב.

יעקב כץ: נכון?

אורי אריאל: אתה סיימת, מר אגמון?

גדי אגמון: אני רק שוב, חוזר ומחדד את העובדה שחשוב שנסדיר, דווקא בוועדה הזאת, את העובדה שלצה"ל בתהליכי הגיוס שלו, יש זכות ראשונים בתהליך הגיוס לצה"ל ומשהיא מקבלת פטור רשמי והיא פטורה מהשירות הצבאי, היא יכולה לגשת לשירות הלאומי, שאיננו יכול להתחיל בשירות לאומי לגבי גב' פאני או אחרת, לפני שהיא מקבלת את הפטור מצה"ל.

גדי אגמון: אילו היינו מקפידים על התהליך הזה, כל התהליך הזה היה נמנע מראש ויש לי כאן תיק עבה עם הרבה מאוד דוגמאות שאנחנו פוטרים את הבנות האלה, יחסית בתהליך מהיר כדי להימנע מהמציאות הזאת כפי שנוצרה.

אורי אריאל: אני מעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת מולה, רק רוצה שתי הערות קצרות, שנאמרו כבר.

אורי אריאל: בכל אופן, אל"מ אגמון, אנחנו דנים עכשיו על המקרה המיוחד הזה.

אורי אריאל: זה בסדר שמשתמשים בזה להאיר את כל המערכת, להבין את כל הדברים ואולי תצא מפה תקנה שהשירות הלאומי או אחרים יבינו.

אורי אריאל: ואני אומר לך שזה בלתי סביר, ההתנהלות אתה ואל תגיד שעשרה ימים זה בסדר.

אורי אריאל: כשמישהו בא עם תעודות, גם אתם לא צריכים את הטרטור הזה, מה אתם צריכים אותה?

אורי אריאל: הלוך ושוב, מביאים אותה, מתעסקים אתה, צריך בית דין, צריך להגיע אליך, יש לך זמן?

אורי אריאל: מה אתה צריך?

אורי אריאל: היא הביאה תעודות, מסתכלים על זה, מרימים טלפון אחד למקום שהיא היתה, אומרים כן היא היתה, ואומרים לה – גברת, סליחה, אפשר לבקש סליחה, נכון, היא צעירה, אנחנו מבוגרים, להגיד סליחה, טעינו, מחילה, תיסעי הביתה, שלום לך ולגמור את העניין ואז יש את העניין הכללי – בואו, תדעו להפריד.

אורי אריאל: הם יושבים מולכם פה משפחה, אני חושב שאפשר גם לבקש סליחה.

אורי אריאל: חבר הכנסת מולה, בבקשה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: קודם כל, כשאני שמעתי את הסיפור מידידי הטוב כצלה ואני הייתי בחוץ לארץ ואני התקשרתי אליה לשאול אותה בכלל אם באמת היא יודעת במה המדובר והייתי המום.

שלמה מולה: באמת, אני אומר לך, אני הייתי המום.

שלמה מולה: הרי אתם גיבורים על חלשים.

שלמה מולה: זאת המציאות.

שלמה מולה: זאת אומרת, אתם, קשה לכם לגייס את האחרים, יש כל-כך הרבה משתמטים, אתה יודע מה?

שלמה מולה: לא הולך על החרדים, שלא יגידו לי אנשי קדימה מתנפלים על החרדים, זה נכון, יש 40,000 משתמטים.

שלמה מולה: אם היה מישהו שרצה להתגייס באיזה ישיבה, שמונע ממנו הרב, לא הייתם הולכים אליו.

שלמה מולה: אבל מה אתם רוצים מהילדה הזאת, בסך-הכל?

שלמה מולה: יכול להיות שהיתה איזה שהיא תקלה מסוימת, בסדר?

שלמה מולה: מקובל עלי, קורות תקלות.

שלמה מולה: אבל בחורה ששירתה בשירות לאומי, נתנה למען המדינה, לא השתמטה ואתם פשוט גיבורים על מי שלא יכול עליכם, זו התחושה.

שלמה מולה: אתה לא יכול למחוק את התחושה הזו.

שלמה מולה: אתם לוקחים אותה, שמים אותה עשרה ימים בכלא.

שלמה מולה: למה ולמה?

שלמה מולה: על מה ולמה?

שלמה מולה: יש לכם תקלה?

שלמה מולה: תתקנו, תתקנו את הטעות.

שלמה מולה: OK, אני יכול להבין, לפני כן, תשתמשו בעוד אנשים, במורים שלה, במי שהיה בראש הישיבה שלימד אותה.

שלמה מולה: הרי אנחנו לא, אתה יודע שאני לא, אני אחד שחושב שכולם צריכים להתגייס לצה"ל.

שלמה מולה: אבל יחד עם זה, אם כבר החוק מאפשר לאנשים גם לשרת שירות לאומי, גם אם זה לא בדיוק באותם דקדוקים כפי שאתם אולי חושבים שהיה אמור להיות, אבל מה שעשיתם – יאללה, בואו, היא לא הלכה לפי מה שהצבא אומר, יאללה, עכשיו אנחנו נראה לה, נתנקם בה.

שלמה מולה: נכניס אותה לכלא.

שלמה מולה: זה בושה וחרפה.

גדי אגמון: היא לא נכנסה לכלא.

שלמה מולה: לא משנה, עצרתם אותה עשרה ימים?

גדי אגמון: לא נכנסה לכלא.

פאני יצחקי: 12 יום.

שלמה מולה: עצרתם אותה עשרה ימים?

גדי אגמון: היא היתה בתוך בסיס צבאי, במשך עשרה, 12 יום.

שלמה מולה: אני שואל אותך, מבחינתי, אם עשרה ימים אתם הכנסתם אותה בניגוד לרצונה, הרי היא לא רצתה.

גדי אגמון: מה זאת אומרת בניגוד לרצונה?

גדי אגמון: אדוני חבר הכנסת, עשרה חודשים הודענו לה באופן אישי שהיא משתמטת משירות.

אורי אריאל: אלוף משנה אגמון.

אורי אריאל: שנייה אחת, מולה.

אורי אריאל: אני אמרתי קודם ואני חוזר ואומר, היחידים שיכולים להתפרץ זה חברי הכנסת.

אורי אריאל: ככה זה.

אורי אריאל: עכשיו אתה תרצה להשיב, אתה תשיב אחרי זה.

אורי אריאל: תסכם מצידי את הדיון מבחינת ראותכם, תוכל להשיב על כל הטענות, בוא תשמע את חברי הכנסת, גם את האחרים, ותוכל להשיב.

שלמה מולה: אני לא אומר שהיא נהגה במאה אחוז כמו שצריך, לא, זה לא מה שאני אומר.

שלמה מולה: אבל אני, Once שאתם יודעים שהיא שירתה בשירות לאומי, והיא נתנה את מה שהחובה שלה לתת, היא נתנה.

שלמה מולה: מה, אתם לא יכולים לבוא בשיח, לבוא ולהגיד – תשמעי, זה לא?

שלמה מולה: האימא אומרת – ארבעה ילדים שלי שירתו בצבא, באמת.

שלמה מולה: אתה יודע, כמה משפחות יש לך שארבעה ילדים שלהם שירתו בצבא?

שלמה מולה: כמה יש לך כאלה?

שלמה מולה: ואז אתה יודע מה, איזה תחושה אתה נותן למשפחה הזאת?

שלמה מולה: תחושת התמרמרות, תחושה של – וואלה, למה זה?

שלמה מולה: למה לכם את זה?

שלמה מולה: ואם אתם, אנחנו רוצים לעזור לכם, אבל הדוגמה הזאת, אני מציע לכם – תתנצלו, תגידו שזה לא היה בסדר.

שלמה מולה: לבוא ולהגיד – אתם יודעים מה?

שלמה מולה: אנחנו מתנצלים שזה לא בסדר, יכולנו לנהוג אחרת.

שלמה מולה: אתה יודע מה?

שלמה מולה: אני מקבל את זה.

שלמה מולה: הצבא הוא צבא העם, הוא של כולנו.

שלמה מולה: אנחנו רוצים שכולם יתגייסו, אבל הכתם הזה, הוא לא נורמאלי, הוא לא טוב, הוא לא כדאי לכם.

אורי אריאל: ברור.

אורי אריאל: תודה.

אורי אריאל: חבר הכנסת שנלר, אנחנו ניתן גם לשאר לדבר, קודם כל, בבקשה, חבר הכנסת שנלר.

עתניאל שנלר: אני מעדיף לשמוע.

אורי אריאל: בסדר, מאה אחוז.

אורי אריאל: מישהו מהאגודות, בבקשה.

הרצל יחזקאל: אני יועץ, מנהל בתי-הדין הרבניים.

הרצל יחזקאל: אני חושב שאנחנו מיותרים בדיון הזה מכיוון שהנהלת בתי-הדין ובתי-הדין, למעשה מעבר לזה שהם נותנים את האישור על התצהיר, אנחנו יוצאים מהתמונה.

שלמה מולה: אתם נתתם לה תצהיר?

הרצל יחזקאל: כן.

שלמה מולה: אני לא ראיתי, פשוט.

הרצל יחזקאל: ודאי.

הרצל יחזקאל: מגיעה בת לבית-הדין, מקבלת את התצהיר ובית-הדין בנקודה הזו מסיים את תפקידו ובת השירות בדרך-כלל מעבירה את זה.

אורי אריאל: הרצל, למה אתם לא יכולים להעביר במחשב, אוטומאטית – נתת, הנה, אני מחזיר פה יש את התצהיר, מאושר על-ידי בית-הדין הרבני, למה זה לא עף ישר לאל"מ אגמון?

אורי אריאל: יש פה תצהיר של הגב' פאני יצחק, היא הצהירה בתאריך 15 למרץ 2009, יש פה חתימת הדייר שלמה טסמן, עם חותמת, אישור.

אורי אריאל: הרי אנחנו באותה מדינה, לא צריך עכשיו עוד מקשר.

אורי אריאל: אתה, תעיף לו את זה אליו, הוא מקיש את האישור, את תעודת הזהות, לא יודע, משהו, סימן היכר שלה, ומרגע זה אל"מ אגמון, יש לך אישור .

אורי אריאל: לא היא צריכה.

אורי אריאל: הרי הילדים, חלקם יודעים בדיוק מה לעשות, אתה אומר להם, כותב להם, זה הרוב, אני חושב.

אורי אריאל: חלקם, לא הקפידו, הם לא הבינו, הם לא יודעים, בסדר?

אורי אריאל: בוא נלך קצת יותר בקלות לצעירים.

אורי אריאל: בסדר, אבל יש ביניכם תקשורת, מה הבעיה לעשות את זה?

אורי אריאל: אולי נרוויח את הנוהל הזה שאתה מעביר לו אוטומאטית, בנוהל מסודר, כתוב, לא סידורים פה בוועדה, אלא ביניכם, ובזה זה נגמר.

אורי אריאל: אם היא הביאה – הביאה, אם היא לא הביאה – לך יש, אתה יודע מי קיבל פטור.

הרצל יחזקאל: אני חושב שבאמת זאת הנקודה, מעבר לבירור העניין, זאת הנקודה או ההחלטה שבאמת צריך לצאת מכאן, להחליט לתהליך של העברת המסמך הזה מרשות לרשות, יחד עם זה, שגם מי שמצהירה, צריכה להעביר את זה, אבל אנחנו צריכים כן לכסות באמת את אותן הבנות.

יעקב כץ: בוא תאמר שמעכשיו ככה תעשו.

הרצל יחזקאל: לא, אבל אנחנו צריכים פה לנהל נוהל מסודר.

אורי אריאל: צריך נוהל מסודר.

הרצל יחזקאל: צריך לבדוק.

אורי אריאל: בואו נסכם את הנקודה הזאת, שאנחנו מבקשים תוך חודשיים, זה זמן סביר, שאתם תדברו ביניכם?

אורי אריאל: אנחנו מבקשים תוך חודשיים.

גדי אגמון: אני קיימתי דיון עם הנשיא, מר דיין, נפגשתי גם אתו וגם עם אנשיו, עודדנו את הפעילות שאתה מציע כרגע כדי למצוא איזה שהוא מנגנון, בין אם תקשורתי, בין אם במערכת העברת המידע, כזו או אחרת, שתוכל להביא לנו את המידע.

אורי אריאל: אז אני מבקש שיירשם בפרוטוקול שהוועדה מבקשת מאל"מ אגמון לקבל דיווח לא יאוחר מעוד חודשיים, נשמח אם קודם כמובן, זה מספיק זמן בלי לחץ, כדי לשמוע לאן הגעתם בסידור הזה ביניכם, כדי להקטין את מספר המקרים שיכולים לקרות פה בגלל אי-הבנה וכן הלאה.

הרצל יחזקאל: צריך להכין ממשק.

אורי אריאל: אז תכינו.

אורי אריאל: תדווחו לנו.

שלמה מולה: במידה שהצבא מטיל ספק באותו תצהיר שנראה לכם, אם יש מידע מודיעיני אחר שאתם לא מקבלים, אז גם תיידעו בחזרה גם את בית הדין.

שלמה מולה: אז ככה, בצורה כזאת.

אורי אריאל: לא, בית-הדין הוא לא כתובת אחרי זה, לא.

הרצל יחזקאל: אני רוצה רק לנצל את ההזדמנות ולומר שהנהלת בתי-הדין יזמה גם הליך של למנוע מבנות להגיע לבית-הדין, ולמנוע מהן את עוגמת הנפש ואנחנו מדי פעם מגיעים, כאשר יש אפשרות כזו וזה מתואם עם בתי-ספר, להגיע לבית-הספר, דיין מגיע לשם ומבצע את התצהירים.

אורי אריאל: תודה, זה לא סוג הדיון שאנחנו עושים פה.

אורי אריאל: בבקשה, חבר הכנסת שנלר.

אורי אריאל: אחרי זה מישהו מהאגודות להתנדבות, כי שמענו פה איזה שהיא ביקורת או הערה, אני אבקש את התייחסותכם הקצרה.

אורי אריאל: בבקשה, חבר הכנסת שנלר.

עתניאל שנלר: אני רוצה לראות את הדברים דווקא מזווית אחרת.

עתניאל שנלר: האם באמת עשית את כל מה שאת חייבת לעשות, כפי שהחוק קבע?

עתניאל שנלר: קל מאוד לבוא כמחוקקים כלפי המערכת, ולהגיד – אנחנו מחוקקים חוקים, אבל האזרח לא בהכרח צריך להיות צמוד למימוש החוקים ואחר-כך לבוא לעצמנו ולהגיד – המערכת לא עובדת כמו שצריך.

עתניאל שנלר: אני מרגיש שכאן אנחנו נמצאים באיזה מין סיפור מוזר מאוד, שאם החוק קובע שהמוציא מחברו עליו הראיה או האדם מצהיר – אני כך וכך, הוא צריך לדאוג שהמערכת תדע, על-פי החוק, שהוא הצהיר, שהוא הולך לשירות לאומי, אני לא יודע מה בדיוק החוק, 90 יום, לא יודע, אני לא בקי בחוק.

עתניאל שנלר: אבל אין ספק, לכאורה, לפחות איך שאני שומע כאן, שהיתה רשלנות תורמת בהתנהלות שלך לאורך הדרך.

עתניאל שנלר: כי אילו, כמו כל שאר הבנות השירות, היית מודיעה בצורה סבירה, לא היינו נכנסים לתוך הדיון הזה.

עתניאל שנלר: אני חושב שהדיון הזה הוא חשוב מאוד, צריכים לתקן את הליקויים.

עתניאל שנלר: אבל אני לא רוצה שייווצר מצב שכאילו המערכת הפורמאלית, היא כלפי האזרח לא נוהגת בסדר, כשהאזרח לא נוהג בסדר כלפי החובה שלו.

אורי אריאל: תרשה לי להעיר לך מילה.

אורי אריאל: אין ויכוח שהיתה פה בעיה גם מצדה, אני לא חושב שאנחנו מגנים עליה ואומרים שהיא בסדר.

עתניאל שנלר: אורי, תרשה לי.

עתניאל שנלר: אני בכווה רוצה להתחיל בזה, כי אני אומר, קודם כל החובה שלנו כאזרחים, להיות מאה אחוז עם החוק, לכל דבר ועניין.

עתניאל שנלר: אחר-כך יכולים לבוא למערכת בטענות.

עתניאל שנלר: עכשיו, הדבר הזה עוד יותר מורכב, משום שיש כאן משולש.

עתניאל שנלר: יש כאן את ההצהרה על הדת, יש כאן את המערכת המוכרת על-ידי הממשלה, על-ידי המדינה, של מערכת השירות הלאומי, המערכות השונות, השונים העוסקים בכך, ויש כאן את הצבא.

עתניאל שנלר: ואני רוצה לומר שבהחלט בהחלט אני שמח על הערת חבריי, באשר להצהרה עצמה, ולראות את המסמך הזה ובקשר ביניכם.

עתניאל שנלר: אני רואה גם צורך כזה בשירות הלאומי.

עתניאל שנלר: השירות הלאומי מקבל, ולא משנה באיזה אגודה, מקבל תקציב כזה או אחר, בעיני מעט מדי, אבל מקבל תקציב עבור הבנות.

עתניאל שנלר: מי נותן את התקציב?

עתניאל שנלר: המדינה.

עתניאל שנלר: זו אותה מדינה שהיא מבקשת אחר-כך לגייס.

עתניאל שנלר: אז אי-אפשר שיהיו מאגרים לא מכוילים.

עתניאל שנלר: ולכן, אני חושב שצריך לעשות השלמה להצעה שלך, אדוני היושב-ראש, לא רק לקטע של ההצהרה מול הצבא, אלא מי שמעסיק או נהנה משירות של מישהו מאזרחי ישראל, צריך ליידע את המערכת השלטונית המופקדת על כך, הצבא, על-מנת שלא יהיו את התקלות הללו.

עתניאל שנלר: לכן, בהקשר הזה, נדמה לי שמה שאנחנו צריכים לצאת מכאן בעצם היום, זה כן לגבות את המאבק הבלתי מתפשר בכל דרך נגד השתמטות.

עתניאל שנלר: שום הנחות בעניין הזה, שום הנחות.

עתניאל שנלר: אין מצווה יותר גדולה מלשרת את העם הזה.

עתניאל שנלר: ולא משנה באיזה דרך, מה שייקבע המחוקק.

עתניאל שנלר: אחרי שאמרתי את זה, צריך לזכור שזכויות הפרט במדינת ישראל, הן לא זכויות מלאות ולכן אני רוצה להציע שהדיון הזה יסתיים גם בקטע שדיברתם לגבי אישור היהדות או שמירת המצוות, ובוודאי השיח בין האגודות השונות לבין הצבא.

עתניאל שנלר: אני מציע כבר כאן לפנות לרב הרשקוביץ, שמנסה להריץ הצעת חוק ממשלתית, הרב הרשקוביץ הוא היום מגיש הצעת חוק ממשלתית להסדיר את נושא השירות הלאומי והזיקה למערכת כולה.

עתניאל שנלר: החלק הזה לא מופיע בחוק.

עתניאל שנלר: אני עוסק בחוק הזה, הוא לא מופיע.

עתניאל שנלר: ונדמה לי שכאן הוועדה יכולה לתרום תרומה של ממש, להוסיף עוד קטע מסוים, זה כבר יצא בתזכיר לממשלה, הממשלה אמורה לתת, לסכם עכשיו את התגובות שלה.

עתניאל שנלר: נדמה לי שנוכל לתרום תרומה של ממש לעניין הזה.

יואב ארבל: אני ממינהלת השירות האזרחי לאומי, משרד השר הרב פרופ' הרשקוביץ.

יואב ארבל: היום באמת אנחנו פועלים על הדין הקיים וגם על הדין, לקראת מה אנחנו הולכים.

יואב ארבל: התקנות האלו שמסדירות את השירות הלאומי, באמת מגדירות שמי שיכול לעשות שירות לאומי, זה רק מי שקיבל פטור מהצבא או מי שלא נקרא לצבא, כשבעצם שם הדגש הוא על אוכלוסייה בני המגזר הערבי.

יואב ארבל: זה מי שיכול לעשות שירות לאומי.

אורי אריאל: לא הבנתי.

אורי אריאל: יש מצב שמישהו לא נקרא ולא קיבל פטור?

יואב ארבל: כן, כל המגזר הערבי, לא מקבל פטור.

גדי אגמון: הוא לא נקרא לשירות ביטחון.

אורי אריאל: הוא מקבל תעודה, או לא?

יואב ארבל: הוא לא מקבל.

גדי אגמון: הוא לא נקרא לשירות ביטחון.

יואב ארבל: בכל מקרה, אנחנו גם מסכימים עם מפקד מיטב.

אורי אריאל: תודה לתלמידים, בהצלחה, כל טוב.

אורי אריאל: כל הכבוד על ההתגייסות הרבה לצה"ל ולכל הדברים הטובים.

אורי אריאל: יישר כוחכם, כל טוב.

יואב ארבל: עוד כמה מילים לגבי המבנה באמת של השירות הלאומי.

יואב ארבל: המינהלת שאני חלק ממנה, הוקמה לפני שנתיים, אנחנו בעצם גוף מטה, אנחנו מבצעים רגולציה והסברה.

יעקב כץ: אגב, אתם דורשים מהאגודות להביא רשימות של התלמידות?

יואב ארבל: אנחנו מקבלים את כל הרשימות.

יואב ארבל: אנחנו גם הוצאנו מספר הנחיות לאגודות.

יעקב כץ: אתם וידאתם?

יעקב כץ: אתם יודעים, אגב, אם האגודות עושות את זה?

יעקב כץ: כי איך יכול להיות שבחורה נמצאת שנה שלמה וצה"ל לא יודע, עזוב עכשיו את הרבנות הראשית, אבל איך זה שהאגודה לא מדווחת מי נמצא אצלה?

יעקב כץ: אגב, האגודה לא בודקת אם היא קיבלה פטור?

יעקב כץ: אני לא מבין את זה.

יואב ארבל: בכמה מילים.

יואב ארבל: אנחנו הוצאנו מספר הנחיות באמת לאגודות שבאמת אסור להתחיל שירות לאומי.

שלמה מולה: במקרה שלה, מי העסיק אותה, אתה?

יואב ארבל: לא לא, שנייה.

יואב ארבל: בגדול, אנחנו, שוב, מינהלת מטה ויש שבעה גופים מוכרים, אנחנו בסך-הכל כעשרה עובדים, יש היום בערך 13,000 מתנדבים/מתנדבות בשירות הלאומי.

יואב ארבל: אנחנו בעצם, באמת נמצאים מלמעלה בהסדרה ובפיקוח והאגודות עצמן, יש שבע אגודות שקיבלו הכרה מהשר, הן בעצם עושות במירכאות את הגיוס, את הליווי של כל המתנדבים והמתנדבות.

יואב ארבל: אנחנו באמת בשנה-שנתיים האחרונות התעסקנו בנושא הזה.

יואב ארבל: אנחנו יודעים שיש גם בעיות של לוחות זמנים, של בנות שמגיעות מאוחר והפטור לא מגיע.

יואב ארבל: יש פה גם בעיות כאלה שצריכים עדיין להסדיר, אבל מבחינתנו, ההנחיה באמת היתה שלא עושים שירות לאומי לפני שיש פטור.

יואב ארבל: אני מצטרף אולי, אני לא יודע אם זה התפקיד שלנו, אבל באמת, אני לא יודע אם הטיפול בבחורה, אחרי שהיא עשתה שירות לאומי, היה צריך להיות כפי שהיה.

יואב ארבל: עוד מילה לגבי מה שאמר חבר הכנסת שנלר, לגבי החקיקה העתידית.

יואב ארבל: גם בתזכיר החוק שהופץ, שאמור להגיע לוועדת החקיקה בשבועות הקרובים, יש כמובן התייחסות לכך, מי יכול לעשות שירות לאומי.

יואב ארבל: בנושא הזה אין שינוי.

יואב ארבל: מי שיכול לעשות שירות לאומי זה מי שהוא פטור או מי שלא נקרא.

יואב ארבל: הדבר הזה נשאר ואנחנו כמובן פה נעמיק גם את האכיפה.

עתניאל שנלר: חוברת העברת מידע, הכנסתם לחוק?

עתניאל שנלר: זה לא מופיע בהצעת תזכיר החוק שלכם.

יואב ארבל: לא. לא.

עתניאל שנלר: זה רעיון מצוין לתקן את זה.

יואב ארבל: יכול להיות שאנחנו נהיה חלק מההתנהלות בין הצבא לבתי הדין.

אורי אריאל: חברים, תודה.

אורי אריאל: בבקשה, חברים.

אורי אריאל: תסביר לנו מה קרה, בסדר?

ירון לוץ: אני מנכ"ל האגודה להתנדבות.

ירון לוץ: כמו שיואב אמר, היועץ המשפטי של המינהלת, המינהלת קמה לפני שנתיים, יצאה הנחיה שאסור שמי שלא קיבלה פטור משירות צבאי, לא יכולה לשרת בשירות לאומי.

ירון לוץ: גם אז אמרנו ואני מדבר על זה בתקופה שמדובר פחות או יותר בתקופה הזאת, שזה לא חוכמה לקבל החלטה, קודם כל נתחיל מזה שאנחנו לא וידאנו שיש לה פטור.

שלמה מולה: למה?

יעקב כץ: פאשלה.

ירון לוץ: פאשלה.

יעקב כץ: מודה ועוזב ירוחם.

שלמה מולה: זה בסדר גמור.

שלמה מולה: מי שאומר לי אני טעיתי, אין לי שום בעיה עם זה.

ירון לוץ: אני רק מתחיל מזה.

ירון לוץ: אני רוצה להמשיך הלאה.

יעקב כץ: גם לא העברתם לצה"ל, את העובדה שהיא אצלכם.

ירון לוץ: זו הנקודה ואני רוצה להתייחס לזה.

ירון לוץ: כבר אז אמרנו שזה לא חוכמה להוציא נוהל, בלי להבין את המשמעויות שלו.

ירון לוץ: 40 שנה קיים השירות הלאומי, עבד בצורה מסוימת, ויום אחד אומרים שמעכשיו, מי שלא קיבל פטור מהצבא לא יכול לעשות שירות לאומי, שמבחינתנו זה ברור, קודם כל השירות הצבאי זה המפתח לכל, זה הבסיס לכל.

ירון לוץ: מי שמקבל פטור או שהצבא לא קרא לו, יכול לעשות שירות לאומי.

ירון לוץ: אנחנו מדברים, רק היום באגודה יש כ- 5,000 מתנדבים כאלו.

ירון לוץ: באנו ואמרנו – בואו נעשה פגישה, נעשה ישיבה, תבינו את ההשלכות של זה.

ירון לוץ: אני אתן דוגמה קטנה והצבא לא הסכים לשבת אתנו גם על זה.

ירון לוץ: יש לזה כל מיני השלכות, שלא נתנו עליהן את הדעת.

ירון לוץ: הוציאו נוהל, זה נכון.

ירון לוץ: מה קורה אם בת איבדה את הפטור הזה?

ירון לוץ: אני לא יכול לתת לה להתחיל לשרת בשירות לאומי?

ירון לוץ: היא מצהירה שהיא איבדה את הפטור, הצבא לא מתאים את עצמו לתת לה מסמך חלופי בהתאם לשנת השירות הלאומי.

ירון לוץ: כלומר, לפעמים זה יכול לקחת חודש, חודשיים, שלושה, עד שהוא נותן לה עוד פעם את אותו עותק של הפטור ובהזדמנות הזאת, השירות הלאומי מתחיל תמיד ב- 1 לספטמבר, זה שנת השירות מתחילה, אז אני אמנע ממנה ואז עברו חודש, חודשיים, והשירות הלאומי הוא לא מרובה בתקנים, לא כל אחד, אין לנו תקנים לכולם, אז היא הפסידה את כל השנה.

ירון לוץ: תבוא אותה גברת, תגיד – אני רוצה, התקבלתי, הכל בסדר, קיבלתי פטור.

ירון לוץ: במקרה שלה היא גם אמרה – שלחתי הצהרה.

ירון לוץ: שלחתי הצהרה, אז אני אמנע ממנה, בגלל שיש תקנה שאומרת שאני לא ראיתי את הפטור בעיניים ואז היא מפסידה את כל שנת השירות לאומי, עם כל הזכויות של חוק חיילים משוחררים עם כל הדברים, כי אין לי אפשרות לברר אם באמת יש לה פטור או אין לה פטור.

אורי אריאל: מר לוץ, הגיע הזמן שגם אתם תיכנסו לרשת, תבנו בבקשה רשת.

ירון לוץ: ביקשנו מההתחלה.

אורי אריאל: אני לא אומר את זה כטענה.

אורי אריאל: אני רוצה לבקש בקשה, גם את זה מאל"מ אגמון.

אורי אריאל: אנחנו מבקשים שתבחנו גם את העניין הזה שתהיה תקשורת On line.

אורי אריאל: המסמכים אומרים מסמך אבד, היום זה נשמע, אין מסמכים שהולכים לאיבוד היום, תסתכלו בוויקיליקס, ותראו מה הולך לאיבוד.

אורי אריאל: הכל ממוחשב, הכל לוחצים ככה, הוא רואה, אתה רואה, כולם מדברים בטלפון על אותו מסמך שרואים.

אורי אריאל: חברים, בואו, בסוף כולנו, אני יודע את זה, אני אומר את זה בגדר אין מזרזין למזורזים, כולנו רוצים לעשות את החיול, לשירות לאומי או לצבא, בצורה המיטבית כלפי הנערים והנערות כי אנחנו יודעים שהם העתודה שלנו.

אורי אריאל: אז אני מבקש מאל"מ אגמון גם את זה לבחון בחודשיים האלה ולראות, להגיד לנו מה אתם מתכוונים לעשות או מה אתם כבר עשיתם.

ירון לוץ: רק להשלים את דבריי, בבקשה.

ירון לוץ: הרי באה בחורה ואומרת שהיא הצהירה והכל בסדר ואין את זה ברשותה.

ירון לוץ: אני הייתי מונע ממנה, בגלל אותו חודש, לעשות שירות לאומי.

ירון לוץ: הייתם קוראים לי לוועדה כאן ונוזפים בי איפה השיקול דעת.

ירון לוץ: היא אומרת היא הצהירה, הנה יש כאן מכתב מאותו דיין.

ירון לוץ: אני לא, אני אומר שזו בעיה.

ירון לוץ: בעיה, ברגע שיש פה כזה ביצוע, שמוציאים הנחיה בלי להבין את ההשלכות שלה, ואין כאן איזה ועדה שמקיפה את כל הגורמים כדי לדון בכל הדברים מסביב, זה לא אומר שנהגנו בסדר.

ירון לוץ: בזה התחלתי.

אורי אריאל: שמעתי, שמענו.

ירון לוץ: אני חושב שזה היה בהתחלה, היום כבר לא תמצאו מקרים כאלו.

אורי אריאל: תודה לירון לוץ ותודה על זה שאומרים מה שלא בסדר, מודים, ואחרי זה מעירים את ההערות עצמן ויכול להיות שבאמת דרך המקרה הזה, שיזם חבר הכנסת כץ, שיכול להיגמר כמו עוד מקרים, אבל זה לא המקרה היחיד לצערנו שקורה בשנים הללו, וברוך השם, אולי זכית, פאני, שבמקרה שלך, לפחות נקווה שנשפר את המערכת של כולנו.

ירון לוץ: רק הערה אחרונה.

ירון לוץ: אין לנו כתובת בצבא, אם יש מקרים של בירור, של מצוקות או דברים שאנחנו יכולים.

אורי אריאל: טוב.

אורי אריאל: זה סעיף 3 לאל"מ אגמון.

ירון לוץ: התקשרו ההורים ולא ידענו עם מי לדבר.

גב' יצחק: אני פונה אליכם, הבת שלי סיימה בהצטיינות, למה לא עזרתם לי?

גב' יצחק: כשאמרתי לכם, ילדה שלי מתחתנת.

ירון לוץ: כי אין לנו כתובת.

גב' יצחק: גם אתם התחמקתם מאחריות.

ירון לוץ: חס וחלילה.

ירון לוץ: אין לנו כתובת.

גב' יצחק: אני פניתי אליכם.

ירון לוץ: אני מודה לחבר הכנסת כץ ולחבר הכנסת מולה, אני מאוד מודה לכם.

ירון לוץ: אני מודה לכולכם, וחבר הכנסת אריאל, יושב-ראש הוועדה, זו פעם ראשונה שזה עולה לדיון, תודה רבה.

אורי אריאל: יש עוד מישהו שחשוב לו לדבר או שלא שמענו אותו או שרוצה להשלים לנו משהו?

אורי אריאל: בבקשה.

אורי אריאל: שלום גנצר, ואחרי זה אל"מ אגמון יגיד סיכום קצר, לא צריך על כל דבר אלא בקצרה, אנחנו חייבים לסיים ואני אסכם את הדיון וחנה תכין לנו טיוטה לסיכום הדיון הכתוב.

אורי אריאל: בבקשה, חבר הכנסת אורי אורבך.

אורי אורבך: רק הצעה פרקטית אולי, באמת בקשר בין האגודות לבין הצבא.

אורי אורבך: תמנו בדיוק שלושה, אחד מהצבא, לפגישה, ארבע פעמים בשנה אפשר להיפגש, בפגישה ליישור קו.

אורי אורבך: יש כל מיני בעיות, אנשים, יהיה גם מישהו, ערוץ קבוע של קשר.

שלמה מולה: יש פורום כזה?

אורי אורבך: לעשות פורום כזה.

אורי אורבך: אין פורום כזה.

גדי אגמון: יש עבודה מצוינת ומתואמת עם סר שלום ג'רבי, מנכ"ל השירות הלאומי האזרחי, אנחנו ברמה יום-יומית שולחים חרדים לשירות לאומי, יודעים להגיד אם הוא משרת בפרק זמן של חודש בחודשו או אם הוא עוזב את זה או אם הוא רוצה לחזור בחזרה לשירות או לא וכך גם המנגנון יכול לעבוד כאן ולכן אנחנו נכנס את האנשים.

אורי אורבך: החרדים הם דחויי שירות.

אורי אריאל: חברים, זה לא רב-שיח, סליחה.

גדי אגמון: אני מדבר על תהליך הפיקוח.

אורי אורבך: מההצעות שיהיה איזה שולחן עגול, פורום כלשהו, מסודר, כמה פעמים בשנה, שמיישר קו בין השירות הלאומי לסוגיו לבין שלטונות הצבא.

שלום גנצר: אני רציתי להעיר שתי הערות ששתיהן, אני רוצה לחדד ולהדגיש, לא קשורות למקרה הפרטי אלא דווקא לקונטקסט הכללי מאחר וציינת שאתה מבקש להפיק לקחים מכאן ואילך.

שלום גנצר: אל"ף, אני מבקש לסנגר, נשמעה פה הערה לגבי המשטרה הצבאית.

שלום גנצר: המשטרה הצבאי בצה"ל עושה מלאכת קודש במניעת פשיעה בתוך צה"ל, החל מגניבת אמל"ח, גניבת מידע, פשיעה בתחום הסמים וכדומה.

שלום גנצר: אחת המלאכות הפחות רצויות על-ידה זה להתעסק באמת עם טיפול בנפקדים ועריקים.

שלום גנצר: מאחר ומדובר פה במלחמה בלתי פוסקת בעריקים שנוקטים בדרכים ובתחבולות, לעתים היא נדרשת לעשות את זה בשעות לא שגרתיות.

שלמה מולה: נראה לך נורמאלי לבוא בשעה שלוש בלילה?

שלום גנצר: אני מדגיש, לא במקרה הפרטי הזה.

שלום גנצר: אני מדבר לגבי עריקים שהם מטבע הדברים מכירים את כללי המשחק ולכן נוהגים, בתחבולות תעשה לך מלחמה, הם נוהגים להפתיע אותם גם באישון לילה ויש לזה את הייעוד שלו.

שלום גנצר: לנושא הבא, מאחר ואנחנו מדברים פה על הפקת לקחים, אני יודע שבשבועות הקרובים אמור להתקיים דיון פה בוועדה הזו, לגבי נושא של השירות הלאומי.

שלום גנצר: אני מעיון בזימון ראיתי שצה"ל לא זומן לחלוטין לאירוע.

שלום גנצר: מאחר ואנחנו אומרים שיש פה ממשק הדוק לצה"ל, אני קורא לכם לזמן את נציגי צה"ל כדי שבאמת נוכל להכות בברזל בעודו חם.

אורי אריאל: התשובה היא חיובית וזה בסדר, תודה להערה.

אורי אריאל: ברשותכם, אני מבקש לסכם את הדיון, עוד פעם, יש לפי הנוהל, יצא גם סיכום כתוב שמונח על שולחנם של כל חברי הכנסת.

אורי אריאל: חנה תכין לנו במשך היום, מחר, ואנחנו נפיץ אותו.

אורי אריאל: ראשית, הוועדה, על כל אגפיה, קוראת לשרת בצה"ל ובשירות הלאומי או כל שירות אחר שמוכר במדינת ישראל, מעודדת את זה ותעודד את זה ורואה בזה ערך בפני עצמו.

אורי אריאל: שנית, במקרה הפרטי שהובא לפנינו, של הגב' פאני יצחק, היו בו מספר תקלות שאני לא אפרט אותן.

אורי אריאל: שמענו אותן מכל אחד מהגורמים ואנחנו נפעל ופונים לצה"ל ולאל"מ אגמון, לשפר את הקשר בין בתי-הדין הרבניים לבין מיטב, בין העמותות לביניכם, על-ידי קשר ישיר ורציף שיימנע ויקטין את הבעיות שעלולות לנבוע ממערכת כל-כך גדולה וסבוכה אבל בהחלט גם אישית.

אורי אריאל: אני חושב שכן ראוי לקחת בחשבון, כשבאים לעצור בנות, נשים, אני חושב שאתם צריכים להקפיד הקפדת יתר בעניין ואני מבקש ממך לבחון את הנוהל שבצוות המעצר תהיה שוטרת צבאית ואם אפשר, שגם מערכת הביטחון תבחן את זה.

אורי אריאל: הרי אתם יודעים את מי אתם הולכים לחפש.

אורי אריאל: אז אני לא יודעת אם יש ארבע שוטרות צבאיות והן יודעות להתגבר במקרה כזה על בעיה, אם מישהי מנסה אולי לברוח, לצאת, אבל ודאי שראוי שתהיה שם שוטרת צבאית אחת שהיא זאת שתתחיל את הטיפול לפחות, ואם הכל נגמר בשקט, יש הבדל עצום, כולם פה הורים לילדים ולילדות וגם את המעצר, שצריך לעשות אותו כאשר צריך לעשות אותו, ראוי לעשות אותו ברגישות יתר.

אורי אריאל: אני מבקש שתבדוק גם את זה ותיתן לנו בתשובה את דעתכם בעניין.

אורי אריאל: לבסוף, אני חושב שראוי במקרה כזה, אל"מ אגמון, אולי עשיתם את זה, להתנצל בפני הנערה ומשפחתה.

אורי אריאל: בסך-הכל אנחנו רוצים לראות את כל המשפחות ממשיכות אתנו בהתגייסות ובמילואים ובכלל, בתור אזרחים טובים במדינת ישראל וגם אם לא ואני לא מטיל, אני אומר במפורש, אני לא מטיל את האשמה עליכם, אבל היה פה אולי, בסדר?

אורי אריאל: נגיד את זה בזהירות הנדרשת, אולי תקלה בזה שהחזיקו אותה עשרה ימים, זה היה יכול להיגמר גם אחרי יום-יומיים.

אורי אריאל: אז אני מבקש, אם תוכלו למצוא את הדרך לתת למשפחה קצת יותר חיזוק, זה יהיה נכון ומתאים.

אורי אריאל: אני רוצה להודות לידידי, חבר הכנסת כץ, על העלאת הנושא, אני חושב שהרווחנו מהמקרה הזה שבדיעבד, מלכתחילה ודאי שאנחנו מצפים שהוא לא יקרה, בדיעבד הרווחנו ואנחנו נעקוב אחרי הדיווחים שלך, אג"מ אגמון, כדי לראות שאנחנו מגיעים גם למיצוי מעשי של העניין ולמניעת תקלות ועוד פעם לסיים עוד פעם לשירות בכל הדרכים, בכל האזרחים.

אורי אריאל: תודה רבה לכולם על ההשתתפות.