הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 18, פרוטוקול מספר 75, 2010-11-30 12:30

אורי מקלב: צהריים טובים.

אורי מקלב: אנחנו מתכבדים לפתוח את הישיבה של הוועדה לפניות הציבור.

אורי מקלב: ישיבה מיוחדת זו מתקיימת במסגרת היום המיוחד, היום הבינלאומי לאנשים עם מוגבלות.

אורי מקלב: הישיבה היא בחסותו וביוזמתו של חבר הכנסת אילן גילאון, שהוא גם יושב ראש האגודה למען אנשים עם מוגבלות.

אורי מקלב: מכובדי חבר הכנסת משה (מוץ) מטלון גם בא באופן מיוחד להשתתף איתנו בישיבה הזו שאנחנו מקדישים אותה לזכויות של אנשים עם מוגבלות בנסיעה ובנגישות לתחבורה הציבורית בכלל, ברכבת ישראל, באוטובוסים.

אורי מקלב: אתם ודאי יודעים אבל למען הצופים בבית צריך לומר שיש חוק מחייב לאנשים עם מוגבלות.

אורי מקלב: החוק הזה אומר שזכאי אדם גם אם הוא מוגבל לשירותי תחבורה ציבורית.

אורי מקלב: תחבורה ציבורית לכול ובכלל זה גם לאנשים עם מוגבלות.

אורי מקלב: האנשים עם מוגבלות הם גם אנשים והם גם חלק מהציבור שלנו.

אורי מקלב: התחבורה צריכה להיות בתדירות סבירה, מתאים ונגיש לשימוש של אנשים עם מוגבלות.

אורי מקלב: אחראים לכך זה גם משרד התחבורה, גם הרשויות המקומיות, גם בעלי הרישיונות המיוחדים לתחבורה הציבורית, בעלי מתקנים תחבורתיים.

אורי מקלב: הם חייבים להתאים את השירותים שלהם לאנשים עם מוגבלות.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שבנושא הזה יש חלק אחד שהוא החלק המעשי הפרקטי ויש גם את החלק הערכי.

אורי מקלב: אנחנו חושבים שיש חשיבות גדולה לשלב בחברה אנשים עם מוגבלות כך שיוכלו לתפקד ולהשתלב באופן נורמאלי על אף מגבלותיהם בחיים האזרחיים שלהם והאישיים שלהם.

אורי מקלב: הם ודאי זכאים להנגשה לתחבורה ציבורית שזה היום חלק מהמערך ההשתלבות היום במדינת ישראל בכל נושא שהוא, גם בנושא הפרטי וגם בנושא העבודה של האדם או בכל נושא שהוא, בעיסוק של אנשים.

אורי מקלב: כאשר מדובר על אנשים עם מוגבלות אנחנו יודעים שיש סוגי מוגבלויות שונים.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שצריך לתת מענה גם מי שאינו בהגדרה בן אדם מוגבל כמו למשל גם כלפי נשים עם עגלות של ילדים שצריכות לעלות על האוטובוס.

אורי מקלב: זה מקל גם עליהן.

אורי מקלב: אין ספק שקשישים לא נכנסים לתחום הזה שאנחנו קוראים לו אנשים עם מוגבלות אבל כל הנגשה היא גם טובה להם, מקלה עליהם.

אורי מקלב: אנחנו רוצים באמת לדון בחלק המעשי של הבעיה ובאותה מידה גם בחלק הערכי שאני קורא לזה החלק של השירות שניתן, לאחר שהובנה המחויבות, יש צורך לבדוק איך השירות ניתן על ידי בעלי התפקידים הציבוריים, הנהגים, וכל הפקידים שממונים לתת את השירות לאנשים עם מוגבלות.

אורי מקלב: על מנת להתאים את שירותי התחבורה הציבורית לשימושם של אנשים עם מוגבלות נקבעו בשנת 2003 תקנות להסדרת הנגישות.

אורי מקלב: התקנות פירטו את כל המרכיבים, בכל תחום שהוא, בתחנות האוטובוסים, כל מה שצריך במרחב תחנת האוטובוס, שזה כולל מדרכה ורחבת ההיערכות והשילוט המתאים והסככה.

אורי מקלב: כל הדברים האלה הם חלק מההכנה עד העלייה לרכב הציבורי.

אורי מקלב: לאחר מכן, כאשר בתוך הרכב הציבורי, כל הנושא של ההעלאה של האדם עם המוגבלות.

אורי מקלב: זה נכון לגבי אוטובוסים, זה נכון לגבי רכבות.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שההגבלה על התקנה הזאת לא חלה על תחבורה בינעירונית.

אורי מקלב: היא חלה על התחבורה הציבורית העירונית.

אורי מקלב: אנחנו נרצה לשמוע היום על מידת נגישות האוטובוסים, כמה מהם הם נגישים.

אורי מקלב: זאת על פי המידע שיש לנו אחרי עבודה רבה שנעשתה על ידי מרכז המחקר והמידע של הכנסת.

אורי מקלב: לפי הנתונים שבידינו היום רק 66% או עד 70% של האוטובוסים העירונים נגישים.

אורי מקלב: הרבה אוטובוסים עירוניים בכלל לא נמצאים במעקב שלנו.

אורי מקלב: אבל רכבת ישראל היא זאת שאמורה לתת את המענה לתחבורה הציבורית הבינעירונית.

אורי מקלב: אנחנו נבקש לשמוע מכם הפונים ומכל האנשים שיבקשו רשות דיבור לדבר על הניסיון האישי בנושא הזה, הפניות שלהם.

אורי מקלב: נרצה לשמוע גם מאת הארגונים שפנו בצורה מסודרת.

אורי מקלב: כל זאת ועוד.

אורי מקלב: אנחנו נשתדל לשמוע ולדון בזמן שיש לרשותנו.

אורי מקלב: הישיבה תתקיים עד השעה שתיים.

אורי מקלב: נגביל את זמן רשות הדיבור.

אורי מקלב: כל אחד ידבר לא יותר משלוש דקות.

אורי מקלב: אני אבקש מחבר הכנסת אילן גילאון לומר כמה מילים על הנושא.

אורי מקלב: בבקשה.

אילן גילאון: אומר כמה מילים כלליות על נגישות.

אילן גילאון: אני רוצה להגדיר נגישות מה היא.

אילן גילאון: נגישות היא יכולתו של אדם להגיע בצורה מכובדת ועצמאית לכל מקום בכל מרקם החיים.

אילן גילאון: זו הנקודה המרכזית.

אילן גילאון: ככל שיש פחות יד אדם בנושא הזה כך ייטב.

אילן גילאון: אם דיברתי אדוני היושב ראש על הרכבת, ברכבת היום צריך לעשות תיאום מראש כדי להגיע ולהיכנס לתוך הרכבת.

אילן גילאון: זה כמובן אנטי נגישות באופן מובהק ומוחלט.

אילן גילאון: זאת לא כוונתנו.

אילן גילאון: אנחנו עובדים יחד עם חברים מאוד טובים פה.

אילן גילאון: אני יכול לציין את ארגון נגישות ישראל.

אילן גילאון: הנגישות היא בעצם השפה שמגדירה בצורה  הכי מדויקת את מיקומו של הפרט ואת האחריות של הכלל.

אילן גילאון: זו שפה חדשה.

אילן גילאון: אנחנו עמלים מאוד מאוד כדי להתקין את התקנות אבל לא די בתקנות אלא אנחנו גם צריכים לדבר לא אחת על הנגישות שבלב, על הנגישות שבתובנה.

אילן גילאון: ולכן אנחנו לא יכולים להתקין את כל התקנות.

אילן גילאון: עד אשר לנהג או לנותן השירות או למי שצריך להיפגש עם האירוע המסוים הזה אין הבנה טבעית בעניין של הנגישות אנחנו עדיין נהיה בבעיה.

אילן גילאון: לכן המהפכה הזאת שאצלנו במדינה מתחילה קצת מאוחר עם קצת אובדן של זמן, כידוע לאדוני חוק הנגישות, פרק הנגישות בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות התקבל בשנת 2006 אבל למעשה עד שנת 2009 לא הותקנו שום תקנות.

אילן גילאון: אנחנו רק עכשיו, מסיימים בשנת 2010, מסיימים את פרקי התקנות בנושא של בניין קיים ובניין חדש.

אילן גילאון: זה פרק נכבד מאוד.

אילן גילאון: אנחנו עדיין צריכים להמשיך בתחבורה, בחינוך, למעשה בכל תחום של תחומי החיים כאשר המודולה היא מודולה בעצם, אנחנו קוראים לזה המודולה האורתופדית.

אילן גילאון: הרעיון המרכזי הוא להנגיש, שלכל כף רגל תהיה רפידה מתאימה שאיתה הוא יכול להגיע ככל שניתן רחוק וככל שניתן גבוה.

אילן גילאון: יש נגישות לנושא של העבודה, יש נגישות לנושא של ההתאמות בעידן מודרני וטכנולוגיות משתנות עם אוכלוסייה מזדקנת.

אילן גילאון: ולכן כבר אמרתי בישיבה הקודמת תפישת העולם שלנו היא תפישה על רצף.

אילן גילאון: כלומר אין אנשים שאינם מוגבלים באופן כזה או אחר.

אילן גילאון: יש מוגבלים, או מוגבלים בפוטנציה.

אילן גילאון: אתה יודע אדוני שאם פעם אחת לא עברת נכון את הכביש ואתה בדיוק עובר לקבוצה השנייה.

אילן גילאון: ואנשים לא זוכרים את הרעיון הזה.

אילן גילאון: והרעיון הזה הוא הבסיס לביטוח כולל לאומי של מדינת ישראל.

אילן גילאון: המילים חמלה, רחמים, הלב היהודי או הלב הנוצרי או כל הדברים האלה  הם לא משמשים בסילבוס הזה שום דבר.

אילן גילאון: אנחנו מדברים על ביטוח, על מדיניות, על חלוקת עושר לאומי.

אילן גילאון: אלה הן ההחלטות שצריכות להתקבל.

אילן גילאון: ולכן הנושא שלנו נתקל בהרבה מאוד אמפטיה ופחות מדי צעדים יישומיים.

אילן גילאון: אדוני גם יודע.

אילן גילאון: בשלושת השבועות האחרונים מה קרה לכל מיני חוקים שנגעו לעניין הזה.

אילן גילאון: ולכן זה מה שאני רוצה להגיד בפתח הדברים.

אילן גילאון: בידינו הדבר.

אילן גילאון: אנחנו אנשים שצריכים לא רק לשאול את השאלה מה אנחנו נותנים למדינת ישראל אלא גם לשאול את השאלה מה מגיע לנו כאזרחים שווי זכויות ומלאי זכויות.

אילן גילאון: אנחנו וילדינו ומשפחותינו.

אילן גילאון: אין במדינת ישראל יוצאים מן הכלל.

אילן גילאון: היום אפילו משפחה אחת, אני אומר את זה בביטחון מוחלט, שאין לפחות אדם אחד שהוא מוגבל באופן רשמי מה שנקרא.

אילן גילאון: באופן לא רשמי אמרתי כבר שכולם בסופו של דבר מוגבלים או יהיו מוגבלים.

אילן גילאון: לצערנו הרב המהלכים האלה נשענים על הרבה מאוד תנועות, על הרבה מאוד ארגונים, על הרבה מאוד עמותות מן המגזר השלישי, מה שמצביע שוב על אוזלת ידה של הממשלה.

אילן גילאון: לא, זה לא יהיה הוגן להגיד אוזלת ידה של הממשלה, אוזלת ידן של ממשלות.

אילן גילאון: גם הנושא הגיע באיחור.

אילן גילאון: אנחנו גם מנסים לקדם אותו עם שיתופי פעולה שהם פחות או יותר אבל הייתי אומר פחות מאשר יותר.

אילן גילאון: ועדת הנגישות שהפכה במשך השנה וחצי האחרונות למשפחה גרעינית בעצם שזה היה האידיאולוגיה שלה, בזה היא רואה את הנושא מספר אחד בתפיסה הפוליטית שלה גמרה אומר שעד שנת 2020 היא תנגיש את מדינת ישראל ברמה אמריקאית לפחות אם לא ברמה אירופאית.

אילן גילאון: לצד זה צריך להנגיש את בני האדם, את האזרחים.

אילן גילאון: כל תקנה שאנחנו נתקין, לא יעזור כלום, שהאנשים יהיו בני אדם.

אילן גילאון: זה כבר דבר שצריכים להתחנך עליו בדוגמה אישית.

אילן גילאון: ואתה יודע שדוגמה אישית קצת פסה ממקומותינו ולכן כאן צריך להתחיל.

אילן גילאון: אז כמובן שהיום זה יום הנכה הבינלאומי אדוני.

אילן גילאון: לצערנו הרב יום הנכה הבינלאומי הוא שוב יום שמציין מאבק והמילה מאבק באלף השלישי במדינה שקיימת כבר והגיעה לגיל מסודר של בגרות, המילה מאבק היתה צריכה להיות מילה.

אילן גילאון: פסה.

אילן גילאון: היו צריכות להיות החלטות הוגנות, ואדוני ואני ובטח גם חברנו מוץ וכל מי שיושב כאן פעם האמין שדי בכך שנאמר דברים צודקים ונשכנע וכך הדברים יתקיימו.

אילן גילאון: מסתבר שלא כך הם פני הדברים.

אילן גילאון: מסתבר שעל כל דבר צריך לנהל מאבק ועל כן אני קורא לכל האנשים מכל הסוגים, ראשית לעולם להיות מספיק חלשים ולא לשכוח את חולשתם כדי להרגיש יותר טוב את הזולת ואת הכאב שלו.

אילן גילאון: ושנית, להיות מספיק חזקים ומאוחדים כדי לקבל את מה שמגיע בחסד או וגם בכסף.

אילן גילאון: כי אנחנו יכולים הרבה מאוד זמן אדוני היושב ראש, לתקן דברים שממילא לא היו צריכים להיות מקולקלים.

אילן גילאון: זה המאבק האמיתי היום הזה.

אילן גילאון: האנשים נקראים לדגל.

אילן גילאון: לתבוע את הדברים בריש גלי.

אילן גילאון: ואני מודה  לאדוני מאוד מאוד על שהוא הזמין אותי לישיבה הזאת.

אורי מקלב: תודה רבה לך על מה שאתה עושה.

אילן גילאון: כפרה על כל האנשים פה.

אילן גילאון: תדע לך, זה אנשים, כולם פה אנשים שאני מכיר אותם אישית.

אורי מקלב: אני בטוח שאתה מכיר את כל האנשים האלה אישית.

אילן גילאון: אם לא היה פחד מהטרדות ודברים כאלו הייתי מנשק את כולם.

אורי מקלב: אתם מציפים את הנושא של אנשים עם מוגבלויות בכל מיני ועדות ובפורומים שונים והמילים שאמרת אני גם אשתמש בהם, למה הנכים צריכים לקרוא למאבק הנכים.

אורי מקלב: עכשיו הפרקליטים שובתים אז הפרקליטים שובתים.

אורי מקלב: אבל הנכים הם במאבק תמידי.

אילן גילאון: הם לא איגוד מקצועי.

אורי מקלב: תלוי על מה אתה נאבק.

אורי מקלב: אם אתה מדבר על דברי יסוד, על דברים בסיסיים אזי המילה מאבק אכן מתאימה.

אורי מקלב: כשאתה מדבר על תוספת שכר אז זה יכול להיות שאתה שובת, אתה כן פועל או לא פועל.

אורי מקלב: אבל כשאתה מדבר על דברים בסיסיים ומהותיים שם המילה הופכת להיות מאבק ובאמת חבל שעדיין בלכסיקון שלנו אנשים עם מוגבלויות צריכים להיאבק על הזכויות שלהם.

אורי מקלב: זה יהיה שכרנו אם אנחנו נצליח לקדם את הנושא.

אילן גילאון: רק לומר לך מוץ ועבדך, אנחנו ניסינו לקדם משהו מעבר לתקנות אבל אני לא יודע אם זה חדר לתודעה של הציבור, שאפשר יהיה לעלות עם קלנועית שיכולה להיכנס לתוך רכבת או עם כיסא ממונע לתוך רכבת שזה חלק מהפרויקט.

אילן גילאון: זה בהסכמה של מוץ ושלי עם הנהלת רכבת ישראל.

אורי מקלב: אנחנו נשמע מנציגי הרכבת אם זה באמת מיושם מפני שלפי הפניות שהתקבלו אצלנו זה לא תמיד מיושם.

אורי מקלב: זה באשר לרכבת ישראל אבל אנחנו קיבלנו פניות רבות של נכים באשר לתחבורה הציבורית.

אורי מקלב: ודאי את חלק מהפניות נשמע כאן.

אורי מקלב: בקשתם לעלות לאוטובוסים על כיסא גלגלים, גם זה לא נותנים להם באזור דן או באזורים אחרים.

אורי מקלב: אבל כן צריך להגיד מראש שאין ספק שישנה מהפכה בנושא הזה.

אורי מקלב: העובדה עצמה שהיום בתחבורה הציבורית העירונית 67% או 70% נגישים זה כבר גם התקדמות.

אורי מקלב: אנחנו צריכים להסתכל על העבר.

אורי מקלב: זה צריך להיות הטבע.

אורי מקלב: אסור לא להודות, לא להיות אסירי תודה.

אורי מקלב: אבל עם כל זה אנחנו צריכים להסתכל על העתיד, על ההמשך.

אורי מקלב: ואנחנו גם צריכים לקחת בחשבון שפרקי זמן שעברו מאז שבאמת הנגישו את התחבורה הציבורית, כבר יש חלק מהדברים שהם לא עונים לצרכים של היום.

אורי מקלב: נניח מערכת הכריזות שיש היום בחלק מהאוטובוסים.

אורי מקלב: הם נחשבים מונגשים.

אורי מקלב: אבל היום הם לא מעודכנים על ידי ה-JPS בתחבורה הציבורית שיודעים באמת עדכון רק במערכת קולית מסוג מסוים שהנהג מפעיל אותה.

אורי מקלב: היא לא עדכנית להיום.

אורי מקלב: או מערכת ההפעלה של כל הרמפות.

אורי מקלב: או מערכת הנגישות לאוטובוסים שהנהג צריך לכבות את המנוע, בעצמו לרדת מהאוטובוס ולהפעיל את המפתח.

אורי מקלב: זה גורם לחוסר מוטיבציה ולא תמיד  להבנה שיש היום דברים שמופעלים אוטומטית.

אורי מקלב: אז גם בעניין הנגישות היום, מה שכן נקרא נגישות, כבר יש פערים גדולים.

אורי מקלב: אנחנו צריכים להדביק אותם ולהתקדם מהר.

אילן גילאון: הטכנולוגיה יכולה לשמש אותנו בצמצום פערים ענק.

אורי מקלב: אם רק נשכיל ונרצה.

משה (מוץ) מטלון: ולכן אדוני היושב ראש ברשותך וברשותכם אני ראשית רוצה להודות לך על קיום הדיון הזה, ולך חבר הכנסת חברי אילן גילאון על עצם ציון היום הזה.

משה (מוץ) מטלון: אני חושב שזה חשוב לציין אותו.

משה (מוץ) מטלון: אני חושב שעברנו את שלב האמפטיה.

משה (מוץ) מטלון: אנחנו הפסקנו להיות חיות המחמד של מישהו.

משה (מוץ) מטלון: הנכים האלה, הנחמדים.

משה (מוץ) מטלון: אתה יודע אנחנו מצטרפים לאגודת צער בעלי חיים, מאמצים כלב, ככה ומלטפים.

משה (מוץ) מטלון: אנחנו לא שם.

משה (מוץ) מטלון: אנחנו צריכים להבין, אנחנו צריכים להפנים בתוכנו שאנחנו לא שם.

משה (מוץ) מטלון: כי אם אנחנו קבענו לעצמנו מה היא נגישות ואם נגישות בעינינו היא תפיסת עולם, אם נגישות היא בכלל גישה לחיים, אז אנחנו כבר לא במקום ההוא של אותן חיות מחמד שכולנו אוהבים.

משה (מוץ) מטלון: ויש מאבק של הנכים, או יש שביתה של הנכים, טוב, נשב איתם, נגיע איתם לאיזושהי הבנה וכך הלאה וכך הלאה ונצא מזה.

משה (מוץ) מטלון: אני רוצה לומר לכם שאני לצערי הרב 37 שנים על כיסא גלגלים.

משה (מוץ) מטלון: אני נולדתי כזה.

משה (מוץ) מטלון: אני מכיר את גם את הצד האחר.

משה (מוץ) מטלון: המאבק הראשון שלי היה בפתיחת המרינה בתל אביב בשנות השבעים המאוחרות.

משה (מוץ) מטלון: אני סגרתי את פתיחת המרינה.

משה (מוץ) מטלון: היה שר תיירות זכרונו לברכה משה קול.

משה (מוץ) מטלון: בהיסטוריה של מדינת ישראל היה שר תיירות כזה.

משה (מוץ) מטלון: ואני סגרתי את המרינה כי היא לא היתה מורגשת.

משה (מוץ) מטלון: זה היה המאבק הראשון שלי.

משה (מוץ) מטלון: הייתי בחור בן עשרים ו...

משה (מוץ) מטלון: ואני עדיין נשארתי במאבק כי אם אנחנו במדינת ישראל של היום, יש פה עמותה לנגישות ישראל, כמו שיש עמותות אחרות שעוסקות באותו נושא אז כנראה שכולנו צריכים להתעסק בזה.

אילן גילאון: גם הנציבות.

משה (מוץ) מטלון: הנציבות וכולם.

משה (מוץ) מטלון: זאת אומרת שמשהו לא טוב קורה במקומותינו אף כי התקדמנו.

משה (מוץ) מטלון: אבל לא התקדמנו מספיק.

משה (מוץ) מטלון: וברשותך אדוני היושב ראש אני רוצה להגיד, נגישות זה לא עניין כלכלי וזה לא עניין של תקציב כזה או אחר שמיועד לנכים.

משה (מוץ) מטלון: תמחקו את המילה כלכלה ותקציב כאשר מדובר בנגישות.

משה (מוץ) מטלון: כי בסופו של דבר אנחנו כולנו נקבל את זה חזרה.

משה (מוץ) מטלון: כי אם מלון יהיה מונגש הוא יקבל יותר לקוחות.

משה (מוץ) מטלון: אם קווי הרכבת יהיו מונגשים יהיו להם יותר נוסעים ואם האוטובוסים יהיו מונגשים יהיו להם יותר נוסעים בקווי האוטובוסים, וכך הלאה, וכך הלאה, וזה עניין שהוא אינטגרטיבי לחלוטין.

משה (מוץ) מטלון: הא בהא תליא.

משה (מוץ) מטלון: תפתח לי את האפשרות לתעסוקה, אני אעבוד, אני לא אהיה נטל ולא אחיה על חשבון הקצבאות.

משה (מוץ) מטלון: תן לי את האפשרות לעבוד, תנגיש לי את מקומות העבודה, תנגיש לי את תפיסת המעסיק שהוא יכול להעסיק אדם עם מוגבלות, אתה רק תיהנה ממנו.

משה (מוץ) מטלון: המשק יהנה ממנו, המשרד יהנה ממנו, הפירמה תיהנה ממנו, וכך הלאה, וכך הלאה.

משה (מוץ) מטלון: והעניין הוא פשוט ללא גבולות והוא חוצה גבולות.

משה (מוץ) מטלון: לשמחתי הרבה, במקום הכי פוליטי במדינת ישראל, בכנסת ישראל, ואני אומר את זה פה על השולחן וזה משודר, אין פוליטיקה בנושא החברתי החשוב הזה של נגישות, גישה בנושא של נכים.

משה (מוץ) מטלון: למרות שאילן תמיד אומר פה הכול פוליטיקה.

אילן גילאון: אני אומר, זה הפוליטיקה.

אילן גילאון: לא דבר אחר.

משה (מוץ) מטלון: אני מדבר על הפוליטיקה הקטנה, הפוליטיקה של המפלגות וההתחשבנויות, ואתם רואים פה את שלושת הנציגים ואף אחד פה הוא לא מאותה מפלגה וכולנו באותה דעה, באותו מקום, פועלים מתוך אותו דחף, ובאותה מידת להיטות.

משה (מוץ) מטלון: אני רוצה לומר לכם, ויושבים נציגי רכבת ויושבים פה נציגי חברות אוטובוסים, נכון?

משה (מוץ) מטלון: לפי התלבושת.

שלומית אבינח: אגד, דן, וקווים.

משה (מוץ) מטלון: יפה.

משה (מוץ) מטלון: אני רוצה לומר באמת בקצרה אדוני היושב ראש, אני סיפרתי לך על זה אמש.

משה (מוץ) מטלון: אני חוזר משלושה ביקורים באירופה.

משה (מוץ) מטלון: מדינות שחלקן היו מאחורינו, פיגרו אחרינו והיום הן מקדימות אותנו שנות דור.

משה (מוץ) מטלון: זה פשוט לא יאומן.

משה (מוץ) מטלון: אבל הייתי במדינה אחת מאוד מתקדמת ולקחתי את בנותיי לברלין, לגרמניה.

משה (מוץ) מטלון: רציתי לעשות להן יום טיול שהוא קצת ערכי וכך הלאה.

משה (מוץ) מטלון: אני רוצה לומר לכם שאני, זו הנגישות בעיניי שאני קם בבוקר ועד שאני עולה על יצועי בערב אני לא נעזר בשום דבר, בשום עזרה משום סוג שהוא.

משה (מוץ) מטלון: אני לא נסעתי במוניות.

משה (מוץ) מטלון: אני פשוט נסעתי באוטובוסים.

משה (מוץ) מטלון: אני ידעתי כל אוטובוס מתי הוא מגיע.

משה (מוץ) מטלון: כשהייתי על האוטובוס ידעתי גם לפי מפה מצוירת וגם על פי כרזה קולית של שמע אם אני מגיע, או באיזה תחנה אנחנו נמצאים.

משה (מוץ) מטלון: אני ירדתי מהאוטובוס ועברתי לתחנת הרכבת.

משה (מוץ) מטלון: עליתי במעלית או ירדתי, והגעתי לרציף וניגשתי למכונה מונמכת ורכשתי לי כרטיס ועליתי על רכבת שהיתה בקו אחד עם המדרכה, וישבתי ברכבת למקום שמיועד לאנשים עם כיסאות גלגלים ולעגלות אגב עם תינוקות.

משה (מוץ) מטלון: זה קורה גם באוטובוס.

משה (מוץ) מטלון: ואני אומר לכם שהסתדרתי גם מחוץ לברלין.

משה (מוץ) מטלון: נסענו לוילה ון, נסענו למקומות אחרים.

משה (מוץ) מטלון: הסתדרתי לבד.

משה (מוץ) מטלון: אף אחת מבנותיי שהיו איתי לא נאלצה לעזור לי למרות רצונן, אבל לא הייתי זקוק.

משה (מוץ) מטלון: ואני אומר לכם 4 ימים שפשוט עליתי על המטוס בחזרה ארצה ושאלתי את עצמי, זה אמיתי?

משה (מוץ) מטלון: ולאן אני חוזר?

משה (מוץ) מטלון: לאותו נהג שלא רצה לעצור לי?

משה (מוץ) מטלון: לאותו נהג שעשה לי, רק ראיתי את פרצופו ולא רציתי לעלות לאוטובוס.

משה (מוץ) מטלון: לאותה רכבת ישראל שאני צריך 24 שעות מראש לתאם איתן.

משה (מוץ) מטלון: כמו החוק של קופות החולים, עכשיו אולי גם אנחנו נצטרך לשלם לרכבת ישראל על אי הגעה או ביטול לתור מראש של 24 שעות.

משה (מוץ) מטלון: ואני אומר את זה בציניות הראויה.

משה (מוץ) מטלון: ותחנות חדשות והרכבת זה הדבר שצריך להיות הכי נגיש.

משה (מוץ) מטלון: וזה פשוט לא יאומן.

משה (מוץ) מטלון: אני לא רוצה לגזול מזמנכם.

משה (מוץ) מטלון: הבמה היא באמת שלכם.

משה (מוץ) מטלון: הבמה היא של העמותות ושל הארגונים ואנחנו פה באמת כדי לנסות בכוחותינו דלים, הם לא כל כך דלים, אבל בכל זאת בכוחותינו הדלים אני אומר לנסות ולדחוף ולקדם.

משה (מוץ) מטלון: אני חושב שהוועדה של אילן גילאון עשתה עבודה מדהימה.

משה (מוץ) מטלון: אני פשוט חסר סבלנות לפעמים.

משה (מוץ) מטלון: אני הייתי רוצה את הדברים הרבה יותר מהר כי אנחנו התחלנו להתעסק בזה כבר בשנות השבעים בדרך כזו או אחרת כארגון וכך הלאה.

משה (מוץ) מטלון: אני רוצה לומר לכם, לא לכבודנו שבמדינת ישראל אנחנו זקוקים לעמותה כמו נגישות ישראל שעושה עבודה נהדרת ועמותות אחרות.

משה (מוץ) מטלון: זה לא לכבודה של החברה הישראלית.

משה (מוץ) מטלון: זה לא לכבודו של המחוקק הישראלי.

משה (מוץ) מטלון: זה לא לכבודו של אף אחד.

משה (מוץ) מטלון: אבל אם אנחנו מפה אדוני היושב ראש, בעזרתך ובעזרת של גילאון, בעזרתם של עוד אנשים טובים נדע לקחת את המקום שאנחנו נמצאים ולהביא לשינוי התפיסה הזה באשר לנגישות אנחנו את חלקנו הדל עשינו.

משה (מוץ) מטלון: אבל מפה באמת צריך לדחוף ולדחוף את העניין הזה ולא רק בדיבורים.

משה (מוץ) מטלון: ואתם יודעים וחלק מכם מכירים אותי.

משה (מוץ) מטלון: אתם יודעים, אני גם ידעתי להיות ברחובות כשהייתי צריך.

משה (מוץ) מטלון: תודה.

אורי מקלב: אני מקווה שלא נגיע לכך.

אורי מקלב: כל הדוברים, הם אמנם חברי כנסת.

אורי מקלב: יש להם את הפריוילגיה שאנחנו לא הגבלנו אותם בזמן.

אורי מקלב: מכאן ואילך אנחנו באמת נעבור לדוברים אחרים.

אורי מקלב: אנחנו נצטרך להתכנס לזמן.

אורי מקלב: אנחנו נבקש מיובל וגנר, יושב ראש העמותה נגישות ישראל.

אורי מקלב: אנחנו נותנים לך את הרשות, את מקום הבכורה בהצגת הדברים.

אורי מקלב: אבל ממש בקצרה.

יובל צלנר: קודם כל תודה רבה על כינוס הוועדה.

יובל צלנר: תודה רבה לחברי הכנסת מוץ מטלון ואילן גילאון שעושים רבות לקידום הנגישות ובכלל.

יובל צלנר: כל זה מאוד חשוב.

יובל צלנר: האמת היא שאני מתרגש מול כל כך הרבה ארגוני נכים שבאים לישיבה.

יובל צלנר: זה לא היה פעם.

יובל צלנר: לדבר על זה, זה דבר חשוב.

יובל צלנר: הערה קטנה לפני שאני נכנס לגופו של עניין.

יובל צלנר: מאוד חשוב שביום הזה נקפיד על הטרמינולוגיה ונפסיק עם המילה נכים ונדבר בלשון אחרת ונכנה את זה, אנשים עם מוגבלות, כי קודם כל כולנו אנשים.

יובל צלנר: אחר כך יש לנו מוגבלות.

יובל צלנר: יש אנשים שיש להם דברים אחרים שהם אולי פחות טובים ממוגבלות.

יובל צלנר: לגופו של עניין, אכן אמרת ובצדק, נעשה הרבה בתחבורה הציבורית ואי אפשר להתעלם מזה.

יובל צלנר: זה הרבה יותר טוב ממה שזה היה לפני 10 שנים, בכל התחומים של התחבורה הציבורית, אוטובוסים, רכבות, תעופה, ימאות וכולי.

יובל צלנר: אבל במבחן התוצאה נכון להיום 2010 התחבורה הציבורית במבחן התוצאה לא מספקת את הסחורה.

יובל צלנר: ואנחנו לא באים פה בהאשמות, אבל צריך לעשות מעשה, מעשה גדול, ואין מה לעשות, צריך לעדכן את התקנות של התחבורה הציבורית.

יובל צלנר: הידע לעשות כך קיים, הוא קיים בעולם, הוא קיים גם בארץ, הוא קיים גם במשרד התחבורה, הוא קיים גם בנציבות.

יובל צלנר: צריך לעצור ולהתקין מהר תקנות חדשות.

יובל צלנר: אפשר לעשות את זה בחודשיים שלושה.

יובל צלנר: ולעשות את כל העשייה הזאת כך שהתשתיות תהיינה נגישות.

יובל צלנר: המשלים של זה, כמו שכבוד היושב ראש אמר, הוא השירות.

יובל צלנר: היותנו בני אדם מקבלי שירות ונותני שירות.

יובל צלנר: גם פה זו לא המצאה, זה לא פטנטים, זה לא שום דבר.

יובל צלנר: זה להיות בני אדם ולתת שירות נגיש.

יובל צלנר: לסיכום: יש פה נייר עמדה.

יובל צלנר: צריך לעבור עליו.

יובל צלנר: אבל מה שחשוב לי להגיד, נמצאים לשמאלי יעקב ביטון וויקי משעני.

יובל צלנר: מה שמעניין ביקשנו מהם לרגל היום המיוחד הזה לנסות להגיע לכנסת, לדיון הזה באמצעות התחבורה הציבורית ויהיה מעניין מאוד לשמוע איך הם הגיעו לפה.

אורי מקלב: כן, חוויות.

יובל צלנר: אז תודה רבה ובואו נקווה שבעשור הקרוב דברים ייראו אחרת לגמרי.

אורי מקלב: הם יוכלו לספר לנו גם על העבר, הן ויקי והן יעקב ביטון.

אורי מקלב: הם פנו בעבר, זה מופיע בנייר אצלכם.

אורי מקלב: אנחנו ניתן להם לספר מניסיונם וגם איך הם הגיעו לפה.

אורי מקלב: אם אתה יכול רק בחצי משפט, מה אתה בעצם אומר?

אורי מקלב: אתה אומר שעדיין רחוק היום שבו התחבורה הציבורית היא מונגשת לציבור של אנשים עם מוגבלות.

אורי מקלב: אם יש לך איזושהי נקודה שאתה יכול להצביע עליה כנקודה מרכזית?

יובל צלנר: צריך להסתכל על זה כמכלול.

יובל צלנר: אי אפשר לקבל את זה שיש רק 70% אוטובוסים נגישים.

יובל צלנר: זה לא פותר את הבעיה לגמרי.

יובל צלנר: בסוף יש אדם שנמצא בבית.

יובל צלנר: הוא צריך להגיע לתחנת אוטובוס.

יובל צלנר: הוא צריך לנסוע באוטובוס ולהגיע ליעדו.

יובל צלנר: וזה מתחיל מזה שאם לדוגמה אין מספיק מוניות נגישות שתאפשרנה בכלל להגיע מהבית לתחנת האוטובוס, זה מתחיל מזה שתשתיות הרחוב לא נגישות.

יובל צלנר: אחרי זה האוטובוסים עצמם שהם יהיו הרבה יותר נגישים.

יובל צלנר: היום הגישנו את הבג"ץ בעניין מסכי הנהיגה שחבר כנסת מוץ מטלון סיפר כמה זה נפלא בחו"ל.

יובל צלנר: הדברים קיימים.

יובל צלנר: צריך לשפר את מה שיודעים כדי שבסוף במבחן התוצאה זה יהיה נגיש.

יובל צלנר: במדינת ישראל יודעים לשגר לוויינים.

יובל צלנר: אפשר לייצר מצב שהתחבורה הציבורית תהיה נגישה.

יובל צלנר: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה ואני רוצה לציין שלפי הנתון שיש לנו ממרכז המחקר והמידע של הכנסת שהכין אותו אסף שיושב לימיננו, 50% מהתחנות עדיין ב-2010, על פי בדיקה שעשתה נציבות השוויון, 50% מהתחנות אינן נגישות.

אורי מקלב: ואני מקבל את זה שגם התחנה היא חלק מכל עניין הנגישות.

אורי מקלב: זה לא רק עניין התחבורה הציבורית.

אורי מקלב: כדי להגיע לאוטובוס צריך להיות מרחב שהוא מתאים לתושבים.

אורי מקלב: כמה חברים יצאו עכשיו מהישיבה לטקס שמתקיים על ידי יושב ראש הכנסת לציון יום האנשים עם מוגבלות.

אורי מקלב: מי שנוכח שם וחוזר לחדר הזה נוכל אחר כך לשמוע אותו מה היה שם.

אורי מקלב: אנחנו נבקש מהארגונים.

אורי מקלב: איגור בבקשה.

איגור גונוסולסקי: אני איגור גונוסולסקי, מטה הפעולה של הנכים.

איגור גונוסולסקי: אני רוצה לדבר על הנגישות של רכבת ישראל, או יותר נכון על חוסר הנגישות ברכבת ישראל.

איגור גונוסולסקי: כמו שכבר נאמר ברכבת ישראל יש בעיה.

איגור גונוסולסקי: החוק דורש להודיע 12 שעות מראש על כל נסיעה.

איגור גונוסולסקי: בן אדם נורמאלי שחי חיים נורמאליים שזו השאיפה שלנו, פשוט אין לו אפשרות לדעת מראש מתי הוא בדיוק יחזור, מתי הוא בדיוק יסיים את הסידורים שלו ומתי הוא ירצה לחזור הביתה.

איגור גונוסולסקי: בן אדם יכול לנסוע לעיר מסוימת, הוא יודע מתי הוא רוצה לצאת.

איגור גונוסולסקי: אין לו דרך לדעת בדיוק מתי הוא ירצה לחזור.

איגור גונוסולסקי: בעבר, עד לפני כמה חודשים, רכבת ישראל לעיתים, אני מדגיש לעיתים, אפשרו גמישות, אפשרו להודיע על נסיעה פחות מ-12 שעות מראש, אפשרו להזיז את הנסיעה.

איגור גונוסולסקי: שוב זה לא קרה תמיד.

איגור גונוסולסקי: בחלק מהמקרים כן היתה אפשרות, בחלק מהמקרים לא היתה אפשרות כזו.

איגור גונוסולסקי: משום מה לאחרונה הם החליטו להקשות את התנאי.

איגור גונוסולסקי: בזמן האחרון כאשר מודיעים על רצון לנסוע פחות מ-12 שעות מראש מקבלים תשובה אוטומטית – אתה לא יכול לנסוע.

איגור גונוסולסקי: צריך 12 שעות מראש.

איגור גונוסולסקי: אם מודיעים 10 שעות מראש.

איגור גונוסולסקי: הם אומרים, לא, אתה לא יכול, זה לא 12 שעות.

איגור גונוסולסקי: במקום לשפר את השירות בהקשר הזה הם רק מחמירים אותו.

איגור גונוסולסקי: וההחמרה הזאת עוד יותר פוגעת בחופש התנועה שגם ככה היה חמור ביותר.

אורי מקלב: מה דרוש מרכבת ישראל כדי לאפשר נסיעה של אדם עם מוגבלות?

אורי מקלב: כשהנכה מגיע לתחנת הרכבת מה קורה?

אורי מקלב: איזו היערכות יש מצד רכבת ישראל, ואחר כך אני ארצה לשמוע את רכבת ישראל, בנושא הזה.

איגור גונוסולסקי: העלייה לרכבת מתבצעת בעזרת מעלון, רמפה ניידת שנמצאת על הרציף ומופעלת על ידי עובדי הרכבת.

איגור גונוסולסקי: בעזרת הרמפה הזאת, זה סוג של גשר שאפשר בעזרתו לעלות מהרציף לרכבת ולרדת.

איגור גונוסולסקי: בשביל זה הם מבקשים התראה של 12 שעות מראש.

איגור גונוסולסקי: אני אומר בוודאות זה לא מוצדק.

אורי מקלב: אני צריך להבין, אין היום קרונות שהם נגישים?

איגור גונוסולסקי: יש קרונות שהם חדשים, קרונות סימנס שהם נגישים, יש שם מעלון, אבל לאחרונה משום מה גם שם, בקווים הבודדים האלה לא מפעילים אותם.

איגור גונוסולסקי: הבנתי שיש איזו תקלה.

איגור גונוסולסקי: לא מסתדרים עם הגובה של הרציף.

איגור גונוסולסקי: לא הבנתי בדיוק מה הסיבה.

איגור גונוסולסקי: עדיין אלה קווים מאוד מצומצמים.

איגור גונוסולסקי: זה לא בכל הרכבות.

איגור גונוסולסקי: ישנן מעט מאוד רכבות כאלה.

אורי מקלב: ומה קורה היום ברכבות, נניח בקווים העמוסים, קו תל אביב חיפה למשל?

איגור גונוסולסקי: צריך מעלון ידני שיושב על הרציף.

אורי מקלב: לכל אורכה של הרכבת, אין קרון אחד שהוא נגיש?

משה אמסלם: משה אמסלם, אני סמנכ"ל נוסעים ברכבת ישראל.

משה אמסלם: היום ב-94%  מהרכבות יש לפחות קרון אחד שהוא נגיש לנוסעים עם מוגבלויות.

משה אמסלם: לפחות קרון אחד.

משה אמסלם: היום יש לנו 47 תחנות נוסעים.

משה אמסלם: יש רק 4 תחנות שאין אפשרות להנגיש אותן, נכון להיום.

משה אמסלם: בתכנון שלנו כמובן יש כוונה להנגיש אותם.

אורי מקלב: מה סדר גודל הבעיה מצידכם?

אורי מקלב: נשמע גם מהנכים.

איגור גונוסולסקי: מה ההבדל בין קרון רגיל לקרון נגיש?

איגור גונוסולסקי: קרון נגיש זה פשוט קרון שיש בו מקום מיוחד שאפשר לשבת בו בכיסא גלגלים, ובחלק מהקרונות האלה יש גם שירותים נגישים.

איגור גונוסולסקי: זה לא קרון שאפשר לעלות אליו ולרדת ממנו בצורה עצמאית.

איגור גונוסולסקי: זה לא נקרא קרון נגיש בעיניי.

איגור גונוסולסקי: מבחינת התקנות זה נקרא נגיש אבל בפועל זה לא נגיש.

אורי מקלב: אבל בחוץ יש לקרון מעלון שאפשר להפעיל אותו.

איגור גונוסולסקי: אבל עובד של רכבת צריך להפעיל אותו ובגלל זה הם דורשים הודעה של 12 שעות מראש.

איגור גונוסולסקי: עכשיו הטענה של רכבת ישראל למה צריך את זה, הם אומרים שאנחנו לומדים מהעמיתים שלנו בחו"ל.

איגור גונוסולסקי: שקר.

איגור גונוסולסקי: נסעתי השנה באירלנד שזו מדינה לא הכי נגישה באירופה ברכבת.

איגור גונוסולסקי: פשוט הגעתי לתחנה.

איגור גונוסולסקי: אמרתי לעובד הרכבת שאני צריך לנסוע.

איגור גונוסולסקי: הוא סגר את המודיעין.

איגור גונוסולסקי: ישר קפץ, בא להעלות אותי לרכבת.

איגור גונוסולסקי: גם שם זה היה בעזרת מעלון כמו בארץ, מעלו מסוג קצת אחר.

איגור גונוסולסקי: השירות ניתן בצורה מכובדת בלי שום הודעה מראש, בצורה חלקה, בצורה טבעית.

איגור גונוסולסקי: חוץ מזה גם כאשר אנחנו מודיעים 12 שעות מראש קורים מקרים ששוכחים להוריד את הנוסע מהרכבת בתחנה היעודה, כשיש תיאום מראש כמו שצריך, פשוט שוכחים.

איגור גונוסולסקי: בן אדם מפספס את התחנה שלו.

אורי מקלב: ואז מה קורה?

איגור גונוסולסקי: ואז בן אדם ממשיך לנסוע לתחנה אחרת שהיא לא היעד שלו.

איגור גונוסולסקי: אני במקום להגיע לתל אביב הגעתי לבנימינה, והייתי צריך לחזור ובזבזתי יום שלם על זה.

אורי מקלב: זה דבר שקרה איתך?

איגור גונוסולסקי: קרה לי, כן.

איגור גונוסולסקי: זו דוגמה מהניסיון שלי.

אורי מקלב: מתי זה היה?

אורי מקלב: לפני כמה זמן?

איגור גונוסולסקי: אני לא זוכר בדיוק מתי זה היה אבל אני יודע שזה היה לפני פחות מחודש וחצי או חודשיים, משהו כזה.

איגור גונוסולסקי: ממש עכשיו בתקופה האחרונה.

אורי מקלב: תיאמת מראש את נסיעתך ולא היה שם מישהו מעובדי הרכבת להוריד אותך.

איגור גונוסולסקי: בדיוק.

איגור גונוסולסקי: שכחו.

איגור גונוסולסקי: שכחו שצריך להוריד אותי.

איגור גונוסולסקי: וזה לא קרה רק פעם אחת.

איגור גונוסולסקי: זה חוזר וקורה.

אורי מקלב: לעיתים הייתי אומר לאנשים שמאחרים לאוטובוסים לקחת מונית ולקבל קבלה עבור הנסיעה.

אורי מקלב: אבל מונית אתה גם לא יכול לקחת.

איגור גונוסולסקי: כן.

איגור גונוסולסקי: כן.

איגור גונוסולסקי: בדיוק.

איגור גונוסולסקי: אין אלטרנטיבה.

איגור גונוסולסקי: מה יקרה אם זו הרכבת האחרונה לאותו יום ואי אפשר בכלל לחזור?

איגור גונוסולסקי: מה יקרה במצב כזה?

אורי מקלב: הדמיון שלי הולך רחוק מאוד כשאדם לא יכול לעלות בתחנה שלו, לאן זה יכול להגיע.

הערת ביניים: יש כאלה שהגיעו עד חיפה, נסעו עד חיפה במקום לרדת בתל אביב.

איגור גונוסולסקי: אני רוצה לציין עוד דבר אחד ברשותך.

איגור גונוסולסקי: דבר קצר.

איגור גונוסולסקי: גם החוק מאפשר לנו לתת התראה מראש 12 שעות או יותר.

איגור גונוסולסקי: משום מה כשאנחנו מנסים להודיע זמן רב יותר מראש, רכבת ישראל גם לא מאפשרת את הנסיעה.

איגור גונוסולסקי: הם אומרים, תתקשר יותר מאוחר, 12 שעות מראש.

איגור גונוסולסקי: יש קווים שדורשים להתריע מראש 12 עד 14 שעות מראש.

איגור גונוסולסקי: קרה לי שרציתי לנסוע ב-8 בבוקר ורק ב-4 אחר הצהריים יכלו להגיד לי אם אני יכול לנסוע או לא.

אורי מקלב: אני רוצה שהדברים האלה יירשמו.

אורי מקלב: אדם רוצה לנסוע מחר, הוא רוצה לתכנן את הנסיעה שלו, הוא לא יכול להודיע היום, עכשיו השעה אחת ועשרה, להודיע שאני מחר באחת ועשרה רוצה לנסוע ברכבת.

אורי מקלב: אני צריך להודיע לרכבת באחת בלילה?

איגור גונוסולסקי: אפשר להודיע זמן קצר לפני כן.

איגור גונוסולסקי: אבל שוב, אין אחידות בדבר הזה.

איגור גונוסולסקי: פעם מאשרים, פעם לא מאשרים.

איגור גונוסולסקי: פעם יש סידור רכבות למחר, פעם אין סידור רכבות למחר.

אורי מקלב: אנחנו חייבים להתכנס.

אורי מקלב: נעמי מורביה, מטה מאבק הנכים בישראל.

אורי מקלב: בבקשה נעמי, כן.

נעמי מורביה: אנחנו נתקלים יותר ויותר במצב שבו המטרה והקריאה היא לעודד יציאת אנשים עם מוגבלויות לעבודה.

נעמי מורביה: מצד שני אנחנו מוצאים שרכבת ישראל והתחבורה הציבורית לא מאפשרים את המצב הזה.

נעמי מורביה: לא יעלה על הדעת שבן אדם שמחויב להגיע לעבודה כל יום בשמונה בבוקר ובארבע אחר הצהריים צריך לחזור לביתו, יהיה תלוי בחסדים של אותו בן אדם ברכבת ישראל.

נעמי מורביה: הדברים צריכים להיות ברורים ונהירים ולא צריך להודיע מראש.

נעמי מורביה: יש פתרונות פשוטים.

נעמי מורביה: משתמשים בהם בכל העולם.

נעמי מורביה: אין שום סיבה שמדינת ישראל תמיד תפגר 10 או 20 שנה אחרי העולם המערבי.

נעמי מורביה: או שאנחנו חלק מהעולם המערבי וחלק מה-OECD או שלא.

נעמי מורביה: אבל אי אפשר להיות רגל פה ורגל שם.

נעמי מורביה: לא יעלה על הדעת שבמדינת ישראל בתחבורה הציבורית, ואנחנו מתמקדים רק ברכבת משום מה, בתחבורה הציבורית לא מאפשרים לנכים לעלות לאוטובוס.

נעמי מורביה: לא יעלה על הדעת שנהגים יתייחסו בצורה מחפירה ומבישה אל לקויי הראייה.

נעמי מורביה: ויש לנו המון תלונות כאלה.

נעמי מורביה: לקוי הראייה מבקש מהנהג תודיע לי בבקשה כאשר נגיע לתחנה זאת וזאת.

נעמי מורביה: התשובה של הנהג, מה אתה חושב שרק אתה בראש שלי?

נעמי מורביה: לא יעלה על הדעת.

נעמי מורביה: אם לא עושים מערכות כריזה שיכריזו באיזה תחנה אנחנו נמצאים אחריותו של הנהג היא, וכן, הוא צריך להודיע לנכה, הגענו לתחנה שאתה צריך.

נעמי מורביה: מה יש?

נעמי מורביה: מה קרה?

נעמי מורביה: מה בסך הכול הוא התבקש לעשות?

נעמי מורביה: להגיד לו, הגענו.

נעמי מורביה: אלה הם דברים פשוטים אבל זה גורם לנו להסתגר בבתים, לא להשתלב בקהילה, לא להשתלב בשוק העבודה וחבל.

נעמי מורביה: ואני קוראת מעל שולחן זה לממשלת ישראל, למחוקק לדאוג לכך לא רק שיהיו חוקים יפים ותקנות, אלא שהם ייעשו, שהם ייאכפו.

נעמי מורביה: כי זה שיש החלטה שצריך וכולי, היא לא מבוצעת.

נעמי מורביה: זה לא מחלחל אל השטח.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אנחנו באמת אחר כך נרצה לשמוע את ההתייחסות של משרד התחבורה, אם יש תלונות על התנהגות של נהגים במיוחד לאנשים עם מוגבלות.

אורי מקלב: בוודאי כאשר יש אדם עם מוגבלות והוא באוטובוס או בכל כלי תחבורתי ציבורי אחר, בוודאי ההתייחסות צריכה להיות מיוחדת בעניין הזה.

אורי מקלב: אנחנו לא מדברים רק על רכבת ישראל, אנחנו מדברים על התחבורה הציבורית בכלל.

אורי מקלב: אמנם אכן ציינו שרכבת ישראל היא הגוף היחיד שמחויב בתחבורה הבינעירונית לתת את המענה.

אורי מקלב: אני אומר גם אם יש אנשים עם מוגבלות שהם מסתדרים בתוך עיר, בין אם יש להם רכב ובין אם אין להם רכב, אבל וודאי שזו האלטרנטיבה היחידה כדי להגיע מחוץ לעיר ואנחנו יודעים שיש יותר קשיים יותר רבים להגיע מחוץ לעיר.

אורי מקלב: לנסוע בתוך העיר תמיד יש קשיים, לא כל שכן בנסיעות בינעירוניות.

אורי מקלב: אנחנו שומעים שרכבת ישראל לא נותנת מענה לאנשים עם מוגבלות אז ודאי שזה צף במיוחד.

אורי מקלב: אבל אנחנו בהחלט גם דנים על אותם מקרים שנהגי אוטובוסים לא מעלים נכים עם כיסאות גלגלים.

אורי מקלב: ודאי יהיו עוד אנשים שירצו לדבר על הנושא הזה.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על יחס.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על תחנות.

אורי מקלב: אבל זה דבר שאמור לגבי כל התחבורה הציבורית.

אורי מקלב: אנחנו מקדמים בברכה את חברת הכנסת יוליה שמאלוב ברקוביץ שמשתתפת איתנו בוועדה המיוחדת הזו.

אורי מקלב: גברתי אנחנו נשמח לשמוע גם את התייחסותך בהמשך הדיון.

אורי מקלב: אנחנו נשמע עכשיו אבי סלמה.

אורי מקלב: אנחנו נשתדל לתת את רשות הדיבור לכמה שיותר מוזמנים ובמיוחד לפונים.

אורי מקלב: אבי סלמה, יושב ראש אנשים ארגון נכי שיתוק מוחין.

אבי סלמה: תודה אדוני היושב ראש.

אבי סלמה: מדברים על תקנות, על נגישות למען אנשים עם מוגבלויות בתחבורה  הציבורית.

אבי סלמה: כלום לא קורה.

אבי סלמה: עדיין אין תחבורה ציבורית נגישה.

אבי סלמה: אנשים רוצים לעלות בכבוד, באופן עצמאי, בצורה הולמת.

אבי סלמה: 15 שנה אני מקנא באנשים עם מוגבלויות שחיים במדינות אירופה ובארצות הברית.

אבי סלמה: שם הנגישות היא לעילא ולעילא, בקלות, לכל מקום, לכל אתר, בלי טובות, בלי להודיע מראש, בלי שום בעיה.

אבי סלמה: אני זקוק לרכבת ישראל.

אבי סלמה: רציתי לנסוע מירושלים בקו 205.

אבי סלמה: לא העלו אותי עם הקלנועית בגלל שלא הודעתי להם מראש.

אבי סלמה: נשארתי בירושלים ולא יכולתי להגיע הביתה לרמת גן.

אבי סלמה: אדוני היושב ראש, רכבת ישראל בק' או בכ'?

אבי סלמה: כשאדם מגיע לתחנת אוטובוס הוא גם נתקל בבעיות.

אבי סלמה: הוא תלוי בנדיבות של הנהג.

אבי סלמה: הוא רואה ואינו נראה.

אבי סלמה: רואים אותו הנהגים, לא אכפת להם.

אבי סלמה: הנהגים בורחים או עומדים במרחק של מטר וחצי מהמדרכה.

אבי סלמה: איך הוא רוצה שאני אעלה?

אבי סלמה: 60 סנטימטר מהמדרגות.

אבי סלמה: הוא שואל אותי, אתה עולה?

אבי סלמה: או שאני בורח.

אבי סלמה: וזה קרה לי.

אבי סלמה: זה קרה לי בקו 400, באוטובוס אגד.

אבי סלמה: נהג בשם בנימין חיאת.

אבי סלמה: הוא בורח ואומר לי, אתה עולה או אתה לא עולה?

אבי סלמה: הוא לא נותן לי לעלות.

אבי סלמה: הוא עושה לי טובה שבכלל הוא עוצר.

אבי סלמה: חונה רחוק מהמדרכה.

אבי סלמה: לא נותן לי את ההנחה שמגיעה לי.

אבי סלמה: וחברת אגד מתעלמת מזה.

אבי סלמה: חברת אגד מתעלמת מכל מיני מקרים כאלה.

אבי סלמה: הם לא עושים כלום בעניין התחבורה.

אבי סלמה: אחר כך, נכה בכיסא גלגלים רוצה לעצור מונית, הוא לא יכול.

אבי סלמה: הנהג בורח לו.

אבי סלמה: איפה נשמע דבר כזה?

אבי סלמה: זו נגישות?

אבי סלמה: הכול פקה פקה?

אבי סלמה: בפועל גורנישט.

אבי סלמה: תודה רבה.

אורי מקלב: אבי, האם רק מאנשים עם עגלות נכים הם נמנעים או  הם נמנעים  גם בכלל לקחת אנשים עם מוגבלויות?

אבי סלמה: אתה יודע מה?

אבי סלמה: אני בא עם הליכון, אבל הוא לא נותן לי לעלות.

אורי מקלב: אני שואל אם גם אדם עם הליכון לא נותנים לו לעלות?

אורי מקלב: אפילו שאתה מקפל אותו?

אבי סלמה: הם בורחים.

אורי מקלב: אתם מתלוננים על דברים כאלה?

אורי מקלב: אתה התלוננת על נהג מסוים באגד על זה שהוא לא העלה אותך.

אורי מקלב: היתה איזו תגובה?

אורי מקלב: היה לך איזה משא ומתן איתם, תכתובת איתם, היו תשובות בעניין?

אורי מקלב: כלומר אתם השארתם את זה בלי לטפל בזה.

אבי סלמה: זאת עובדה שנהג לא מטריח את עצמו לקום מהכיסא שלו, לא נותן לעלות, לא עוזר, לא כלום.

אבי סלמה: כלום.

אבי סלמה: בורח.

ניסים מורביב: אדוני היושב ראש, אני יכול להתפרץ לדלת פתוחה בשתי מילים?

ניסים מורביב: יש לנו מקרה חם של אנשים שהזמינו תור לרכבת מבאר שבע למחר ליו"ר הנציבות, והנסיעה הזאת נדחתה, אמרו להם.

ניסים מורביב: תתקשרו אלינו אחר הצהריים.

ניסים מורביב: זאת אומרת גוררים אותם.

הערת ביניים: בשעה  ארבע יגידו להם לא התקשרתם 12 שעות מראש.

אורי מקלב: אנחנו ממשיכים.

אורי מקלב: בבקשה מיכל מעמותת נגישות ישראל.

אורי מקלב: בבקשה.

מיכל שיק הרטוב: שלום.

מיכל שיק הרטוב: שמי מיכל שיק הרטוב ואני היועצת המשפטית של עמותת נגישות ישראל.

מיכל שיק הרטוב: אנחנו בעמותה מקבלים המון פניות, בין היתר בנושא של תחבורה ציבורית.

מיכל שיק הרטוב: יש לנו התייחסויות קונקרטיות ודוגמאות ספציפיות.

מיכל שיק הרטוב: אני תיכף אציג את האנשים שיושבים לצידי שיספרו על המקרים שלהם, בין היתר ויקי על החוויה שלה להגיע לכאן לכנסת לדיון.

מיכל שיק הרטוב: לעניין אוטובוסים, יש הרבה ערים שאין בהן בכלל אוטובוסים נגישים כמו העיר אילת.

מיכל שיק הרטוב: יש בעיה בהפעלת רמפה.

מיכל שיק הרטוב: תיכף ויקי תספר על זה קצת יותר.

מיכל שיק הרטוב: הנושא של רכבת ישראל והנושא של התראה של 12 שעות מראש זו דוגמה קלאסית.

מיכל שיק הרטוב: הרי זה קיים בחוק, זה קיים בתקנות לתחבורה ציבורית.

מיכל שיק הרטוב: זה מקרה קלאסי שצריכים לשנות את החקיקה.

מיכל שיק הרטוב: צריך לעדכן את החקיקה כי זו הוראה שקבועה  כרגע ברכבת.

מיכל שיק הרטוב: יש ברכבת בעיות נוספות של הצגת מידע שאנשים עם לקות שמיעה הרבה פעמים צגי המידע האלה לא מתעדכנים ויש פתאום שינוי במסלול הרכבת ואנשים עם לקות שמיעה לא יכולים לדעת את זה.

מיכל שיק הרטוב: הנושא של קלנועיות.

מיכל שיק הרטוב: אני פונה פה לאנשי הרכבת שנמצאים פה.

מיכל שיק הרטוב: קודם כל אנחנו שמנו לב בתלונות שקיבלנו שלעיתים גם כשהאוטובוס נגיש, גם כשהרכבת היתה בסדר יש בעיה של קלנועיות.

מיכל שיק הרטוב: בעניין הקלנועיות הגיעו להסכמה, הנציבות, גם העמותה שלנו פעלה בנושא לגבי קלנועיות מסוג מסוים שיוכלו לעלות על כלי התחבורה.

מיכל שיק הרטוב: אני קוראת לרכבת ישראל לפרסם את העניין הזה.

מיכל שיק הרטוב: אנשים לא יודעים.

מיכל שיק הרטוב: אני לא חושבת שבאתר שלהם יש מידע על זה.

אורי מקלב: הם לא יודעים שאפשר או שלא הגיע להסכם בנוגע לזה?

מיכל שיק הרטוב: הם לא יודעים שאפשר.

מיכל שיק הרטוב: לא כל קלנועית יכולה להיכנס לרכבת.

מיכל שיק הרטוב: קלנועית כמו של חבר הכנסת אילן גילאון.

אורי מקלב: זה קלנועית של הכנסת.

מיכל שיק הרטוב: אני חושבת שקלנועית בעלת 3 גלגלים לא יכולה לעלות.

הערת ביניים: צריך לשים את זה ברשומות.

מיכל שיק הרטוב: קודם כל צריך לתת את ההגדרה.

מיכל שיק הרטוב: הנה.

מיכל שיק הרטוב: זה שאנחנו יושבים פה ואנחנו לא יודעים להגיד איזו קלנועית יכולה לעלות ואיזה לא, זו כבר בעיה.

מיכל שיק הרטוב: חשוב שרכבת ישראל תפרסם את ההגדרות, תפרסם את הקריטריונים.

מיכל שיק הרטוב: אני חייבת רגע לספר חוויה אישית קטנה שלי עם מונית.

מיכל שיק הרטוב: אני ליוויתי אישה עיוורת.

מיכל שיק הרטוב: היא היתה צריכה להגיע לביתה.

מיכל שיק הרטוב: ליוויתי אותה לתפוס מונית.

מיכל שיק הרטוב: היא היתה עם כלב נחייה.

מיכל שיק הרטוב: מוניות פשוט לא הסכימו להעלות אותה עם כלב הנחייה.

מיכל שיק הרטוב: זה כמובן בניגוד לחוק.

מיכל שיק הרטוב: היו טענות וטענות שווא.

מיכל שיק הרטוב: אני בדרך לנסיעה אחרת.

מיכל שיק הרטוב: עצרו לה אבל נתנו לה תירוץ שהם בדרך לנסיעה שהוזמנה.

מיכל שיק הרטוב: כאשר כבר מישהו הסכים להכניס אותה עם כלב הנחייה אז הוא התחיל להגיד לה, אל תשימי את הכלב על הספה, שהוא ישב על הרצפה, שהוא לא יסתכל עלי, שלא ישים את האף שלו מולי.

מיכל שיק הרטוב: וממש, אני...

מיכל שיק הרטוב: אני הייתי עם דמעות בעיניים כשזה קרה.

אורי מקלב: מה עשיתן אחרי זה?

אורי מקלב: אני שואל כי כאשר אנחנו נבוא לרגולטור, נבוא למשרד התחבורה, יגידו לנו תביאו את התלונות.

אורי מקלב: אתם הארגונים.

אורי מקלב: אם אנשים פרטיים לא פונים אני יכול להבין את זה, כי לפעמים אין את הכוח.

אורי מקלב: אנשים רגילים לא פונים לא שכל כן אנשים נכים, לפעמים עוד יותר קשה להם לפנות.

אורי מקלב: אבל אתם כעמותות כארגונים צריכים לשמש להם כפה.

מיכל שיק הרטוב: אנשים עם מוגבלות יש להם כל כך הרבה זירות שהם נאבקים בהם שהם מותשים.

אורי מקלב: אבל אני מדבר על ארגונים ועל עורכי הדין של אותם ארגונים.

אורי מקלב: דבר כזה צריך להיות בגדר למען יראו וייראו.

אורי מקלב: אני מניח שנהג מונית שהתברר שהוא לא עמד בהנחיות והוא לא העלה עיוור עם כלב הנחייה, אם הוא בסוף יועמד לדין, אני מניח שזה יקבל פרסום מיוחד וזה ירתיע נהגים אחרים מלהתנהג כך.

אורי מקלב: וזה חלק מהמערך, זה חלק מהמאבק.

מיכל שיק הרטוב: גם צריך להגביר את האכיפה בעניין הזה.

מיכל שיק הרטוב: גם הנציבות צריכה לעשות את חלקה.

אורי מקלב: זה מה שאנחנו רוצים לדעת, במידה שלא פעלו נכון או לא פעלו מספיק בנחישות כתגובה.

אורי מקלב: אנחנו נשמע את ויקי עכשיו.

אורי מקלב: בבקשה ויקי.

ויקי משעני: תיכף אני אגיע לשלב של איך הגעתי לפה היום ומה עבר עליי.

ויקי משעני: אבל אני רוצה להתחיל עוד קצת לפני כן.

ויקי משעני: אני נעזרת בתחבורה ציבורית כבר שנה וחצי, וזה פשוט מאבק יומיומי, מאבק יומיומי.

ויקי משעני: אני עובדת במוקד מכירות של בנק מזרחי.

ויקי משעני: יש שם המון אמפטיה והמון הבנה למצבים ולאיחורים שלי וכולי אבל אני לא רוצה להשתמש באמפטיה הזאת.

ויקי משעני: מהרגע שאני עוברת את שערי הבנק אני ויקי, עובדת הבנק ולא ויקי הנכה.

ויקי משעני: וכך אני רוצה שיתייחסו אלי.

ויקי משעני: והתחבורה הציבורית לא מאפשרת לי להתנהל כויקי.

ויקי משעני: מדי יום יש לי בעיות.

אורי מקלב: תספרי לנו על מקרה שכתבת לנו שבתאריך 22 לנובמבר 2010, לפני כמה ימים.

ויקי משעני: היה כבר עוד מקרה מאז.

ויקי משעני: אתמול למשל, אני מגיעה לתחנת האוטובוס והנהג אומר לי, עוד פעם את.

ויקי משעני: אני אמרתי לך לחכות במקום אחר.

ויקי משעני: הדבר הזה שויקי הפכה להיות אימת הנהגים הוא לא מתאים לי.

ויקי משעני: אני לא רוצה להיות במצב הזה.

ויקי משעני: למשל אתמול.

ויקי משעני: דוגמה ממש מאתמול.

ויקי משעני: נהג אמנם עזר, פתח לי את הרמפה.

ויקי משעני: אז הוא אומר לי, עוד פעם את פה?

ויקי משעני: אני אמרתי לך לחכות בתחנה של בית הכנסת הגדול.

ויקי משעני: אמרתי לו, סליחה, אני מצטערת, פה אני עובדת ואני לא אתחיל להיות מתוזזת בעיר.

ויקי משעני: ככה הוא החליט.

ויקי משעני: אז הוא אומר לי, כן, משם אבל יותר נוח.

שלומית אבינח: את פנית רשמית לדן?

ויקי משעני: אני פונה מדי יום.

ויקי משעני: לא רק שפניתי, אני פונה מדי יום.

אורי מקלב: ויקי, את כותבת לנו כאן שביקשת לעלות על אוטובוס ב-22 לנובמבר 2010 והנהג סירב בכל תוקף להעלות אותך לאוטובוס בטענה כי ישנה הוראה מטעם חברת דן לא להעלות כיסאות ממונעים באישור משרד התחבורה.

אורי מקלב: רק כקריאת ביניים.

שמואל חיימוביץ: היתה הוראה כזאת.

שמואל חיימוביץ: ראינו את זה בכתובים.

שמואל חיימוביץ: היתה הוראה כזאת.

אורי מקלב: טוב, אני ארצה אחר כך התייחסות לגבי הנושא הזה.

אורי מקלב: מה קרה לך היום?

ויקי משעני: אני רק רוצה לומר עוד משהו קטן.

ויקי משעני: אני פה היום כי יש לי קצת מזל, קצת קשרים והרבה מאוד פה.

ויקי משעני: וזה לא אמור להיות ככה.

ויקי משעני: זה ממש ממש לא אמור להיות ככה.

ויקי משעני: למשל, כדי להגיע היום הייתי צריכה ככה, הייתי צריכה לתאם את הרכבת כמו שחבריי אמרו, 12 שעות מראש.

ויקי משעני: לירושלים הגעתי עד מלחה.

ויקי משעני: ממחלה הייתי צריכה לקחת אוטובוס אגד.

ויקי משעני: כשהתקשרתי לאגד לברר לגבי קו 24 אם הוא נגיש ומתי הוא מגיע נגיש, אז בהתחלה אמרו לי שהוא לא נגיש.

ויקי משעני: אחרי שאמרתי מי אני ולאיזו מטרה אני צריכה לנסוע, וסליחה חבריי, אבל מי אני ולאיזו מטרה אני באה  ואת מי אני מכירה במשרד התחבורה, אז סידרו לי אוטובוס נגיש.

ויקי משעני: ויותר מזה גם אדם מאגד שליווה את האוטובוס כאילו בפרייבט.

אורי מקלב: קודם כל זה יפה מאוד.

ויקי משעני: זה יפה מאוד אבל זה רק אחרי שאמרתי מי אני ולאיזו מטרה אני באה ואת מי אני מכירה במשרד התחבורה, שזה לא הוגן.

אורי מקלב: נציגי אגד ודאי ירצו להגיב בהמשך.

אורי מקלב: ויקי תודה רבה.

אורי מקלב: הצגת את זה באמת יוצא מן הכלל.

אורי מקלב: הצפת נכון את העניין הזה.

אורי מקלב: הכנסת אותנו לאווירה המעשית של הנושא.

אורי מקלב: יעקב ביטון עכשיו בבקשה.

אורי מקלב: ואחרי זה אנחנו נבקש שיכין את עצמו נדב ענבר מאקי"ם.

יעקב ביטון: שלום אדוני היושב ראש.

יעקב ביטון: אני חבר קהילה תומכת נכים.

יעקב ביטון: מזה כשנה אני עוסק בתכתובות עם משרד התחבורה, עם מבקר המדינה, עם כל הגורמים בכל הנושאים שקשורים לתחבורה הציבורית לנכים.

יעקב ביטון: כשאני יוצא מהבית, אני רוצה להגיע לאגד לתחנה המרכזית בבאר שבע, לאורך כל הרציף עומדות המוניות, חונות, חונות ולא נותנות לאוטובוסים נגישות, שאני אוכל לגשת למדרכה.

יעקב ביטון: הגשתי תלונה בנושא.

יעקב ביטון: מעבירים מאחד לשני.

יעקב ביטון: הגעתי אפילו למפקד תחנת התנועה בבאר שבע.

יעקב ביטון: ישבתי מולו.

יעקב ביטון: ושום דבר.

יעקב ביטון: הוא הפנה אותי לראש העיר.

יעקב ביטון: אני פונה והמצב נשאר אותו הדבר.

יעקב ביטון: אני הייתי נהג אוטובוס 20 שנה.

יעקב ביטון: בצד השני יש כניסה לאוטובוסים בלבד.

יעקב ביטון: נהגי המוניות נוסעים כמו מטורפים והם נכנסים באין כניסה.

יעקב ביטון: עושים מה שרוצים.

יעקב ביטון: כמעט נדרסתי פעמיים.

אורי מקלב: הזכויות שלך עם נהגי מוניות זה בתקופה שהיית נהג אוטובוס.

אורי מקלב: זה מעכשיו.

יעקב ביטון: זה מעכשיו.

יעקב ביטון: זה מעכשיו.

יעקב ביטון: ביום ראשון כמעט נדרסתי על ידי נהג מונית.

יעקב ביטון: נהגי המוניות עושים מה שהם רוצים, כאילו זה הבית שלהם.

יעקב ביטון: כאילו שזה התחנה שלהם.

יעקב ביטון: וזה מיועד אך ורק לאוטובוסים.

יעקב ביטון: אין כניסה לרכבים אחרים בצד השני.

אורי מקלב: אני רוצה להבין.

אורי מקלב: האוטובוס עוצר לך במרחק גדול מהמדרכה.

אורי מקלב: אתה צריך לעבור בין המוניות כדי להגיע לאוטובוס.

יעקב ביטון: יפה.

יעקב ביטון: אם זה בחורף אני צריך לדלג על שלוליות במים.

יעקב ביטון: אני נופל לפעמים.

יעקב ביטון: נהגי המוניות...

יעקב ביטון: כל התחנה הזאת היא אמורה להיות בצד שמאל.

יעקב ביטון: יש להם רציף, יש להם בודקה, והם חונים בצד השני.

יעקב ביטון: הם לא אמורים לחנות שם.

אורי מקלב: אבל זו שאלה של אכיפה עירונית, בחלק הזה.

אורי מקלב: בגלל זה נהג האוטובוס לא יכול לחנות.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על נהגי האוטובוסים, במקרים שלא מפריעים הם לא מתייחסים כמו שצריך.

אורי מקלב: קיבלנו כאן עשרות פניות שנהגי האוטובוס לא מקפידים אחר ההוראות.

אורי מקלב: הם  רואים שנמצא בתחנה אדם עם מוגבלות והם לא עושים את המאמץ לקחת אותו.

אורי מקלב: וזה באמת חשוב, הם יתייחסו לזה אחר כך.

אורי מקלב: הם צריכים כן להיכנס, להשתלב טוב, ולהתאים את עצמם בעמידה שלהם, בחניה שלהם, בעצירה שלהם ליד המדרכה כדי שהם יוכלו להעלות את הנכה בבטחה.

אורי מקלב: כאן זה מקרה שאני לא יכול להאשים את האוטובוסים מכיוון שזה עם עניין של נהגי מוניות ובעיה של אכיפה של הרשות המקומית.

אורי מקלב: אנחנו גם נפנה בעניין הזה.

אורי מקלב: אנחנו נפנה בצורה רשמית כפנייה של הוועדה.

יעקב ביטון: אני יש לי פה חומר ואני אוכל להעביר לך אותו.

יעקב ביטון: אני גם פניתי במכתבים לראש העיר באר שבע, למבקר המדינה.

יעקב ביטון: פניתי למי שאתה רוצה ועדיין זה דורך במקום.

יעקב ביטון: האוטובוס עצמו, הנהג לא אשם, הוא רוצה לעצור, הוא לא מסוגל כי הוא עושה חנייה כפולה.

יעקב ביטון: כי הוא נאלץ לעשות את זה.

יעקב ביטון: אבל בצד השני שאין כניסה, אני רוצה להגיע לתחנה האוטובוס להגיע הביתה, גם באין כניסה נהגי המוניות נכנסים וחונים להם בתחנות, ועושים מה שהם רוצים, גם מקשים עליי ומסכנים את החיים שלי.

אורי מקלב: תודה יעקב.

אורי מקלב: אנחנו נבקש מנדב ענבר.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: בקצרה.

נדב ענבר: אני מאקי"ם ישראל.

נדב ענבר: אני רוצה להביא לכאן עוד קול אחד, הקול של האנשים עם המוגבלות הקוגניטיבית, אנשים עם הפיגור השכלי.

נדב ענבר: גם הם זקוקים להנגשה בתחבורה הציבורית כי לגביהם התחבורה הציבורית היא אמצעי ראשוני לשילוב בכל החברה הישראלית.

נדב ענבר: כאשר מדובר במקרה שלהם אמצעי הנגישות לעיתים הם יהיו פשוטים יותר אבל הם מחייבים הבנה, רגישות.

נדב ענבר: קודם כל נגישות אנושית.

נדב ענבר: קודם כל שנהג האוטובוס, מבקר הכרטיסים או מוכר הכרטיסים, כל אחד מהם יבין שכאשר עומד מולו אדם עם פיגור שכלי האינטראקציה צריכה להיות איטית יותר, פחות מורכבת, צריכה להעביר את המידע באופן מאוד ממוקד, מאוד קונקרטי.

אורי מקלב: תקנות הנגישות מתייחסות לנושא הזה?

אורי מקלב: להקלה על בעלי פיגור שכלי?

נדב ענבר: עד כמה שאני יודע תקנות התחבורה הציבורית לא מתייחסות לבעלי פיגור שכלי.

נדב ענבר: לא. לא.

נדב ענבר: כרגע התחילו לעסוק בזה, במסגרת תקנות נגישות השירות, ישנו עיסוק בנושא הזה.

אורי מקלב: האם העברתם למשרד התחבורה איזשהו מסמך כארגון אקי"ם?

אורי מקלב: מה אתם דורשים מהם כדי שהם יעבירו לחברות הציבוריות כדי שהם ידעו איך לנהוג.

נדב ענבר: כרגע עוד לא עשינו את  זה.

נדב ענבר: בשלב זה עוד לא.

אורי מקלב: הרי את הניסיון, את המקצועיות לגבי אנשים עם פיגור שכלי יש לכם.

אורי מקלב: הרי אני לא יכול לדרוש מכל נהג שידע איך לדבר עם בעל מוגבלות בפיגור שכלי.

אורי מקלב: אם אתם כגורם מקצועי תדעו להעביר להם, משרד התחבורה יוכל לדרוש מהם דרישות ספציפיות והם יתאימו את עצמם התייחסות מיוחדת לבעלי מוגבלות עם פיגור שכלי.

נדב ענבר: אז בהחלט אנחנו נעשה זאת.

נדב ענבר: כלומר גם במודעות של נהגים, הכשרה שהיא באמת מינימליסטית, היא לא דורשת השקעה רבה, וגם באמצעי תקשורת אלטרנטיביים.

נדב ענבר: לדוגמה כריזה במקום טקסטים כתובים כי הרבה אנשים עם פיגור שכלי אינם קוראים אבל הם יכולים לשמוע ולשמוע הנחיות.

נדב ענבר: כמו קצבים, למשל זמן עצירה של רכבת, משך פתיחת דלתות.

נדב ענבר: כלומר כל התהליך צריך להיות איטי יותר ופחות מורכב ואני בהחלט מרים את הכפפה ואנחנו נכין מסמך ונפנה עם בקשה בכיוון הזה.

נדב ענבר: תודה.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: אפרת ועקנין.

אורי מקלב: אחרי זה תדבר שרה זילברשטיין ואחרי זה אנחנו ניתן לנציגי משרדי הממשלה לדבר ואחרי זה אנחנו ניתן לעוד דוברים לדבר ככל הניתן.

אורי מקלב: אנחנו נשתדל.

אורי מקלב: לכן אני מבקש עכשיו גם את הדברים האלה לשאת בקצרה.

אפרת ועקנין: אני אנסה, יש לי הרבה דברים להעלות.

אפרת ועקנין: אני אפרת ועקנין מבאר שבע, מטה המאבק של הנכים.

אפרת ועקנין: קודם כל אני מצטערת שאיחרתי.

אפרת ועקנין: האשמה של האיחור שלי נופלת על התחבורה הציבורית כמובן.

אפרת ועקנין: אני נוסעת מזה 8 או 9 שנים בתחבורה הציבורית, לא יותר, משהו כזה.

אפרת ועקנין: אני משתמשת גם בשירותי הרכבת וגם בשירותים של אוטובוסים.

אפרת ועקנין: הבעיה היום ספציפית היתה אוטובוס אחד שלא היה נגיש.

אפרת ועקנין: ניסיתי בכל זאת לתמרן כי ידעתי שאני עומדת לאחר.

אפרת ועקנין: בכל אופן אחרי זה הגיע אוטובוס נוסף שלא רצה להתקרב למדרכה  למרות שהיתה אפשרות להתקרב למדרכה.

אפרת ועקנין: אמרתי לו שזה אפשרי.

אפרת ועקנין: הוא אמר שלא, שאני ארד אל הכביש, למרות שגם לא היתה ירידה אל הכביש, וזה כבר נושא אחר.

אפרת ועקנין: זה קרה ליד מלחה, קו 24א'.

אפרת ועקנין: אחר כך בא קו 6 כי קו 23א לא היה נגיש.

אפרת ועקנין: אז באמת הוא אמר לי לרדת אל הכביש.

אפרת ועקנין: לא היתה ירידה לכביש.

שמואל חיימוביץ: היית צריכה להגיד שאת באה לפה, לכנסת.

אפרת ועקנין: אמרתי שאני בדרכי אל הכנסת.

אפרת ועקנין: אחרי שאמרתי את זה רק אז הוא התקרב.

אפרת ועקנין: הוא הצליח להתקרב למרות שהוא אמר בהתחלה שהוא לא יצליח להתקרב.

אפרת ועקנין: בתור אחת שמשתמשת די הרבה בתחבורה הציבורית העירונית והבין עירונית.

אפרת ועקנין: אמרת לדבר בעניין תלונות.

אורי מקלב: אני לא רוצה להפריע לך באמצע אבל אני כן רוצה שיתייחסו במיוחד לאוטובוסים בקווים שנמצאים במלחה או במקומות אחרים, או תיאום הזמנים שלהם בוודאי כאשר הרכבות מגיעות.

אורי מקלב: היה צריך להיות הרבה יותר סנכרון בין שירות האוטובוסים לבין זמן הגעת הרכבת.

אורי מקלב: רק שני שלישים מהאוטובוסים הם נגישים.

אורי מקלב: אני מקבל את זה.

אורי מקלב: זה נתון לא טוב.

אורי מקלב: אנחנו רוצים יותר.

אורי מקלב: בסדר.

אורי מקלב: אבל בוודאי שצריך שהאוטובוסים שאכן נגישים, להתאים אותם למקומות שהנכים או בעלי המוגבלויות יותר משתמשים בהם.

אורי מקלב: הדוגמה הבולטת היא, אנחנו שומעים עכשיו ושמענו מויקי, וגם מאפרת, שהן היו צריכות להגיע והן משתמשות ברכבות, בוודאי שצריך להתאים יותר את האוטובוסים לזמנים שהרכבות מגיעות, במיוחד בהתחשב בעובדה שרכבת לירושלים לא מגיעה כל 7 דקות.

אורי מקלב: כמה רכבות יש ביום?

משה אמסלם: אחת לשעה.

אורי מקלב: אוקיי אחת לשעה.

אורי מקלב: אז אני מניח שצריך להיות התאמה.

אורי מקלב: אוטובוסים הרי מגיעים באותו פרק זמן פחות או יותר.

אורי מקלב: הם צריכים להיות הרבה יותר נגישים.

אורי מקלב: תתייחסו לזה גם כן אם אפשר.

אורי מקלב: בבקשה אפרת.

אפרת ועקנין: כן.

אפרת ועקנין: בעניין התלונות שהזכרת פה.

אפרת ועקנין: אני התלוננתי שנים רבות ועדיין מתלוננת ועדיין מנסה כי אני נוסעת הרבה ועדיין יש בעיות גם כלפיי עם כל הפעילות שלי בעניין.

אפרת ועקנין: אני מתלוננת.

אפרת ועקנין: זה פשוט סיוט להתלונן.

אפרת ועקנין: סיוט להתלונן, לרכבת ישראל, למטרו דן, לדן, לאגד.

אורי מקלב: את מפנה את מכתבי התלונה גם למשרד התחבורה?

אפרת ועקנין: אני מפנה את התלונה גם למשרד התחבורה.

אפרת ועקנין: לכל מקום.

אפרת ועקנין: לכל מקום.

אפרת ועקנין: קודם כל החברות עצמן צריכות לעשות משהו.

אורי מקלב: אני אבקש ממך להעביר את תולדות הניסיון שלך בנושא הזה לוועדה לפניות הציבור.

אורי מקלב: אנחנו נרצה לעקוב.

אורי מקלב: אנא העבירי לנו את המכתבים ששלחת, ההתכתבויות שהיו לך עם המשרדים, עם החברות, לראות איפה הבעיה ואיך הם התייחסו לפניות שלך.

אורי מקלב: יש בעיה בעניין הזה.

אורי מקלב: אנחנו נקיים דיון מיוחד לראות מה קורה כשבן אדם פונה לרשויות האלה, במיוחד אנשים עם מוגבלויות.

אורי מקלב: ואני מזמין את כולכם.

אורי מקלב: לכל מי שיש התכתבויות בנושא הזה לגורמים שונים, מי שנמצא פה וגם מי שלא נמצא פה ושומע אותנו או רואה אותנו.

אורי מקלב: אנחנו רוצים לדעת את ממדי התופעה.

אורי מקלב: אנחנו נקבל את התכתובות האלה, נלמד אותן, נמפה אותן, ואנחנו נראה איך הם מתנהלים ואנחנו ממש נוכל לשפר את הדברים.

אפרת ועקנין: הדברים נעשו גם בכתב וגם בעל פה.

אפרת ועקנין: הרוב בעל פה כי אני כבר אחרי ניסיון מר.

אפרת ועקנין: בסדר.

אפרת ועקנין: זה מה שיש לי להגיד.

אפרת ועקנין: העניין של המרחק שהאוטובוסים עומדים בתחנה למרות שאין מכוניות שמפריעות להם.

אפרת ועקנין: המרחק של עצירת האוטובוס מהמדרכה צריך להיות 40 ס"מ לפי החוק, אם אני לא טועה.

אפרת ועקנין: זה לא נאכף.

אפרת ועקנין: העניין של הפקחים.

אפרת ועקנין: הפקחים אתה רואה אותם רושמים דוחות על כל דבר אבל לא רושמים דוחות על הדברים האלה.

אפרת ועקנין: אנשים ממש לא עוצרים את המכונית אלה חונים ממש, כאשר הם צריכים לעצור 12 מטר אחרי לפני.

אבנר בטיסט: נגישות ישראל.

אבנר בטיסט: אני מציע שנגיש את זה בצורה מסודרת.

אבנר בטיסט: בכל דבר יש תלונות מסוימות.

אורי מקלב: אני מוכן להקדיש דיון מיוחד לנושא הזה, הפניות של אנשים לרשויות התחבורה, התשובות שהם מקבלים, אנחנו נדון בנושא הזה, מה הרגולטור עושה בנושא הזה, מה החברות שעליהן מתלוננים עושות בנושא הזה.

אורי מקלב: אני חושב שזה חשוב מאוד.

אורי מקלב: זה חלק מהעניין.

אורי מקלב: השם של הוועדה שלנו הוא הוועדה לפניות הציבור.

אורי מקלב: אני גם מוכן לדון בעצם פניות הציבור, לא רק בפניות עצמן אלא בתשובות שניתנות לציבור ואיך זה מתנהל.

אורי מקלב: אני עדיין, אני אומר לכם בפירוש, אני עדיין לא קולט.

אורי מקלב: קשה לי, קשה לי להפנים את זה ולהאמין שיש תופעות כאלה.

אורי מקלב: שעומד נכה עם כיסא גלגלים ליד אוטובוס, מבקשים מהנהג את השירות, והוא נוסע, והוא לא מנסה לעזור בכלל, והוא לא מתמרן.

אורי מקלב: עוד לפני שהוא נהג שמשרת את הציבור יש כאן משהו חברתי ואנושי, זה צריך להיות חלק מההליכות הבסיסיות שלנו,  מההתנהלות שלנו בעולם, לא רק כאומה יהודית אלא כבני אנוש, זה משהו חברתי ואנושי ממדרגה ראשונה.

אורי מקלב: אנחנו באמת נרצה לשמוע על זה.

אורי מקלב: אני אומר את כל זה כדי שאתם תתייחסו.

אורי מקלב: לאחר שרה זילברשטיין אנחנו נעבור אליכם לנציגי משרדי הממשלה, לנציגי החברות.

אורי מקלב: ניתן לכם הזדמנות לענות.

אורי מקלב: אני אתן לכם את כל הזמן.

שרה זילברשטיין: שרה זילברשטיין, המשרד לאזרחים ותיקים.

שרה זילברשטיין: אני לא מדברת על אנשים עם מוגבלויות.

שרה זילברשטיין: אני מדברת על אנשים זקנים.

קריאה: אנשים זקנים הם אנשים עם מוגבלויות.

אורי מקלב: רבותיי, תאמינו לי, היא יודעת להסביר את עצמה.

שרה זילברשטיין: אם פגעתי במישהו באמירה שלי אני מתנצלת.

שרה זילברשטיין: אני רוצה להסביר משהו.

שרה זילברשטיין: אנחנו מדברים על 750 אלף איש שהם קליינטים רציניים מאוד של התחבורה הציבורית.

שרה זילברשטיין: אנחנו מקבלים תלונות רבות על כך שהאוטובוסים מתרחקים.

שרה זילברשטיין: קשה מאוד לזקנים לעלות למדרגה הראשונה באוטובוס.

שרה זילברשטיין: הדבר מאוד פשוט.

שרה זילברשטיין: כמו שיש בחו"ל, להוריד מדרגה ניידת או להתקרב למדרכה.

שרה זילברשטיין: קיבלתי תשובות גם מאגד וגם מדן על זה שפרייבטים, המכוניות הפרטיות הם הבעיה.

שרה זילברשטיין: עשיתי תצפית בעצמי.

שרה זילברשטיין: טרחתי והלכתי וראיתי שיש מקום להגיע למדרכה.

שרה זילברשטיין: פשוט האוטובוסים לא מגיעים.

שרה זילברשטיין: כך האזרחים הותיקים פשוט, או שהם מוותרים לעלות על האוטובוס, הם מחכים לאוטובוס שיאות בטובו לגשת קרוב למדרכה, או שהם פשוט לוקחים מוניות והכסף הוא לא רב בכיסם.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: בגלל שביקשתי ממך לקצר לא דיברת על כך, שהאוטובוסים מתחילים לנסוע לפני שהנוסעים מתיישבים במקומותיהם, שזה גם חלק מהעניין.

אורי מקלב: אני אבקש משמואל חיימוביץ, אדריכל ומתכנן ערים, ממונה על נגישות ארצית.

אורי מקלב: תפקיד רב משמעות יש לך.

שמואל חיימוביץ: כן.

שמואל חיימוביץ: בנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מובלות במשרד המשפטים.

שמואל חיימוביץ: התקנות הן מ-2003 וברבות השנים הן נכנסו כבר לתוקף, ואנחנו בנציבות עושים פעולות אכיפה בתחום של נגישות לתחבורה הציבורית ולצערנו הציבור עדיין לא רואה בנו כתובת לפניות במסגרת התקנות, אם יש עוולה כלשהי, אי עמידה בחוקים.

שמואל חיימוביץ: הפנייה אלינו נעשית או באמצעות טלפון או באמצעות אי מייל או באמצעות פקס.

שמואל חיימוביץ: אפשר למצוא את כל הפרטים שלנו באינטרנט ואם מישהו רוצה אז בהתחלה יש לכם את הטלפון שלנו: 026549555.

נעמי מורביב: רק תדעו שזה הולך לעלות לכם 600 שקל.

שמואל חיימוביץ: זה לא נכון.

שמואל חיימוביץ: אתם לא יודעים לקרוא הצעות חוק.

שמואל חיימוביץ: מה אני אגיד לכם?

שמואל חיימוביץ: מי שאמור לשלם את זה, זה רק מי שיפנה בשאילתא, כלומר לא אנשים עם מוגבלות, אנשים מקצועיים שירצו לקבל תשובות מסוימות מעבר לשעתיים שהן בחינם.

שמואל חיימוביץ: אז אל תכניסו לכם לראש משהו שהוא לא רלוונטי.

שמואל חיימוביץ: זה גם לא הנושא.

אורי מקלב: נתמקד.

אורי מקלב: אתם מטפלים גם בתלונות?

שמואל חיימוביץ: אנחנו גם מטפלים בתלונות ותעיד על זה גברת אפרת ועקנין.

אורי מקלב: מה הסמכות שיש לכם?

שמואל חיימוביץ: יש לנו סמכות גם של תביעה של משרד המשפטים.

שמואל חיימוביץ: יש לנו גם יחידת תביעה.

שמואל חיימוביץ: ותעיד כאן גברת ועקנין שפנתה לנציבות ואנחנו מייצגים אותה בתביעה שהגשנו בשמה נגד חברת מטרו דן על זה שהיו לה בעיות נגישות בבאר שבע.

שמואל חיימוביץ: אז עם כל הכבוד וכל הרצון הטוב בשביל שנקדם דברים צריכים להגיע אלינו פניות שמבוססות על דברים שעל פי התקנות הם לא מתקיימים, ואז אנחנו נבדוק את זה ואם צריך גם נגיש תביעה.

אורי מקלב: בעיה כמו שיעקב ביטון מבאר שבע דיבר עליה.

אורי מקלב: פניות לרשויות עצמן לאכוף חניות.

שמואל חיימוביץ: אם היו פונים אלינו בקשר לבעיה מסוימת של מוניות שעוצרות בתחנות אוטובוס וכך לא מאפשרות לאוטובוסים להתקרב למדרכה אנחנו היינו פונים לרשות המקומית, מבקשים ממנה באמצעות אמצעי האכיפה שלהם למנוע את המצב הזה.

אורי מקלב: לכם יש אמצעי אכיפה שלכם?

אורי מקלב: מה הערך המוסף שיש לכם על פני משרד התחבורה?

שמואל חיימוביץ: יש דברים מסוימים שרק אנחנו יכולים להגיש תביעה והם לא יכולים.

שמואל חיימוביץ: למשל העניין של שירות של נהג, אם הוא פותח את הרמפה ומאפשר נסיעה של אדם עם מוגבלות.

שמואל חיימוביץ: יש טענה של משרד התחבורה שהיא לא במסגרת הסמכות שלהם, זה כן בסמכות שלנו.

אורי מקלב: מעניין.

אורי מקלב: משרד התחבורה לא יכול לאכוף דבר שהוא על פי התקנה?

שמואל חיימוביץ: היום יחידת האכיפה שלהם פנו אלי ואמרו לי שהם עשו חקירות מול נהגים כאלה וכאשר הם הגיעו לשלב של הגשת תביעה היחידה המשפטית אמרה להם שאין להם סמכות.

אורי מקלב: אני חושב שזה צריך באמת לעבור אליכם.

אורי מקלב: יכול להיות שכאן אנחנו מזהים כבר את הבעיה.

אורי מקלב: אנשים מכירים את הכתובת של משרד התחבורה כמען להגשת תלונות ומתברר שמשרד התחבורה לא יכול לאכוף את התקנות.

אורי מקלב: אני גם לא מבין מדוע הם לא יכולים לאכוף את התקנות.

אורי מקלב: מה בנוגע לתקנות האחרות?

אורי מקלב: ואם צריך להגיע לנציבות של שוויון לאנשים עם מוגבלות, כאן יכול להיות שאין הלימה טובה, אין סנכרון נכון, אולי כאן כמה רשויות מטפלות.

שמואל חיימוביץ: רק ברשותך, לא סיימתי.

שמואל חיימוביץ: אם אפשר.

שמואל חיימוביץ: אנחנו מזהים את הלקונה המרכזית, כל מה שקשור לגורמים, בן אדם שמעורב בזה אז השירות לא ניתן בצורה ראויה.

שמואל חיימוביץ: הרבה פעמים נתקלים במצבים שנותן השירות או שלא רוצה או שלא אכפת לו או שהוא מזלזל או שהוא לא מעוניין בכלל לתת את השירות והוא אפילו מפגין את זה בשפת הגוף שלו, ולא עושים את המאמץ הסביר, ההגיוני, המצופה שכל מדינה בעולם, בן אדם שמתנהג בנימוס בצורה מסודרת עם הזולת היה אמור להתנהג בצורה כזאת.

שמואל חיימוביץ: בנקודה הזאת יש כשלים רבים.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: אני מבקש לשמוע מהחברות אם יש להן מדדים, אם הם בודקים את הדברים ביחס של הנהגים לאנשים עם מוגבלויות.

אורי מקלב: אנחנו רוצים גם לשמוע את משרד התחבורה בעניין הזה, אנחנו רוצים לשמוע את חברות התחבורה הציבורית.

אורי מקלב: אם לא אז עשינו רק חצי עבודה.

אורי מקלב: עד עכשיו שמענו זה דברים חשובים מאוד, דברים שראויים להתייחסות.

אורי מקלב: אני צריך לעמוד במגבלות הזמן.

אורי מקלב: אני באמת מבקש בקשה מיוחדת לנסות להפעיל את כוח הקיצור.

אורי מקלב: לפני נציגים החברות, איריס בבקשה.

איריס ברקת: איריס ברקת, ממונה על פרויקטים תחבורתיים במשרד התחבורה.

איריס ברקת: אני הגוף שממונה מבחינת הנגישות במשרד התחבורה.

איריס ברקת: שמעתי כאן הערות כאלה ואחרות ויש לי הרבה מה להגיד על מה ששמענו כאן.

איריס ברקת: אז קודם כל לפני שנה וחצי הכנו תוכנית להנגשת התחבורה הציבורית בישראל.

איריס ברקת: אנחנו מדברים על התחבורה הציבורית העירונית.

איריס ברקת: בתוכנית ההנגשה 60% מהקווים והתחנות, אני מאוד מקווה שיש כאן גם נציגים של השלטון המקומי, כי הם גם חלק מהנושא והתוכנית שלנו.

איריס ברקת: 60% מהתחנות והקווים צריכים להיות נגישים עד סוף שנת 2010.

איריס ברקת: וכל שנה נגישות נוספת של 10%.

איריס ברקת: בשנת 2014 כל התחבורה הציבורית העירונית במדינת ישראל אמורה להיות נגישה ואני גם מקווה שהיא תהיה נגישה.

איריס ברקת: כל התוכנית הוכנה בהתייעצות עם הנציבות לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות ומתואמת יחד איתם.

איריס ברקת: דיברו כאן על שינוי התקנות ואין ספק שתקנות שנכתבו בשנת 2003 יש הרבה מה לשנות בהן.

איריס ברקת: ואנחנו גם הרמנו, אני והצוות שלי, גם כן הרמנו את הכפפה בנושא ונפגשנו עם ארגונים כאלה ואחרים ושמענו מה יש להם לומר, וגם שמענו, דיברו על מוגבלות קוגניטיבית, גם שמענו מומחית בנושא, ושאלנו איך אפשר להנגיש את הנושא גם לגביהם.

איריס ברקת: מכיוון שזה לא מעוגן בנושא וקשה להבחין במוגבלות קוגניטיבית אז התייעצנו איתה איך אפשר בכל זאת להתנהל ואיך בכל זאת ניתן להגן, והיא אמורה להכין לנו ספרות מקצועית מה  קורה גם בעולם בנושא הזה.

איריס ברקת: אנחנו גם התייעצנו עם עוד מומחים בעולם כדי לדעת איך אנחנו יכולים לשנות את התקנות.

אורי מקלב: את אומרת 60% נגישות עד סוף שנת 2010.

אורי מקלב: אנחנו נמצאים בסוף שנת 2010.

איריס ברקת: נכון.

איריס ברקת: נכון.

אורי מקלב: יש לכם איזו אינדיקציה?

איריס ברקת: בוודאי.

איריס ברקת: אנחנו מקבלים דיווחים.

איריס ברקת: אני חייבת לציין.

איריס ברקת: דיברתי על השלטון המקומי.

איריס ברקת: מתוך 70 רשויות מקומיות שיש בהם תחבורה ציבורית עירונית רק 51 רשויות התייחסו לתוכנית ההנגשה שלנו.

איריס ברקת: זאת אומרת שיש רשויות שכלל לא התייחסו.

איריס ברקת: ומשרד התחבורה הוא לא הגוף שיכול לאכוף את זה אלא הנציבות.

איריס ברקת: אני לא יכולה לבוא היום לרשות המקומית ולהוציא צווים על למה היא לא הכינה תוכנית?

איריס ברקת: למה התחנה וסביבתה לא נגישה?

אורי מקלב: ואת פונה אבל לנציבות שהיא תאכוף את זה?

איריס ברקת: היא עושה את זה.

איריס ברקת: היא עושה את זה.

שמואל חיימוביץ: אנחנו עושים את זה.

שמואל חיימוביץ: פקחים שלנו מסתובבים בימים אלה בשטח, בודקים את אותן תחנות שאמורות להיות במסגרת התוכנית ואומרים להם שאם עד תאריך ינואר 2011, אנחנו מתכוננים לבדוק.

שמואל חיימוביץ: אם זה לא יהיה נגיש, אנחנו נוציא להם צו על נגישות.

אורי מקלב: 20 רשויות לא נענו לתוכנית של משרד התחבורה.

אורי מקלב: שיהיה ברור.

אורי מקלב: הרשויות האלה אומרות שהן פועלות בעניין הזה לבד.

אורי מקלב: הן מכינות את זה.

אורי מקלב: הן לא אומרות שהן לא יעשו את זה.

אורי מקלב: הן רק אומרות אנחנו נכין את זה לפי התקנות שלכם.

איריס ברקת: זה המתכון.

שמואל חיימוביץ: יש תוכנית של המפקח על התעבורה שהיא מחייבת.

אורי מקלב: התוכנית מחייבת.

אורי מקלב: הם אומרים אנחנו עושים את זה ואנחנו נכין את זה.

אורי מקלב: הרגולטור אומר אני אבדוק אותו בינואר 2011, אני באמת אבדוק אם עמדו בכך או לא עמדו בכך.

שלי יחימוביץ': ומי שלא יעמוד בזה נמצה איתו את ההליכים.

איריס ברקת: זה המקום גם להדגיש ששר התחבורה גייס כסף מהאוצר, 75 מיליון שקלים כדי לעזור לרשויות המקומיות, כי זו המסה העיקרית, לתת להם עזרה בהנגשת התחנות וסביבתן.

איריס ברקת: וכל רשות שהתחייבה להנגיש ולעמוד בתוכנית ההנגשה היא קיבלה מאיתנו תקציב יחסי.

איריס ברקת: זאת אומרת כבר 30 מיליון שקלים אנחנו הוצאנו לדרך.

אורי מקלב: אני חושב שאני מזהה כאן את הבעיה, או לפחות חלק מהבעיה.

אורי מקלב: אם אתם אומרים שאתם לא יכולים לאכוף,

איריס ברקת: לא. זה לא הכול.

איריס ברקת: זה לא הכול.

אורי מקלב: רגע, לגבי חברות התחבורה הציבורית, אם מגיעות תלונות, וכולנו יודעים שמשרד התחבורה הוא הכתובת לתלונות בכל מה שנעשה בכל נושא התחבורה, וגם התייחסות, אי עמידה בתקנות בכל מה שקשור לאנשים עם מוגבלויות, ואם אתם לא מטפלים בזה, מה אתם עושים?

איריס ברקת: זה לא נכון שאנחנו לא מטפלים.

איריס ברקת: תלוי באיזה תלונות מדובר.

אורי מקלב: נניח שמגיעה תלונה על נהג שלא העלה נוסע.

איריס ברקת: נהג שלא העלה נוסע, אנחנו כבר בהסכם שלנו האחרון עם אגד, נהג שלא יעלה נוסע עם מוגבלות, החברה תיקנס בעשרת אלפים שקל.

איריס ברקת: זה לא ממש נכון מה שאתה אומר.

איריס ברקת: זה ההסכם האחרון שלנו עם אגד.

אורי מקלב: ומה היה עד היום?

אורי מקלב: מה היה ההסכם הקודם?

איריס ברקת: מה ששמואל אומר, לא רשום בתקנות התעבורה שהנהג מחויב להעלות את האיש עם המוגבלות לאוטובוס.

אורי מקלב: הוא לא הסכים להעלות אותו.

אורי מקלב: זה לא שהוא העלה אותו פיזית.

איריס ברקת: לא. לא הסכים להעלות זו תלונה לכל דבר ועניין.

איריס ברקת: אנחנו כן מטפלים בזה.

שמואל חיימוביץ: הוא צריך לפתוח את הרמפה.

איריס ברקת: וזה כן נבדק מול החברה ונערכה חקירה כמו במחלקת חקירות במשרד התחבורה.

איריס ברקת: זה כן.

איריס ברקת: זה כן.

אורי מקלב: אז אם כך  אתם כן כתובת לנושא הזה.

אורי מקלב: ובאיזה מקרים אתם לא יכולים לאכוף את התקנות?

אורי מקלב: בקשר לרשויות, את זה אני מבין.

איריס ברקת: לא. אנחנו לא יכולים לכפות על הנהג לקחת ולהסיע אותו לאוטובוס.

איריס ברקת: לא מדברים על לעצור לו.

קריאת ביניים: למה אתם לא יכולים?

איריס ברקת: לא. את זה אנחנו לא יכולים לחייב אותו.

אורי מקלב: אני רוצה כן לבדוק את זה.

שאלת נכה: אז איך זה יקרה?

שאלת נכה: לבד?

אורי מקלב: סליחה, סליחה, לא קרה שום דבר.

אורי מקלב: בסך הכול אנחנו רוצים לברר את העניין.

אורי מקלב: נחדד את השאלה אז אולי תוכלי לענות.

אפרת ועקנין: שיאפשרו לנו לעלות.

אורי מקלב: תרשו לי רגע, אני חושב שגם אני יכול להסביר את זה.

אורי מקלב: לא ביקשנו שום דבר, שום אכיפה שלא נמצאת בתקנות.

אורי מקלב: מה שהתקנות לא מחייבות אנחנו יודעים שאתם לא יכולים לאכוף את זה.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על הדברים שנמצאים בתוך התקנות.

אורי מקלב: אחד הדברים זו התייחסות של נהג לנכה, זה גם נמצא בתקנות.

אורי מקלב: זה צריך להיות התייחסות של נהג אל נוסע כמו שהוא מתייחס אל כל אדם גם בלי מוגבלות, אם הנהג לא מתייחס יפה הוא נחקר אצלכם ונשפט אצלכם.

אורי מקלב: מעבר לכך אנחנו מדברים על התקנות המיוחדות שיש לאנשים עם מוגבלות כמו פתיחת הרמפה, הפעלת הרמפה, התיישרות בקו המדרכה שהנכה יוכל לעלות ולהשתלב בתוך המעלון.

אורי מקלב: כל מה שאתם דורשים מבחינת התקנות שכבר שריריות וקיימות.

אורי מקלב: מי אוכף את הדבר הזה?

איריס ברקת: כל מה שנכתב בתקנות התעבורה זה שייך למשרד התחבורה.

איריס ברקת: אני לא אומרת שלא.

קריאה: הפעולות האלה לא כתובות בתוך התקנות כי משרד התחבורה אמר שזה חובתו של הנהג, וזה יקרה, וזו הנחיות שהם יקבלו והורידו הנחיות כאלה, רק בפועל יש היום מי שטוען, לא כתוב שאני חייב.

קריאה: אז יש מערכת כריזה והנהג אומר אני לא חייב להודיע.

קריאה: המערכת כן.

קריאה: אותו דבר, יש רמפה אבל לא פותחים אותה.

קריאה: תודה רבה.

אורי מקלב: רגע, סליחה, אין בתקנון זה שהנהג צריך להכריז במערכת הכריזה?

איריס ברקת: יש.

איריס ברקת: גם בתקנות התעבורה, תקנה 427 , היא מדברת על כריזה.

אורי מקלב: אני לא יכול להיות בית דין .

אורי מקלב: אתה אומר לא, את אומרת כן.

איריס ברקת: אני רוצה להעביר עוד כמה דברים מאוד חשובים שאנשים דיברו עליהם לגבי הנהג.

איריס ברקת: התנהגות הנהג.

אורי מקלב: אני רואה שאני חייב לקיים ישיבה מקצועית בעניין הזה.

אורי מקלב: אולי גם האנשים הנוכחים התרשמו מכך כמוני שאחד כאן לא מבין את השני.

אורי מקלב: לפני זה שמענו משמואל חיימוביץ שמשרד התחבורה שלחו את הנהג, הפנו את המקרה אליך כדי לחקור, שתתחקר את הנהג כי אנחנו לא יכולים לעשות את זה.

אורי מקלב: אנחנו כן שומעים ממך דברים ברורים מאוד שכל מה שנמצא בתקנות, זה מה שמעניין אותנו עכשיו.

אורי מקלב: מעבר לכך, אם התלונה היא האם הנהג חייב להסיע את המוגבל לתוכו או לא חייב, אני לא נכנס עכשיו לדברים האלה.

אורי מקלב: יכול להיות שצריך להיות טיפול אחר.

אורי מקלב: יכול להיות שאם יש תלונות כאלה אז יש דברים בגו.

אורי מקלב: אתם תחליטו.

אורי מקלב: אתם גורמים מקצועיים, אני עכשיו לא קובע עמדה.

אורי מקלב: אני כן חושב שאנחנו כן צריכים לבקר את מה שכן קבוע בתקנות ובמידה והן לא מתמלאות.

אורי מקלב: הדברים האלה הם לא ניתנים לויכוח ואת התקנות צריכים לאכוף.

אורי מקלב: אם משרד התחבורה הוא הכתובת אנחנו באמת נרצה לשמוע ואנחנו נרצה גם בפעמים הבאות כמה תלונות יש בנושא הזה, באיזו מידה אתם אוכפים את התקנות, ומה המקרים שבאים לפניכם, ומה הושתו על אותם  נהגים?

אורי מקלב: שאנשים ישמעו.

קריאה: אבל אדוני היושב ראש, לא ייתכן שאם יש רמפה באוטובוס, שלא יפתחו אותה.

קריאה: אפילו שזה לא כתוב בתקנות.

קריאה: בשביל מה הרמפה הזאת קיימת?

אורי מקלב: למה אתה מוסיף את ההערה הזאת עכשיו?

אורי מקלב: לא אמרנו את זה?

אורי מקלב: וכי לא דיברנו על זה שאם יש רמפה הנהג צריך לפתוח אותה?

אורי מקלב: וכי לא אמרנו שאנחנו רוצים שזה יהיה בתקנות?

אורי מקלב: תשימו לב שקריאות הביניים האלה לא מוסיפות שום דבר, הן רק מפריעות למהלך הדיון.

אורי מקלב: אני חייב לתת עכשיו את רשות הדיבור לחברות.

אורי מקלב: בבקשה נציג חברת אגד.

אורי מקלב: אחרי זה ידבר נציג חברת דן.

אורי מקלב: בבקשה.

פיני גרשון: שמי פיני גרשון.

פיני גרשון: אני מהנדס תנועה באגד.

פיני גרשון: קצת נתונים רבותיי.

פיני גרשון: בחברת אגד יש 1580 אוטובוסים עירוניים שנוסעים בכל הארץ כולל אילת.

פיני גרשון: מאילת עד קריית שמונה.

פיני גרשון: מבין 1580 אוטובוסים 1150 הם אוטובוסים נמוכי משטח שזה אומר, מעל 73% מהם.

פיני גרשון: זאת אומרת כל ארבעה אוטובוסים שאתם רואים ברחוב שלושה מהם הם אוטובוסים נמוכי משטח.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נמוכי משטח, מה הכוונה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה לא שייך לעניין הרמפה.

קריאה: כמה מהם הם בשירות הבינעירוני אדוני?

פיני גרשון: אמרתי כבר, אוטובוסים עירוניים בלבד.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כשאתה אומר נמוכי משטח הכוונה היא שהנכה שמגיע עם עגלה הוא יכול לעלות?

פיני גרשון: בהחלט.

פיני גרשון: הנהג מגיע בסמוך לאבן השפה כאשר זה מתאפשר, רוכן את האוטובוס, יש אפשרות להטות את האוטובוס וכאשר יש מוגבל בתחנה, חובה על הנהג לעצור את האוטובוס,  ללכת אחורה ולפתוח את הרמפה.

פיני גרשון: בוודאי.

פיני גרשון: סוגי האוטובוסים שלנו, אלה נמוכי המשטח, רק כדי לשבר לכם את האוזן, מדובר גם על המיניבוסים, האוטובוסים הקטנים, האוטובוסים הרגילים, האורך הרגיל, וגם האוטובוסים הארוכים ולאחרונה גם הצטיידנו באוטובוסים רבי קיבולת, מה שנקרא אוטובוסים BRT.

פיני גרשון: אלה הם אוטובוסים עם 4 דלתות שהם פועלים כרגע בשלב הזה בירושלים וגם האוטובוסים האלה הם נמוכי משטח.

פיני גרשון: במהלך 4 או 5 שנים קדימה חברת אגד אמורה להצטייד בעוד 600 אוטובוסים נמוכי משטח שאמורים להחליף לחלוטין את האוטובוסים הרגילים הלא ידידותיים.

פיני גרשון: אני מדבר רק על האוטובוסים העירוניים.

פיני גרשון: לא על האוטובוסים הבין עירוניים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זאת אומרת אתם רוצים לעבור ל-100% אוטובוסים נמוכי משטח.

פיני גרשון: בוודאי.

פיני גרשון: בתוך 4 או 5 שנים, אנחנו בתהליך של הצטיידות, כל אוטובוס שנכנס בעצם אנחנו גורעים אוטובוס  שהוא לא ידידותי.

פיני גרשון: זה בהיבט של האוטובוסים.

פיני גרשון: במקביל אנחנו ומשרד התחבורה וגם הנציבות לשוויון זכויות של אנשים עם מוגבלות תיאמנו תוכנית, בעצם תוכנית הנגשה, קוראים לה, בכל עיר הוגדרו מספר הקווים שהם יהיו קווים מונגשים.

פיני גרשון: בכל עיר.

פיני גרשון: שזה אומר בעצם הקווים שהוגדרו מן הנסיעה הראשונה ועד הנסיעה האחרונה, בשני כיווני הנסיעה כמובן האוטובוסים יהיו נמוכי משטח.

פיני גרשון: אני מדבר רק על אוטובוסים עירוניים.

פיני גרשון: החוק מדבר רק על אוטובוסים עירוניים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה שתסביר לי עוד פעם, לא הבנתי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם אתם מצטיידים באוטובוסים נמוכי משטח תוך חמש שנים,

פיני גרשון: בצי האוטובוסים העירוני בלבד.

שלומית אבינח: רק אוטובוסים עירוניים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא. בסדר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו נטפל גם בנושא של אוטובוסים בין עירוניים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נגיש פה הצעת חוק שזה יכלול גם את האוטובוסים הבין עירוניים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה ברור.

פיני גרשון: אני אסביר לך, כמה שהבנתי אותך.

פיני גרשון: באגד יש 3000 אוטובוסים.

פיני גרשון: בכל אגד.

פיני גרשון: מתוך 3000 האלה 1580 אוטובוסים הם עירוניים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כן הבנתי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואתם תוך 5 שנים רוצים לעבור שכל 1580 האוטובוסים יהיו נמוכי משטח.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז מה זה הקווים האלה?

פיני גרשון: אז התחלתי להסביר.

פיני גרשון: בתיאום עם משרד התחבורה והנציבות לכל עיר לקחו את כל רשימת הקווים שעובדים בעיר והגדירו, קווים מסוימים בתיאום, אחרי שהגדרנו הם יהיו אוטובוסים שיפעלו נמוכי משטח.

פיני גרשון: לא אחד כן, אחד לא.

פיני גרשון: כל הנסיעות.

פיני גרשון: וזה בא על חשבון הקווים האחרים באותה עיר.

פיני גרשון: לדוגמה, אם ניקח את כרמיאל לצורך העניין, כי זה מה שעולה לי בראש כרגע, יש לנו שמה 7 קווים עירוניים שממוספרים מאחד עד שבע, במקרה זה יצא.

פיני גרשון: ולמיטב זכרוני למעט קו 4, קווים 1,2,3,5,6,7 יפעלו באוטובוסים נמוכי משטח.

פיני גרשון: לקו 4 אני לא מחויב להפעיל אוטובוס נמוך משטח.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איך אתם מחליטים למשל איזה קו יהיה נמוך משטח ואיזה קו לא?

פיני גרשון: אז אמרתי, ישבנו ותיאמנו עם משרד התחבורה.

פיני גרשון: לא עשינו את זה על דעת עצמנו בלבד.

פיני גרשון: זה בא אחר תיאום.

פיני גרשון: עכשיו יתרה מכך, בכל קו כזה רבותיי, שהוגדר קו מונגש משרד התחבורה מחייב וגם החוק מחייב לסמן את התחנות לאורך מסלול הנסיעה סימון מונגש.

פיני גרשון: אגד לוקחת על עצמה את המשימה הזאת ומעלה את זה אוטומטית למאה אחוז, לא 60%.

פיני גרשון: אנחנו עושים את זה ברמה של מאה אחוז.

פיני גרשון: כל התחנות לכל אורך מסלול הקו שהוגדר מונגש.

פיני גרשון: אוקיי?

פיני גרשון: שזה אומר מבחינת התקנות, אם אתם רואים סככה לפניכם, אז השילוט יהיה בשפת ברייל בשילוט קטן ואפור, ובשילוט כמדבקה שחור על רקע צהוב, אם זו סככה.

פיני גרשון: ואם זה רק עמוד ואי אפשר לשים מדבקה אז שמים רק שילוט ברייל.

פיני גרשון: זה מה שמחייב החוק.

שמואל חיימוביץ: מובלט בברייל.

פיני גרשון: השילוט הוא מאוד גדול דרך אגב.

פיני גרשון: משהו כמו 20 על 20 למיטב זכרוני.

פיני גרשון: לגבי קו 24 שציינתם פה, במסגרת התוכנית קו 24 לא הוגדר כקו מונגש בשנה זו.

פיני גרשון: מה שזה אומר שמבחינתנו אנחנו לא מחויבים להפעיל אותו באוטובוסים נמוכי משטח.

פיני גרשון: כמו שהסברתי העדיפות תינתן לקווים שהוגדרו כקווי הנגשה.

אורי מקלב: מי קבע את זה?

אורי מקלב: מי קבע את זה לגבי קו 24?

הערת ביניים: זאת אומרת שאין הנגשה, ובן אדם עם מוגבלות שצריך להגיע מהבית שלו לעבודה בקו הזה אתה פשוט פוטר אותו מהנגשה.

פיני גרשון: בעוד שנה זה יהיה מונגש.

קריאה: מה זה עוד שנה?

קריאה: לפחות שיהיה לו חלקי.

אפרת ועקנין: אם בודקים את האזור, למה קו אחרי קו לא נגיש?

אפרת ועקנין: אולי תעשו איזה הסדר מסוים.

אפרת ועקנין: אם אתם לא מחויבים עכשיו להנגשה מלאה אז לפחות לעשות משהו בשביל הזמן הזה.

פיני גרשון: השאלה היא במקום.

פיני גרשון: זה נכון.

פיני גרשון: אבל כרגע אלה בעצם ההנחיות שקיבלנו.

פיני גרשון: כך אנחנו עובדים.

פיני גרשון: ככל שישתנו ההנחיות יותר אוטובוסים יהיו מונגשים ונמוכי משטח.

אורי מקלב: אם הייתי צריך לבחור ש-60% מהקווים יהיו קווים מונגשים הייתי בוחר בקו 24 שיהיה מונגש בין הקווים הראשונים.

אורי מקלב: השאלה היא מי מחליט איזה קווים יהיו מונגשים עכשיו.

אורי מקלב: משרד התחבורה צריך לקבל נתונים מחברת אגד.

אורי מקלב: חברת אגד היא זו שצריכה ליידע את משרד התחבורה איזה קווים הם מונגשים ואיזה קווים לא מונגשים עדיין.

איריס ברקת: הקווים שנבחרו להנגשה הם קווים עם תדירות יותר גבוהה, עם ביקוש למרכזים, ליעדים.

אורי מקלב: מה בקשר לקו 24 שנמצא במלחה הוא חשוב למדי.

איריס ברקת: אם אני לוקחת את קו 18 בירושלים לצורך העניין, קו 18 או קו 4, קו 24 לא עומד בקריטריונים שלנו של הנגשה.

אורי מקלב: סליחה, מלחה זה מקום חשוב לבעלי המוגבלות שמגיעים מחוץ לעיר.

אורי מקלב: הם זקוקים לתחבורה הציבורית לאחר שהגיעו ברכבת.

אורי מקלב: רק לשם הם מגיעים.

אורי מקלב: זה המקום היחיד.

אורי מקלב: לא צריך לעשות פרישה בהרבה מקומות.

אורי מקלב: לכן ממלחה קו 24 היה צריך להיות בעדיפות ראשונה להנגשה.

אורי מקלב: אני לא מקצוען.

אורי מקלב: אני ככה חושב.

אורי מקלב: זה הגיון פשוט.

הערת נכה: אתה יורד מהרכבת, אין לך אוטובוסים אחרים חוץ מקו 24 שיביאו אותך למרכז העיר.

פיני גרשון: אני לא יכול להגן על מה שאני לא מכיר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם שמתם לב באתי לישיבה, באיזשהו שלב יצאתי ואחר כך חזרתי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יצאתי, חזרתי עם עוד טיפה תחושה אולי והזדהות יותר חזקה עם האנשים שיושבים על כיסאות גלגלים כי ישבנו בחוץ ברחבת הכנסת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ישבתי על כיסא גלגלים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ניסיתי לבדוק מה היה ההרגשה של בן אדם שיושב על כיסא גלגלים כאשר יש לו מדרכה משובשת או שיש לו בעיה לעלות לאוטובוס.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז אם קודם היה לי קשה ואמרתי ליושב ראש שמאוד קשה לי לשמוע את התלונות האלה אז עכשיו עוד יותר קשה לי.

אורי מקלב: היא העבירה לי פתק שכשהיא שומעת את הדברים האלה אין לה מצב רוח.

אורי מקלב: אני מספר כאן את כל הסודות של הפתקאות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ראשית, לי נורא לא ברור מדוע צריך להחליט...

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כאילו זה נשמע לי, אם יש נכה אחד שצריך אוטובוס 24 ולא אוטובוס 18.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מישהו בא ונתן הוראה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חברת אגד אומרת תיאמנו עם משרד התחבורה, עם הנציבות, החלטנו על זה ביחד.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: השאלה מה קורה עם הנגישות?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם הם היו מעורבים בתוך השיחות האלה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם הם יודעים?

שמואל חיימוביץ: הנציבות סברה שכל אוטובוס שני צריך להיות נגיש בכל הקווים.

שמואל חיימוביץ: לא קיבלתם את עמדתנו.

איריס ברקת: התקנות מדברות על תוכנית רב שנתית עד שנת 2014.

איריס ברקת: מה לעשות?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני אגיד לך, לא, אל תגידי מה לעשות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה לעשות זו תשובה שאנחנו לא מקבלים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה לעשות?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: משמע לעשות.

איריס ברקת: אז אנחנו עושים.

איריס ברקת: אם הייתי יכולה  לספר לך את כל מה שעשינו, את כל מה שמשרד התחבורה עשה, אז אני אבוא ואני אגיד את כל מה שעשינו עד כה.

איריס ברקת: אז אני נורא אשמח לענות ואני  נורא אשמח לדבר.

קריאה: אני לא יכול להגיע הביתה.

קריאה: אני צריך לבקש חסדים מאחרים שיבואו וייקחו אותי.

איריס ברקת: אני לא רוצה חסדים.

איריס ברקת: אני נותנת רמת שירות לכולם.

איריס ברקת: לכולם, זה לא רק לבן אדם עם מוגבלות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לשאול אותך שאלה בבקשה מר גרשון.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה אתם עושים עם התלונות של אנשים שהתלוננו נגד שהם לא העלו נכה או שהם אמרו, כמו ששמענו פה את המקרה שהנהג אמר לבחורה עם המוגבלות, תלכי לתחנה הבאה ואנחנו כבר נאסוף אותך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ועוד שאלה אתה אמרת תוך כדי שדיברת שאוטובוס נמוך משטח ככל שניתן מגיע לשפת המדרכה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אמרת את המשפט ככל שניתן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה זאת אומרת ככל שניתן?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איך יכולה להיות בכלל אופציה שזה לא ניתן?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואם זה לא ניתן אז למה זה לא ניתן?

פיני גרשון: אני אסביר.

פיני גרשון: אם אתם חושבים שפה אני אגן על נהג שפעל לא בסדר אז אתם טועים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו לא חושבים כך.

פיני גרשון: נהג חובתו להיצמד למדרכה.

פיני גרשון: ואמרתי ככל שניתן בהיבט הגיאומטרי.

פיני גרשון: שהוא יכול להתקרב, שאין רכבים אחרים שמפריעים.

פיני גרשון: תבינו אוטובוס זה לא בדיוק הפרייבט שאני יכול להתקרב איתו תמיד.

פיני גרשון: יש לו מידות.

פיני גרשון: הוא צריך את הרדיוס להיכנס, את הרדיוס לצאת.

פיני גרשון: לא לפלוש לנתיבים סמוכים.

פיני גרשון: אז מה שאתם רואים בעין אולי נהג רואה את זה אחרת.

פיני גרשון: ואני אומר עוד פעם אני לא מדבר ממקום של להגן על נהג שהתנהג שלא ראוי.

אורי מקלב: ספר לנו מה אגד עושים בנושא הזה, להכשיר את הנהגים?

אורי מקלב: לפני התקנות, לפני משרד התחבורה, לפני כל הרגולטורים, מה אגד כחברה שהיא חברה מובילה בתחבורה הציבורית מה היא עושה בנושא הזה של הכשרת הנהגים?

פיני גרשון: בדיוק רציתי לדבר על הנושא הזה.

פיני גרשון: אגד יש לה מערכות בקרה משלה.

פיני גרשון: יש לנו את הבקרים שלנו שיוצאים, בודקים ורואים.

פיני גרשון: מבחינתנו אדם מוגבל אינו שונה מכל לקוח בתחבורה הציבורית.

פיני גרשון: חד וחלק.

פיני גרשון: אם נהג עובר ברמזור אדום זה אותו דבר.

פיני גרשון: הוא גם ייקנס והוא גם יעמוד לדין.

פיני גרשון: אנחנו לא באים פה להגן על דברים כאלה.

פיני גרשון: זאת בעצם המגמה.

אורי מקלב: אני אגיד לך את האמת.

אורי מקלב: אני פונה אליך כראשון הדוברים אבל אני גם פונה לאחרים.

אורי מקלב: האם אתם באמת מרגישים ולא רק לגבי מה שהאנשים המוגבלים מרגישים, גם לגבינו האזרחים שאין אנחנו מוגבלים שבנושא הזה של חוסר התחשבות, נקרא לה מקסימלית, אני לא רוצה להגיד מינימלית, אבל מקסימלית, המירבית, לגבי ההתייחסות של הנהגים כלפי אותם מוגבלים שיוכלו לעלות לאוטובוס.

אורי מקלב: שלא יתחמקו מהם.

אורי מקלב: שלא יעשו את זה ככורח.

אורי מקלב: קודם כל להסביר פנים.

אורי מקלב: לעשות את זה ברצון.

אורי מקלב: האנשים האלה, הבן אדם המוגבל הוא לא יודע האם באמת אצלו בינגו, האם הוא עולה לאוטובוס שצריך להגיע או שהוא לא יעלה לאוטובוס שיגיע?

אורי מקלב: האם האוטובוס אכן יתקרב לשפת המדרכה בתחנה בסופו של דבר או שהוא יחלוף מעלי?

אורי מקלב: האם אני אגיע בזמן או לא אגיע?

אורי מקלב: מתי אני צריך לצאת לפגישה?

אורי מקלב: האם אני צריך לצאת שעתיים קודם בגלל שאוטובוס אחד יעבור על פני, אוטובוס שני יעבור על פני, אוטובוס שלישי יעבור על פני?

אורי מקלב: מה אני אמור לקבל ביחס?

אורי מקלב: איך יסתכלו עלי?

אורי מקלב: איזה חוסר רצון אני אפגוש?

אורי מקלב: אני אומר לך בלי שאמרו כאן את זה.

אורי מקלב: אני חושב שאני משקף קצת אפילו ממה שאנשים עם מוגבלות מרגישים, מה שבני המשפחות של אנשים עם מוגבלות מרגישים.

אורי מקלב: וההרגשה הזאת היא לא רק שלהם, היא גם הרגשה שלנו.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שככה הם פני המציאות.

אורי מקלב: השאלה אתם מכירים בזה שאתם צריכים להעמיד את כל הנושא כמשימה באמת אמיתית, ערכית, אנושית, חברתית שלכם בנושא הזה לשנות את היחס הבוטה של הרבה נהגים?

אורי מקלב: אני במיוחד מבקש את זה מפקידי ציבור ומעובדי ציבור.

אורי מקלב: הנהג בראש ובראשונה הוא צריך להיות נהג מקצועי אבל מה שאתם צריכים זה להחדיר לתודעתו זה שהוא בראש ובראשונה עובד ציבור על כל מה שמשתמע מכך.

אורי מקלב: כמו שאותנו מבקרים על כל תזוזה שלנו גם עובד ציבור עומד תחת הביקורת הזאת.

אורי מקלב: אני עכשיו אבקש מנציג חברת דן לדבר.

קזיס מצליח: קזיס מצליח, ראש חטיבת התנועה בדן.

קזיס מצליח: קודם כל ובראש ובראשונה אני רואה את עצמי כמורה וכמחנך.

קזיס מצליח: ואם אנחנו לא נעשה את זה אז אוי ואבוי לנו לאן שנגיע.

קזיס מצליח: אנחנו מקיימים ימי עיון לנהגים ומסבירים להם במיוחד את התקנה ומה היא חובתו של הנהג.

קזיס מצליח: אנחנו בסך הכול נותני שירות.

קזיס מצליח: מה שגברת ויקי, חבל שהיא לא פנתה אלי, כי מזמן הייתי פותר לה את הבעיה.

קזיס מצליח: כמו שאמרתי קודם כל אני רואה את עצמי כמורה וכמחנך.

אורי מקלב: אנחנו לא מחכים לזה ולא מדברים על ויקי במיוחד.

אורי מקלב: זה לא ייפתר בכך שויקי תגיד אני מכירה את מצליח.

אורי מקלב: כל נהג צריך להיות מצליח.

קזיס מצליח: בדיוק.

קזיס מצליח: אם כולם היו מצליח אז לא היינו פה.

אורי מקלב: בעל המוגבלות לא צריך להכיר את מצליח באופן אישי כדי שהוא יצליח לעלות לאוטובוס.

קזיס מצליח: אני רוצה לשמש כדוגמה.

קריאת ביניים: ויקי כתבה מכתב לחברת דן.

קריאת ביניים: אז היא לא מכירה את אישית אבל היא כתבה לדן.

קזיס מצליח: אבל מרוב שזה נוגע לליבי אז אני גם לוקח את זה אישית.

קזיס מצליח: גם אם יש תלונות מסוג זה אז אני לוקח את זה עלי.

קזיס מצליח: אז קודם כל ערכנו ימי עיון לכל הנהגים.

קזיס מצליח: אני אישית באתי לשם והסברתי לנהגים בייחוד לגבי הנכים.

קזיס מצליח: אפילו אתה יכול להסתכל בעיתון של דן שיצא לאחרונה, האקזמפלר האחרון שיצא עכשיו, היינו עם הקהילה הנגישה ברמת גן.

קזיס מצליח: לקחנו אותם קודם ככל לקירוב לבבות.

קזיס מצליח: הבאנו אותם לחברת דן לתחנה המרכזית, שישבו עם הנהגים שלנו, שהנהגים יתערבבו איתם לקירוב לבבות.

קזיס מצליח: לאחר מכן, אחרי שבאמת קירבנו את הלבבות שמעתי שיש עדיין בעיות.

קזיס מצליח: אמרתי, מה עושים?

קזיס מצליח: מה עושים?

קזיס מצליח: לקחתי את מנהל מחלקת ביקורת שלנו, אמרתי לו מוטי, תשמע טוב, יש בעיות עם זה, תיקח את האנשים הנחמדים האלה המוגבלים ואני רוצה שתצא לשטח ותבדוק מה קורה.

קזיס מצליח: 87% מהנהגים פעלו כמו שצריך לפעול.

קזיס מצליח: הלוואי שהיינו מגיעים למאה אחוז.

קזיס מצליח: היינו מגיעים למצוינות.

קזיס מצליח: זו השאיפה שלנו.

קזיס מצליח: אחר כך ישבנו עם הקהילה, קיבלנו תעודות מעיריית רמת גן.

קזיס מצליח: זה היה בשיתוף עם עיריית רמת גן.

קזיס מצליח: זה שאתם אומרים נהג צריך לעשות, נהג באמת צריך לעשות.

קזיס מצליח: אבל יש כאן עניין של תשתיות, זה גם העיריות, גם מכוניות שחונות.

קזיס מצליח: אז אני אומר מודעות, מודעות של כל הציבור, של כל העם, של הפרייבטים שחונים בתחנות של האוטובוסים.

קזיס מצליח: הנה היום בבוקר יצאתי מהבית, ליד סמינר הקיבוצים, שיירה של מכוניות עומדות בתחנות, מפריעות לאוטובוסים של אגד, של דן, של קווים, של מטרופולין, לכולם, בגלל שהם רוצים להיכנס לחנייה בבוקר, לסמינר הקיבוצים.

קזיס מצליח: זה כאב לי.

קזיס מצליח: צילמתי את זה.

קזיס מצליח: אני יכול להראות לכם את התמונות, לכל מי שירצה לראות.

קזיס מצליח: זה לא רק הנהגים.

קזיס מצליח: חוץ מזה יש עוד משהו אחד שאני רוצה שתתנו את דעתכם עליו, ובעיקר משרד התחבורה, יושבת פה איריס ברקת.

קזיס מצליח: ישבתי איתה בשבוע שעבר, יש פה בעיה איזו בעיה מסוימת.

קזיס מצליח: תתנו כלי בידי הנהג שידע איזה עגלה מותר להעלות לאוטובוס ואיזו עגלה אסור להעלות לאוטובוס.

קזיס מצליח: הרמפה של האוטובוס יכולה להחזיק עד משקל מסוים.

קריאה: 250 קילו.

קזיס מצליח: 250 קילו, בדיוק.

קזיס מצליח: עכשיו אל תשכח, בן האדם שיושב על העגלה יש לו גם כן משקל.

קזיס מצליח: אני לא מדבר על זה.

קזיס מצליח: יש פה אנשי מקצוע, חברים ורעים מאגף המשק שלנו, הם ידברו על זה.

קזיס מצליח: אני ביקשתי רק דבר אחד, תנו כלי בידיים של הנהג שידע את מי מותר לו להעלות.

קזיס מצליח: אל תתנו לו את השיקול הזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה זאת אומרת?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא מבינה מה שאתה אומר.

קזיס מצליח: אז תיכף יסבירו את זה.

קזיס מצליח: אני רוצה להגיד משהו, תעזרו לי לעזור לכם.

אורי מקלב: הועלתה כאן הטענה שחברת דן ענו לאנשים שלפי הוראות של משרד התחבורה, חברת דן שמגובה על ידי משרד התחבורה, אתם לא חייבים להעלות עגלות של נכים לאוטובוסים.

אורי מקלב: עכשיו אני מבין שאולי לא כל העגלות, אולי חלק מהעגלות הם לא חייבים להעלות.

אורי מקלב: אנחנו שאלנו האם באמת ניתנה הוראה כזאת, וענו לנו שאין הוראה כזאת.

אורי מקלב: צר לי.

אורי מקלב: צר לי שאת הבירור הזה צריך לעשות פה.

אורי מקלב: אבל טוב שזה נעשה פה.

אורי מקלב: אני מוכן לזה.

אורי מקלב: בקשר לזה צריך לפעול.

אורי מקלב: מיד כאשר הוצפה בעיה כזאת, כאשר היתה פניה אחת בנושא הזה מיד צריך לברר את זה אצל כל הרגולטורים, לכן גם אתן חברות גדולות ואמינות.

קזיס מצליח: פנינו.

קזיס מצליח: פנינו.

אורי מקלב: אתם צריכים לקבל תשובות ברורות בעניין הזה.

אורי מקלב: לקבל תשובות.

אורי מקלב: אם היית אומר לי כאן שלא קיבלת תשובות ברורות אז אנחנו גם בזה נטפל.

אורי מקלב: אבל האלף בית צריך להיות.

אורי מקלב: אני אומר גם בנושא הזה.

אורי מקלב: אני מקבל את זה.

אורי מקלב: אני קורא קריאה מעל הדוכן ופונה אל כולם.

אורי מקלב: זה שאנשים חונים בתחנות אוטובוסים, אם זה מוניות, אם זה כלי רכב פרטיים בהמתנה, ודאי שהם מזיקים להתנהלות התקינה של אפשרות התקרבות האוטובוסים לשפת המדרכה למען הקלה על הנכים.

אורי מקלב: כל בעלי הרכב לא צריכים רק לחשוש מפני הפקח או השוטר שיאסור עליו את החנייה.

אורי מקלב: לחנייה שלו בתחנת אוטובוס יש משמעויות לאנשים רבים.

אורי מקלב: הם חוסמים את הגישה של האוטובוסים  החל מהקשישים שמתקשים לעלות למדרגה הראשונה של האוטובוס וודאי לבעלי המוגבלויות.

אורי מקלב: האוטובוסים שהם כיום עם הנגישות המתאימה, תתקנו אותי אם אני טועה, הם גם אוטובוסים הארוכים יותר והמתפרקים יותר.

אורי מקלב: זה הולך ביחד.

אורי מקלב: אוטובוס מפרקי להתכנס לתוך תחנות כאלה זה באמת קשה להם.

אורי מקלב: שיתוף הפעולה צריך להיות מצד כל האזרחים וכל הנהגים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוצאות הפרסום של אגד ודן הלוואי עלינו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם מפרסמים הרבה פעמים את הקווים שלכם, את הנסיעה באוטובוסים שלכם, דואגים לתדמית שלכם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה שלא תצאו בקמפיין שאתם מפרסמים בערוץ 2 ובערוץ 10 כדי גם להראות שאתם בסדר, שאתם מבקשים מהנהגים בעלי הרכבים והמוניות לא לחנות בתחנות האוטובוסים ולתת דוגמה שזה מפריע לקשישים, למוגבלים וכן הלאה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה הבעיה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם מבזבזים מיליונים על פרסום.

קזיס מצליח: את צודקת.

מאיר ברכה: זה מה שאנחנו מתכוונים לעשות, הנציבות, משרד התחבורה והמפעילים.

מאיר ברכה: פשוט המודעות של הציבור, זה כמו לא להשמיד את השילוט של כתב ברייל, קוראים לזה ונדליזם.

מאיר ברכה: זה חלק מהעניין.

מאיר ברכה: אם אנחנו לא נבוא במודעות אז זה פשוט לא יקרה.

מאיר ברכה: אנחנו חייבים להביא את זה ולפרוש את זה.

מאיר ברכה: אנחנו פנינו לנציבות, בואו נצא בקמפיין משותף.

מאיר ברכה: בואו נעשה את זה ביחד.

מאיר ברכה: וגם המפעילים מיד התנדבו למשימה.

אורי מקלב: אחת המסקנות שאנחנו נסיק מהדיון הזה היא שצריכה להיות פעילות גם בהסברה, גם בהפנמה, גם במסר.

אורי מקלב: אם היא קוראת לכם לשיתוף פעולה בעניין הזה אני חושב שבאמת צריך להרים את הכפפה הזאת.

אורי מקלב: בנושאים האלה אין כמו הגברת המודעות.

אורי מקלב: צריך הטמעה.

אורי מקלב: אנשים צריכים לדעת את כל מה שנעשה מסביב לדבר הזה.

אורי מקלב: כולם צריכים להיות שותפים בין אם הם מוגבלים ובין אם הם לא מוגבלים.

אורי מקלב: זה משהו חברתי.

אורי מקלב: זה מעבר לדבר הפרקטי.

קזיס מצליח: אנשים שעומדים וממתינים בתחנת האוטובוס מתאימים את עצמם לאוטובוס.

קזיס מצליח: ברגע שהאוטובוס מגיע ואנחנו מנחים, וזו חובה של הנהג להתקרב למדרכה, לא רק למוגבלים, אלא גם למען אנשים קשישים.

קזיס מצליח: מה שקורה, הציבור שמחכה בתחנה איך שהוא רואה את האוטובוס, האינסטינקט של האנשים זה לרדת לכביש.

קזיס מצליח: ואז הנהג נזהר לא לפגוע בהם.

קזיס מצליח: האוטובוס הוא נמוך.

קזיס מצליח: היום בגלל שהאוטובוסים הם נמוכי רצפה המראה בולטת והיא יותר מדי נמוכה.

קזיס מצליח: אתה יודע כמה פעמים אנשים קיבלו מכה מהמראה ונפצעו כשהנהג רצה להיכנס לתחנה?

קריאת בינים: זה תירוצים.

קריאת בינים: הכול תירוצים.

קזיס מצליח: זה לא תירוצים.

קזיס מצליח: זה לא תירוצים.

קזיס מצליח: ברשות אדוני, הנה האדון פה, תראה מה הוא אומר.

קזיס מצליח: אז חבר'ה זה לא רק אנחנו.

קזיס מצליח: ברשות אדוני אני רוצה לציין עוד כמה דברים, ברשותך.

אפרת ועקנין: זה לא בעיה.

אפרת ועקנין: זו לא בעיה.

אפרת ועקנין: אנשים כן יורדים לכביש.

אפרת ועקנין: אני פשוט אומרת להם לא לרדת לכביש.

אפרת ועקנין: פשוט מעצבן אותי כל התירוצים האלה.

אורי מקלב: זה מעצבן, זה נכון, אבל את לא צריכה להשתמש בעצבנות שלך עכשיו אצלנו בדיון.

אורי מקלב: אני מקבל את כל מה שנאמר.

אבנר בטיסט: שלוש שנים אני בא הנה ואני שומע את אותן שטויות.

אבנר בטיסט: אין אלוהים.

אבנר בטיסט: הוא מספר לי אגדות.

אבנר בטיסט: חבר'ה אנחנו באנו הנה.

אבנר בטיסט: מותר לי להעיר הערה.

אבנר בטיסט: אומרים כאן שטויות.

אבנר בטיסט: תן לי להגיד משהו.

אורי מקלב: אבנר אני מבטיח לך שאני אתן לך את רשות הדיבור אבל לא עכשיו.

אורי מקלב: אני רואה הרבה אנשים שמצביעים שלחוץ להם להגיד דברים.

אורי מקלב: וכל אחד לחוץ.

אורי מקלב: יש סדר בדיון.

אורי מקלב: רכבת ישראל שהיתה נושא מרכזי פה, עדיין נציגיה לא דיברו פה.

אורי מקלב: עם כל הכבוד אני לא יכול להציף את כל הבעיות בבת אחת.

אורי מקלב: אני חייב לאזן בין הדברים.

אורי מקלב: אנחנו עדיין עם חברת דן.

אורי מקלב: בבקשה

מאיר ברכה: ברשות אדוני.

מאיר ברכה: אני רוצה קודם כל לציין שבחברת דן קיימים היום 626 אוטובוסים נגישים מתוך 1060 אוטובוסים.

מאיר ברכה: אתה העלית בתחילת הישיבה את הנושא של מערכות חכמות לתת מענה לאנשים העיוורים ולאנשים החירשים כדי שיוכלו להיכנס לאוטובוס ולשמוע ולראות את התחנות.

מאיר ברכה: אני רוצה להודיע שחברת דן מפעילה כיום 300 אוטובוסים עם מערכת כריזה אוטומוטית שמונחה על ידי JPS.

מאיר ברכה: זה נותן מענה בתוך האוטובוס שמציין את שם התחנה שהאוטובוס אמור להגיע אליה בזמן הקרוב.

מאיר ברכה: הנושא נעשה בשיתוף משרד התחבורה ונציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

מאיר ברכה: אני רוצה גם לציין בנושא כיסאות הגלגלים שציין פה חברי.

מאיר ברכה: אנחנו ערכנו דיון מקיף בנושא של כיסאות הגלגלים.

מאיר ברכה: מר שמואל חיימוביץ יודע שאנחנו בדקנו את כיסאות הגלגלים בתחילת התהליך של הנגשת אוטובוסים לכיסאות הגלגלים.

מאיר ברכה: הרמפה מיועדת לשאת רק 250 קילו.

מאיר ברכה: אנחנו לא רוצים לשמוע או לראות, חלילה וחס, שלאחד מהנכים או לאחד מהמוגבלים שעולה לכיסא לרמפה ונשאר על הרצפה וחלילה וחס האסון שעלול להיגרם.

מאיר ברכה: אנחנו גם גורמים מקצועיים ממשרד התחבורה בוחנים בימים הקרובים למצוא פתרון ישים שהנהג הוא לא זה שצריך למיין איזה כיסא כן יכול לעלות, איזה כיסא לא יכול לעלות.

מאיר ברכה: הנהג יושב על ההגה, הוא צריך לנהוג.

מאיר ברכה: יש לו הרבה הרבה דברים לעשות לפני שהוא מתעסק עם כיסאות הגלגלים.

מאיר ברכה: מאחר קיימת דרישה היום בתקנות,

אורי מקלב: אני כן חושב שאת כל ההבהרות האלה, אתם צריכים להבהיר את הדברים האלה בין אנשי המקצוע.

אורי מקלב: אני לא חושב שיש מצב כזה שמשרד התחבורה או מי שאחראי על זה לא ייתן תשובה.

אורי מקלב: אם אתם טוענים שמעל משקל של 250 קילו אי אפשר לעלות, זה סכנה לעלות.

מאיר ברכה: חס וחלילה.

מאיר ברכה: אם זה יישבר.

מאיר ברכה: אמרתי בראשית דבריי.

אורי מקלב: אני לא איש מקצוע ואני לא יכול להחליט בנושא הזה.

קריאת ביניים: אז תחליפו את הרמפות לרמפות אחרות.

קריאת ביניים: אם בתקנות היה  כתוב 350 קילו אז היית שם  רמפות ל-350 קילו.

קריאת ביניים: תירוץ.

אבנר בטיסט: מה הבעיה?

אורי מקלב: השאלה היא אם זה רק מאפיין את האוטובוסים שלכם שהרמפה יכולה לשאת רק 250 קילו?

מאיר ברכה: זה אמור לגבי כל האוטובוסים במדינת ישראל.

מאיר ברכה: הרמפה מיועדת לשאת 250 קילו ולא ניתן לשאת משקל כבד יותר.

אורי מקלב: ההוראה הזאת הגיעה ר מכם.

אורי מקלב: התלונות שקיבלנו אלינו זה רק בקשר לחברת דן.

מאיר ברכה: אז כבר אמרתי, מאחר ואנחנו לא רוצים לחשוף את הנוסעים שלנו גם לסכנות, בשיתוף עם משרד התחבורה, קיבלנו מכתב  הבהרה בנושא של הכיסאות הממונעים.

מאיר ברכה: אנחנו פועלים בימים הקרובים לתת פתרון בשיתוף עם משרד התחבורה שהוא יהיה פתרון ישים על מנת שנוכל להסיע את הנכים בעלי כיסאות הגלגלים הממונעים.

אורי מקלב: אני חושב שזה לא יכול להיות שלאנשים עם מוגבלות תהיה בעיה כזאת.

אורי מקלב: אולי תיכף נשקול...

אורי מקלב: הרמפות האלה צריכות להיות תקינות לגבי כל מי שעולה, כל אדם באשר הוא אדם באשר הוא מוגבל שהוא יוכל לעלות.

אורי מקלב: אני לא מדבר על מקרים חריגים.

מאיר ברכה: אני רוצה לציין שלהסיע כיסאות גלגלים ממונעים בתוך האוטובוס צריך להסתכל גם כן שהאוטובוס לא נוסע לבד עם כיסא גלגלים.

מאיר ברכה: בתוך האוטובוס נמצאים אנשים שאנחנו אמורים לשמור על ביטחונם, על בטיחותם.

מאיר ברכה: אנחנו אחראים גם עליהם עם כל הכבוד.

מאיר ברכה: וצריך לוודא שכיסא הגלגלים הממונע שנכנס לאוטובוס ועל גביו הנכה חלילה וחס לא מסכן אחרים.

מאיר ברכה: כל מה שבדקנו עד היום בשיתוף עם מר שמואל חיימוביץ, אני לא זוכר פעם אחת שעלתה דרישה בנושא תחבורה ציבורית, בנושא כיסאות גלגלים ממונעים.

מאיר ברכה: 250 קילו, עם כל הכבוד לאדוני, 250 קילו הותרו כאשר אתה היית חבר בוועדה.

מאיר ברכה: ידוע ש-250 קילו זו ההגבלה.

דובר: הקלנעים עם הנוסעים שוקלים פחות מ-250 קילו.

דובר: אז אל תאסור עלינו.

מאיר ברכה: אז בוא תגיד לי אתה, מספיק אחד, מספיק אדון אחד,

דובר: תכתוב ליד הדלת מוגבל למשקל 250 קילו.

דובר: זה אחריות של הנוסע.

מאיר ברכה: אחריות של מי?

מאיר ברכה: אין אחריות כזו אדוני.

מאיר ברכה: אני אחראי לנוסע.

מאיר ברכה: לא אתה.

דובר: אל תגן עלי בכוח.

מאיר ברכה: עוד מעט ימנעו ממני להיות פה בכנסת שאני לא אוכל לעלות במעלית.

מאיר ברכה: אתה היית חבר בוועדה.

אורי מקלב: מר מאיר ברכה, את הנושא הזה סיימנו.

אורי מקלב: אנחנו נפנה בצורה מסודרת למשרד התחבורה,  למנכ"ל משרד התחבורה או למשרד המשפטים לקבל הנחיות ברורות על הנושא הזה שיהיו ברורות מאוד.

אורי מקלב: אני לא חושב שהנכה צריך לדעת ולבדוק אם הוא כן יכול לעלות או לא יכול לעלות.

אורי מקלב: אם יש מגבלות לגבי מישהו שיפרסמו מי לא יכול לעלות על האוטובוס ובאיזה תנאים.

מאיר ברכה: אז אני אמרתי.

מאיר ברכה: ציינתי את זה בראשית דבריי.

אורי מקלב: זה צריך להיות לשיקול משרד התחבורה.

מאיר ברכה: משרד התחבורה הוציא הנחיות לחברת דן ואני מתפלא לשמוע שהן עדיין לא קבילות עליהם.

קזיס מצליח: ואם יהיה משקל עודף והנכה יפול והרמפה תישבר.

קזיס מצליח: מה יהיה אז?

אורי מקלב: מר ברכה ומר מצליח

דובר: אם הרמפה תישבר תתקנו אותה.

דובר: לא יקרה כלום.

דובר: אני מבטיח לך.

דובר: היא מקסימום תתכופף.

דובר: היא לא תישבר הרמפה.

אורי מקלב: רבותיי, אני מסיים את הנושא הזה.

אורי מקלב: לא חברת דן תחליט.

אורי מקלב: אני מבין את האחריות של חברת דן.

אורי מקלב: את כל מה שיש לחברת דן להעיר בצורה מקצועית משפטית תעשו מול הרגולטור.

אורי מקלב: אנחנו לא נחליט עכשיו אם כן אפשר או אי אפשר.

אורי מקלב: שר התחבורה הוא אמון על כך הוא אחראי.

אורי מקלב: אנחנו כן נדרוש שההנחיות יהיו ברורות.

אורי מקלב: ואחרי שיהיו הנחיות ברורות אז לא יהיה ויכוח לא עם מר ברכה ולא עם מר מצליח.

שמואל חיימוביץ: יצאו הנחיות ברורות והנה יש ויכוח בכל זאת.

אורי מקלב: מה שצריך ליישם ניישם.

אורי מקלב: הרגולטור גם יודע.

אורי מקלב: משרד התחבורה גם יודע.

אורי מקלב: זה המסר.

אורי מקלב: זה הכול.

שמואל חיימוביץ: חברת דן הצהירה פה שהיא לא מסיעה...

אורי מקלב: שמואל, שמואל, אתה אומר שאין משקל עודף.

אורי מקלב: אנחנו לא נתווכח על זה.

אורי מקלב: אתה אומר שאף אחד לא עובר את המאה קילו.

שמואל חיימוביץ: לא אמרתי אף אחד.

שמואל חיימוביץ: אמרתי 95% מהנכים על כיסא הגלגלים לא עוברים את המשקל הזה.

קזיס מצליח: תאמין לי שכאשר אני מדריך את הנהגים שלי אני נותן מראה להם את התמונה של אחד שעולה לאוטובוס.

שמואל חיימוביץ: אני לא דוגמה.

שמואל חיימוביץ: לי יש כוח.

שמואל חיימוביץ: הייתי פעם אלוף עולם בהרמת משקולות.

שמואל חיימוביץ: אני לא דוגמה.

שמואל חיימוביץ: שיהיה ברור לכם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש לי עוד הערה קטנה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה לא משהו אבל בכל זאת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כרגע דיברו חברי דן שרק 300 אוטובוסים נגישים.

קזיס מצליח: 626 אוטובוסים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מתוך כמה?

קזיס מצליח: מתוך 1060 אוטובוסים.

מאיר ברכה: אנחנו בשנה הקרובה מכניסים עוד 100 אוטובוסים חדשים.

מאיר ברכה: עד שנת 2014 כל האוטובוסים בחברת דן יהיו נגישים לאוכלוסיית המוגבלים.

מאיר ברכה: צריך לציין שכל האוטובוסים כיום מונגשים, חלק מהם לציבור המוגבלים שלא צריכים כיסאות גלגלים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לפי מה שאתם אומרים זה נשמע לא ברור למה אנחנו מקיימים את הדיון בוועדה הזאת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הכול בסדר גמור.

מאיר ברכה: אני רוצה לציין בפני גברתי שהתקנות מחייבות אותנו עד שנת 2014 להנגיש את כל האוטובוסים ולהחליף את האוטובוסים.

אורי מקלב: דיברנו על זה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים את זה.

אורי מקלב: אנחנו לא באים אליכם בדרישות לגבי הדברים שאתם לא מחויבים.

אורי מקלב: אנחנו רק דורשים על מה שאתם מחויבים.

אורי מקלב: אנחנו לא מבקשים אקסטרות.

אורי מקלב: דוד קמחי בבקשה.

דוד קמחי: שלום רב לכל האנשים המכובדים שיושבים פה.

דוד קמחי: שמי דוד קמחי מחברת קווים, תחבורה ציבורית.

דוד קמחי: אנחנו מפעילים את אשכולות, פתח תקווה, בקעת אונו ואשכול עפולה.

דוד קמחי: אני נמצא כאן על תקן גם כמתכנן תנועה של סניף עפולה והעמק וגם כמנהל הבקרה של חברת קווים, ואני רוצה לתת כמה נתונים מעודדים.

דוד קמחי: בשנה האחרונה באשכול העמק, כל האשכול כולו לחלוטין במאה אחוז, אתם מוזמנים לבוא ולראות, מונגש לחלוטין.

דוד קמחי: מאה אחוזים נגישות.

דוד קמחי: מדובר שם, יש לנו באשכול 30 רכבים עירוניים נגישים בכל האשכול.

דוד קמחי: עכשיו גם באשכול, גם בעיר מגדל העמק.

דוד קמחי: שמה פועלים עשרה אוטובוסים נגישים לחלוטין.

דוד קמחי: אני יכול לומר לכם שבאשכול פתח תקווה סיימנו לשנת 2010 את כל הנושאים של המידע הן בשפת ברייל והן ללקויי ראייה.

דוד קמחי: זה נמצא במאה אחוז בעיר פתח תקווה.

דוד קמחי: באשכול בקעת אונו זה בשלבי סיום אחרונים.

דוד קמחי: אני רוצה עכשיו לדבר בכובע השני שלי כמנהל הבקרה של החברה וגם כנהג בחברה שאני פוקד את האוטובוס פעמיים בחודש.

דוד קמחי: אני יכול לומר שקיימת בעיה מאוד מאוד קשה בנושא אכיפה.

דוד קמחי: אתם מוזמנים לבוא ולראות.

דוד קמחי: למשל בנת"צים על ציר ז'בוטינסקי, אני עובד בקו 68 שיוצא מקריית אונו לתל אביב.

דוד קמחי: אי אפשר להיכנס עם אוטובוס ואני עובד עם אוטובוס נמוך רצפה.

דוד קמחי: אי אפשר להיכנס עם אוטובוס למפרצים בחלק גדול מאוד וניכר מאוד מתחנות האוטובוס.

דוד קמחי: עכשיו העניין שנאמר פה על הראי, זה נכון לחלוטין.

דוד קמחי: כי מה שקורה אם עומד רכב פרטי באמצע המפרץ ומנסים להיכנס עם האוטובוס, הרי אוטובוס צריך רדיוס מסוים ומנסים להיכנס להתקרב עם החזית שלו לתוך המדרכה המראה והגובה של המדרכה, הנוסעים חוטפים מכה בראש.

דוד קמחי: אנחנו צריכים שיעזרו לנו לאכוף את זה.

דוד קמחי: זה לא התפקיד שלנו לאכוף את זה.

דוד קמחי: אנחנו מסיעים את הציבור.

קריאה: אם יש לך איזה מכשול פנה למשטרה.

דוד קמחי: אז בוא אני אראה לך פניות שלי, שלי אישית כמתכנן תנועה לעירית בני ברק ולגורמים המתאימים בעיריית תל אביב.

דוד קמחי: בעיריית תל אביב קיבלנו כן היענות.

דוד קמחי: יש באבן גבירול כיום, שמו שם פקח של העירייה, עומד כל היום ליד העירייה.

דוד קמחי: באבן גבירול.

דוד קמחי: אבל צריכים להרים את הכפפה בעוד רשויות מקומיות.

דוד קמחי: וזה התפקיד שלכם להתריע בפני הרשויות כדי שהן יעזרו לנו.

דוד קמחי: אני לא רואה פה אנשים מהרשויות המקומיות.

דוד קמחי: יש לנו שיתופי פעולה איתם.

דוד קמחי: אי אפשר להגיד שלא.

דוד קמחי: אני רואה שיתופי פעולה ויש שיתופי פעולה נהדרים בעפולה ובבקעת אונו באמת.

דוד קמחי: אבל יש מקומות שהם כמו שטח הפקר.

דוד קמחי: בציר ז'בוטינסקי אף אחד לא לוקח אחריות.

אורי מקלב: אנחנו מקבלים שגם צריך להיות שיתוף פעולה עם הרשויות המקומיות.

דוד קמחי: כבוד היושב ראש יש עוד דבר אחד שאני רוצה להגיד, אני שמעתי את הדבר הנהדר הזה שעכשיו הכפילו את הקנסות בגין הפרעה לחנייה לנכים.

דוד קמחי: תכפילו גם את הקנסות בגין הרכבים שמפריעים לאוטובוסים.

דוד קמחי: זה לא פחות חשוב.

דוד קמחי: תכפילו גם שם את הקנסות.

דוד קמחי: צריך להעלות את זה לדיון ציבורי את הדבר הזה.

דוד קמחי: אוטובוס מסיע יותר אנשים בעלי מוגבלויות מאשר חניה אחת בודדת.

דובר: בסדר.

דובר: אתה צודק.

דובר: נכשיר את הנהגים שלנו.אבל גם צריך להכשיר את הציבור שיעזור לנו בשביל לתת את השירות שאנחנו רוצים לתת.

דוד קמחי: באמת כבוד היושב ראש אני אומר לך זה כואב, אתם לא יודעים כמה שזה כואב.

דוד קמחי: אני מרגיש את זה גם כן כנהג כשאני עובד באוטובוס פעמיים בחודש.

דוד קמחי: אתם לא מבינים את ההרגשה שאי אפשר להיצמד עם האוטובוס להיצמד למדרכה.

דוד קמחי: לי יותר קל כנהג אוטובוס לעשות את העבודה שלי כאשר אני נצמד למדרכה.

דוד קמחי: ומצליח אמר מקודם שהוא מורה ומחנך, אז זה מתחיל גם מבתי הספר כבוד היושב ראש.

דוד קמחי: גם בבתי הספר צריך לדבר על זה.

דוד קמחי: לא ייתכן, בואו תראו בפתח תקווה, בימי שישי מאה ילדים יורדים לכביש בבת אחת.

דוד קמחי: האוטובוס גם אם הוא רוצה הוא לא יכול  להיצמד למדרכה.

דוד קמחי: הוא נאלץ לעצור בצורה לא בטיחותית.

דוד קמחי: מה קורה אם עומד נכה ליד הילדים האלה?

דוד קמחי: מה קורה?

דוד קמחי: מה קורה?

אורי מקלב: מה שאתה אומר זה  נכון.

אורי מקלב: אנחנו מודעים לזה שיש עוד בעיות.

אורי מקלב: אנחנו מודעים לבעיות של המראות, לבעיות של החנייה במקום של תחנות האוטובוסים, אנחנו מודעים לכך שיש אנשים שיורדים מהמדרכות.

אורי מקלב: אבל אנחנו גם יודעים על מקרים של נהגים שלא פועלים על פי ההנחיות.

אורי מקלב: אנחנו לא מדברים על הפרעות.

אורי מקלב: בהפרעות צריך לטפל במישור של השלטון המקומי, במישור של אכיפה, כל זה צריך לעשות, בטיחות.

אורי מקלב: אבל אנחנו עכשיו רוצים לשמוע פה במקרה הזה לא אם תפנו למצליח אז אני אסדר את זה, לא שאם יש הפרעה אז אני לא יכול להיצמד למדרכה.

אורי מקלב: במקרה שאין כל הפרעה, במקרה שהנהג לא עושה את המאמץ המקסימלי הבטיחותי כדי כן להתקדם וכדי כן להתקרב למדרכה.

אורי מקלב: אנחנו באמת צריכים לשלב זרועות, לעשות באמת דבר מושלם.

אורי מקלב: כל אחד צריך לעשות את החלק שלו, אז אנחנו אולי נגיע לדבר יותר שלם ונתקדם בעניין.

אורי מקלב: עכשיו אני רוצה לעשות הפסקה.

אורי מקלב: משה אמסלם מרכבת ישראל.

אורי מקלב: אני מאוד מעריך את כושר האיפוק שהבאת היום לישיבה, ואיפוק זה כוח.

אורי מקלב: אבל כדי שלא תחזור על עצמך אני רוצה לעשות כאן סבב של האנשים שהבטחתי להם את רשות הדיבור.

אורי מקלב: ואתה המסיים בין הדוברים.

אורי מקלב: אני יודע שנערכת לישיבה הזו ויש לך מה להגיד, וזה גם היה אחד הדברים המרכזיים, הנושא של הרכבת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב ראש לפני שאתה עושה את הסבב אני רק רוצה להעיר הערה כי אתה סיימת בנושא הזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם פה אומרים שעד שנת 2014 כל האוטובוסים צריכים להיות נגישים, בעזרת השם, שזה יהיה על פי חוק, אבל מאוד חשוב שאנחנו נשים לב שלא יקרה מצב כזה שכאשר כל האוטובוסים יהיו נגישים אז יתחילו לשים משקל ולבדוק אם זה 240 קילו, אם זה 235 קילו, 300 גרם, 400 גרם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ויש לי קצת חשש שלמרות שהאוטובוסים יהיו נגישים יהיו פה כמה דברים שיכולים בעצם לפגוע בזה וכדאי שאנחנו אולי גם בהחלטה בעצם נבטיח שזה לא יקרה.

אורי מקלב: דיברנו על הרבה דברים, דיברנו על תחנות, דיברנו על שילוט.

אורי מקלב: יש כמה וכמה דברים, והשירות של הנהגים שזה לא צריך לחכות עד שנת 2014.

אורי מקלב: עם זה אפשר להתחיל ממחר.

איריס ברקת: זו פניה למשרד התחבורה.

איריס ברקת: זה הנהגים, זו ההתנהגות של הנהגים.

איריס ברקת: אני חייבת פשוט לציין את זה.

איריס ברקת: אנחנו בעוד שבועיים בערך אנחנו נראה סרט הדרכה לנהגים שבו השתתפו אנשים עם מגובלות, כל סוגי המוגבלויות.

איריס ברקת: אנחנו הולכים לקיים כנס גדול.

איריס ברקת: שוב כנס.

איריס ברקת: זה הכנס השני כבר שמשרד התחבורה עושה להגביר את המודעות.

איריס ברקת: אנחנו נזמין את כל המפעילים לשם הדרכה איך הנהג צריך להתנהג כשבן אדם עם מוגבלות כזאת או אחרת נמצא בסביבתו, וזה חלק מרמת השירות.

אורי מקלב: מאה אחוז.

אורי מקלב: אנחנו מאוד מאוד מכבדים ומעריכים את הפעולה הזאת.

אורי מקלב: אבל אני אומר לכם כל פעולה שאין אכיפה בצידה זה שטר בלי שובר בצידו.

אורי מקלב: זה לא עוזר שום דבר.

אורי מקלב: אנחנו באמת שואלים איריס, האם יש לכם נתונים לגבי כמה נהגים קנסתם ושפטתם אותם על התנהגות לא הולמת מול אנשים עם מוגבלות, האם יש לכם חתך של הדברים האלה?

איריס ברקת: יש לי חתך אבל אני לא התבקשתי להביא את הנתונים האלה לישיבה.

איריס ברקת: אני לא רוצה לתת סתם מספר.

איריס ברקת: אבל אני אשמח מאוד להעביר לכם.

אורי מקלב: האם את יכולה להגיד לנו בחצי משפט מדוע הנסיעות הבינעירוניות אינן מונגשות לנכים?

איריס ברקת: זה ייכנס לתקנות שכרגע אנחנו עובדים עליהן.

אורי מקלב: תודה רבה.

איריס ברקת: זה מופיע באתר משרד התחבורה.

איריס ברקת: ואנחנו פתוחים לשמוע.

דובר: צריכים להעביר את הסרט הזה שעליו דיברת בכל הארץ.

איריס ברקת: בוודאי.

איריס ברקת: אבל סרט זה לא מספיק.

איריס ברקת: זה חלק מתהליך שמתקדם.

אורי מקלב: מר בני אור בבקשה, רשות הדיבור.

בני אור: בכל אופן, לא צריך לראות את הכול שחור רבותיי.

בני אור: אנחנו ראינו שחור, אשתי ואני, כשהיינו עולים לרכבת ולא רצו להעלות את הקלנועית.

בני אור: תוך כדי מאבק שלצערי נאלצנו לעשות אותו הרכבת נעתרה ואפשרה לקלנועיות לעלות בעזרתו של חבר הכנסת אילן גילאון והנציבות.

בני אור: הפעלנו את כולם וכולם עשו את זה למען המטרה הזאת.

אורי מקלב: אתה יכול להגיד שהיום אין בעיה עם קלנועיות לעלות לרכבת?

אורי מקלב: כי אנחנו קיבלנו פניות שיש בעיות עם זה.

בני אור: קלנועיות בגודל מסוים יכולות להיכנס, בגודל שיכול להיכנס לרכבת בצורה סבירה.

מרים אור: אני רוצה להגיד שאנחנו ניהלנו מאבק.

אורי מקלב: אנחנו מעריכים את זה ומוקירים את זה.

אורי מקלב: אני רוצה אבל להפסיק את המינוח של מאבק.

אורי מקלב: אני רוצה שזה תהיה פנייה ושהפנייה תתקבל.

אורי מקלב: אנחנו שואפים לזמן הזה.

בני אור: למרות הכול אני חושב שזה צריך להיות מוסדר בחוק, שזה לא יהיה לפי גחמות ליבם של אנשים.

בני אור: זה דבר אחד.

בני אור: עכשיו לגבי אוטובוסים וכל הרמפות האלה.

בני אור: מה שאנחנו עדיין חשים, אני לא אכנס לזה כי אני מאמין שזה יכול לספוג הכול.

בני אור: אין בעיה.

בני אור: אבל אפשר לסדר שיפוע בכל התחנות, שיפוע פשוט שמאפשר לנכה לרדת גם לכביש ואז לא תהיה בעיה.

שלי יחימוביץ': שיפוע הוא לא דבר תקני.

שלי יחימוביץ': זה לא מקובל עלינו.

אורי מקלב: אז צריך לפתור את הבעיה.

דובר: אפשר לשים שם מעלונים.

אורי מקלב: מר חיימוביץ, אני לא יודע מה תקני או לא תקני אבל צריך לחשוב על משהו כן תקני.

אורי מקלב: חוץ מזה אנחנו גם לא ממציאים את הגלגל ואנחנו גם לא ממציאים את העגלה במקרה הזה ויכול להיות שאפשר יהיה ללמוד ממקומות אחרים בעולם ששם יש מודעות או ניסיון יותר גדול בנושא הזה.

אורי מקלב: יכול להיות שמהם אפשר יהיה ללמוד מה שאכן כן תקני.

אורי מקלב: אנחנו צריכים לאמץ דברים תקניים שמקלים על בעלי מוגבלויות.

שמואל חיימוביץ: השיטה של אוטובוסים נמוכי רצפה זה לימוד מחו"ל.

שמואל חיימוביץ: למדו מחו"ל ויישמו את זה פה.

איריס ברקת: אנחנו עדיין בוחנים את זה מול מכון התקנים ומול אגף הרכב אצלנו במשרד התחבורה כדי שתהיה הנחיה ברורה לכולם ואנחנו נשים איזשהו שילוט, מדבקה או משהו כזה או אחר כדי שהנהג לא יצטרך להחליט אם כן להעלות או לא להעלות את הנכה.

אורי מקלב: אנחנו כבר מדברים על אחרי העגלות.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על הרמפות הקטנות, משהו שיאפשר לרדת לכיוון הכביש, שהנכה יוכל לרדת עם כיסא הגלגלים.

אורי מקלב: אנחנו אין לנו בעיה.

אורי מקלב: אם יש רצון טוב אז הדברים יכולים להיפתר.

אורי מקלב: אנחנו חוששים מקיבעונות, מקיבעון מחשבתי, מקיבעון מעשי.

אורי מקלב: אנחנו נתקלים בכל מיני קיבעונות בארץ.

אורי מקלב: אם יש פתיחות אני לא מודאג, אני בטוח שאנחנו נמצא פתרונות, הראשונים שנמצא פתרונות זה אנחנו כאן בארץ.

אורי מקלב: אם יש רצון, אם תהיה פתיחות בנושא הזה.

אורי מקלב: הבעיה שלנו בנושא הזה כשאנחנו דנים בוועדה הזאת זה הקיבעון, הקיבעון המחשבתי.

אורי מקלב: אני לא אומר קיפאון.

אורי מקלב: קיפאון זו מילה יותר חריפה.

אורי מקלב: אבל קיבעון זה מילה שעדיין לא נכנסה ללכסיקון כאן.

אורי מקלב: אין לה משמעות פוליטית אלא משמעות מעשית.

אורי מקלב: בהרבה משרדים והרבה רגולטורים מתקבעים על איזושהי מחשבה.

אורי מקלב: חלק מהדברים שאנחנו עושים פה בוועדה אנחנו מנסים להפשיר את הקיבעון ולפתוח את זה.

אורי מקלב: יש לך עוד משהו להוסיף?

אורי מקלב: אז בקצרה.

בני מור: יש את הבעיה עם המוניות.

אורי מקלב: עניין המוניות לא נמצא בתקנון.

אורי מקלב: אתה צודק במה שאתה העלית.

דובר: למה?

דובר: יש תקנות בקשר למוניות.

איריס ברקת: אנחנו מאוד מקווים שעניין המוניות יעלה בימים הקרובים על שולחן הכנסת.

דובר: יש תקנת תעבורה שאוסרת על מוניות להעלות נכה עם כיסא גלגלים למשל.

אורי מקלב: בסדר.

אורי מקלב: תודה רבה, תודה רבה.

אורי מקלב: בבקשה אדוני, אבנר בטיסט.

אבנר בטיסט: אני אבנר בטיסט, חבר מטה מאבק הנכים ואני גם סוקר וכתב של נגישות ישראל.

אבנר בטיסט: לפני שנתיים בדיוק היינו כאן בדיוק דומה, חוץ מיושב ראש הוועדה, יושבת ראש הוועדה היתה סופה לנדבר.

אורי מקלב: היא היתה יותר סימפטית ממני נכון?

אבנר בטיסט: לא אמרתי.

אבנר בטיסט: אמרתי שהיה דיון באותו נושא.

אבנר בטיסט: על זה אני אדבר איתך אחרי זה.

אבנר בטיסט: כרגע מה שאני רוצה זה לדבר תכל'ס.

אבנר בטיסט: אז לפני שנתיים היה כאן דיון דומה.

אבנר בטיסט: אני קיוויתי שהדיון הזה לפחות יראה עד כמה התקדמנו מאז.

אבנר בטיסט: כי היא באה וטענה אז ששלוש שנים כבר מדברים ולא נעשה שום דבר.

אבנר בטיסט: ואני התכוונתי לבוא הנה דווקא עם דבר חיובי מאוד שזה הפעולה שאותה אני רוצה לראות שהוועדה תקדם, הפעולה שנעשתה ברכבת ישראל עם קרונות סימנס עם שני מעלונים לקרון, עם שירותי נכים.

קריאת בינים: שלא פועלים.

קריאת בינים: שלא מופעלים.

אבנר בטיסט: היום זה לא מופעל באופן חלקי אבל אמרתי שזה צריך להיות כיוון שצריך ללכת אליו ולא להתחיל לנסות לבנות כל מיני דברים שלא מתאימים.

אבנר בטיסט: יש הסכם על 585 משנת 87.

אבנר בטיסט: הייתי מצפה שהוועדה תעבור ותבדוק את זה מולם שהם מקדמים את זה לפי מה שהם טענו.

אבנר בטיסט: כי הם בעצם ניסו לגמור את זה עד סוף השנה הזאת וגם עכשיו הם טענו שעד  סוף או אמצע שנת 2011 יהיו להם עוד קרונות כאלה.

אבנר בטיסט: אלה הקרונות הנכונים.

אבנר בטיסט: זה דבר אחד.

אבנר בטיסט: דבר שני, מה שהזכירו כאן בקשר לכיסאות הגלגלים זו אותה תופעה שהיתה לנו בזמנו, שדיברו שיש מעליות שאולי הן לא לכל הנכים.

אבנר בטיסט: אז המצב הוא כל כך אבסורדי ואני מצטרף למה שאמרה יוליה שמאלוב ברקוביץ וגם למה שכבודו היושב ראש אמר, הקטע הוא כזה משרד הבריאות מאשר את כל כיסאות הגלגלים כאן לכן משרד הבריאות יודע מה משקלם של כיסאות הגלגלים בישראל.

אבנר בטיסט: לכל כיסא כזה, גלגלים ממונע לפחות שהם מקפידים, לכל כיסא גלגלים כזה מצורף לנכה ואן ויש עליו מעלית.

אבנר בטיסט: משום מה המעלית הזו מצליחה לסחוב את כיסא הגלגלים על הנכה שיושב בו.

אבנר בטיסט: עכשיו אני בניגוד לזה שקבעו סף של 250 קילו שיכולים להעלות לאוטובוס, אם 250 קילו לא מספיקים לכל סוגי כיסאות הגלגלים צריך לבדוק את זה ואז להעלות את זה לדיון.

אבנר בטיסט: העובדה האמיתית היא שכמו שאני גם כתבתי בזמנו כתבה על הנושא של קלנועיות, אני מצטרף לבני ומרים אור, בהתחלה לא פרסמו את זה, אמרו שקלנועיות קטנות הם שווי כיסא גלגלים ואת אותה קלנועית שמרים נוסעת איתה לרכבת היא גם נוסעת איתה  בואן של בני.

אבנר בטיסט: לכן אני אומר עוד פעם צריך להחליט, קודם כל כיסאות גלגלים ממונעים בטוח כולם עולים.

אבנר בטיסט: הדבר השני הוא, האם גם קלנעיות באותו סדר גודל יכולות לעלות?

אבנר בטיסט: בכל אופן זה מוגדר על ידי משרד התחבורה גם הכיסא שלי מאושר.

אבנר בטיסט: מה שאני רק אומר שאם באמת יש להם בעיה...

אבנר בטיסט: קודם כל כיסא ששוקל 250 קילו זה עונה על הכול לדעתי.

אורי מקלב: אבל לא ניכנס למשקל עכשיו.

אורי מקלב: זה דבר מקצועי.

אבנר בטיסט: מה שרציתי רק להגיד שאני מצפה ומקווה שבשנה הבאה שיהיו תוכניות עבודה ונקדם את זה.

אבנר בטיסט: זאת אומרת אם היום יש כך וכך רכבות, 10 רכבות, אני מכיר אותן, אני מכיר את כל מה שעשו עם קרונות סימנס, וזה נטמע.

אבנר בטיסט: בבקשה תביאו לנו, תראו לנו שבשנה הבאה יש 40 קרונות כאלה.

אבנר בטיסט: ואז נוכל להתקדם.

אבנר בטיסט: ועוד הערה אחת, היה כאן את הנושא הזה שחברת הכנסת יוליה שמאלוב ברקוביץ אמרה את זה נכון.

אבנר בטיסט: שמעתי ישר את נציג אגד שאמר, תראה אם הנהג יכול.

אבנר בטיסט: אין דבר כזה אם הנהג יכול.

אבנר בטיסט: אתמול נסעתי אחרי נהג.

אבנר בטיסט: לא היה שום רכב שחנה בתחנה והוא פשוט עמד בצד.

אבנר בטיסט: לכן נהג זה מה שהוא צריך לעשות, לעצור, להיות אדיב, ולפעמים גם לעזור לנכה, זה לא נורא אם זה יקרה.

אבנר בטיסט: אז בקיצור מה שאני אומר הוא שאנחנו צריכים לעשות תוכנית קדימה לראות את הדברים, כי כן נעשים דברים בשטח.

אבנר בטיסט: תלונות אני מציע שיגישו אותן לשני מקומות.

אבנר בטיסט: אחד באמת שהן יגיעו לשמואל חיימוביץ, שנית שזה יגיע לד"ר יורם סבירסקי.

אבנר בטיסט: אנחנו מרכזים את כל נגישות ישראל.

אבנר בטיסט: זה הרבה מאוד ולא צריך להיכנס רק לפרטים, למקרה שקרה בבאר שבע, או למקרה במלחה.

אבנר בטיסט: זה נמצא בכל הארץ.

אבנר בטיסט: יש מקומות לא נגישים.

אבנר בטיסט: יש נהגים כאלו.

אבנר בטיסט: יש גם מקומות שהנהג עושה מעל ומעבר ויש התקדמות.

אבנר בטיסט: זה מה שרציתי להגיד.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: תודה לך על הדברים.

משה רוטמן: לי קוראים משה רוטמן.

משה רוטמן: אני מארגון מטה הפעולה של הנכים.

משה רוטמן: היו פה הרבה דיבורים על תקנות, על תוכניות אבל מה שקורה בשטח, איכשהו זה נראה לי מאוד וירטואלי ולא ישים ואם זה ישים זה בשיעורים מאוד נמוכים, ניסו לצייר עתידית שתהיה ורודה.

משה רוטמן: אני מצטער שאני מצטרף לקהל הסקפטי פה שלא חושב ככה ואני הייתי רוצה שזה כן יקרה.

משה רוטמן: הייתי אומר שבעצם בחסות חוסר המעש של הממשלות החברות של התחבורה הציבורית הפכו להיות סוהרות של אוכלוסייה בעלי המוגבלויות בארץ.

משה רוטמן: מצב בלתי נסבל.

משה רוטמן: יש פה קודם כל פיגור תפיסתי של חברה שלנו קודם כל, לאו דווקא  של החברות, אבל הכול מתחיל ונגמר בזה שהחברות הן בעצם מונופול והן יותר חזקות מהמשרדים הממשלתיים.

משה רוטמן: ככה אני לפחות רואה את זה.

משה רוטמן: והנכים, שאתם לא אוהבים להשתמש במילה הזאת, אבל מה לעשות, נכים נקברים בבית.

משה רוטמן: לא לכולם יש ואנים.

משה רוטמן: הם נקברים בבית.

משה רוטמן: זה פשוט מצב לא אנושי.

משה רוטמן: לא אנושי.

משה רוטמן: אני הרגשתי את זה שבוע שהאוטו של הילד שלי שהוא מונשם ומשותק הוא לא היה.

משה רוטמן: הוא היה במוסך.

משה רוטמן: אז הבנתי בדיוק מה המשמעות של זה.

משה רוטמן: וצריכים לשנות את זה על ידי חקיקה ואכיפה.

משה רוטמן: כל הברבורים, כל הוועדות שכל הזמן פורטים, מתכנסים ומדברים על זה, זה כואב, זה מזיל דמעה, כולם מזדהים, אבל בשטח המציאות זועקת ובעצם ההתנהלות היא עקומה, היא לא מתאימה לימינו.

משה רוטמן: אני הייתי השנה פעמיים בלונדון ואני יושב ואני מסתכל על הנכים בחוץ ואיך הם עולים על האוטובוסים ואיך הם עולים על המוניות.

משה רוטמן: איפה אנחנו נמצאים?

משה רוטמן: טובי המוחות שלנו פה במדינה.

משה רוטמן: איזו מדינה אנחנו?

משה רוטמן: למען השם.

משה רוטמן: מדינה שלא מכבדת את החלשים אין לה זכות קיום.

משה רוטמן: אז אני באמת הייתי רוצה לצאת בקריאה תכל'ס תעשו באמת משהו.

משה רוטמן: גם הנכים הם חלק מהחברה והם רוצים להשתלב בה.

משה רוטמן: זה שאנחנו קוברים אותם בבית זה גם קובר להם את שאר האפשרויות, אם זה לעבוד, או לחוות או ללכת למרכזי קניות, ואנחנו בעצם מנציחים ורק משאירים את המצב כמות שהוא, ומדשדשים בחלומות, עם כל הכבוד לכל בעלי התפקידים והארגונים שאני באמת מאוד מכבד אותם, הגיע הזמן להוציא את המרצע מהשק ולהתחיל לעשות דברים.

אורי מקלב: תודה משה.

אורי מקלב: בבקשה אברהם.

אברהם: לצערי הרב פניתי לאגד אז נציג אגד אמר לי שאגד לא עובדת ביבנה.

אברהם: חבל שנציג של חברת תחבורה שעובדת ביבנה לא נמצא כאן היום בדיון.

אברהם: אז משרד התחבורה שישמע.

אברהם: לנציג אגד אני יכול להגיד שאני סתם דוגמה אחת.

אברהם: עשיתי נסיעה לנתניה.

אברהם: ובדרך כלל באים לקחת אותי.

אברהם: אז יום אחד לא באו לקחת אותי והייתי צריך לעלות לאוטובוס לבד.

אברהם: עכשיו יש לי בעיה להניע את עצמי.

אברהם: בסדר, נעזרתי באנשים.

אברהם: הגעתי לאוטובוס.

אברהם: הנהג לא הסכים להיצמד למדרכה וכשפניתי אליו ואמרתי לו, אתה עושה משהו לא בסדר, הוא צחק ואמר, תתלונן עליי.

אברהם: פשוט כך אמר, תתלונן עלי.

אברהם: זה אחד.

אברהם: התלוננתי אכן.

אברהם: פניתי לפניות הציבור.

אברהם: פניתי.

אברהם: שלחתי מכתב וכולי.

אברהם: . פניתי, פניתי, התלוננתי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא קיבלת תשובה?

אברהם: לא קיבלתי תשובה.

אברהם: עד היום עוד לא קיבלתי התנצלות מתחנת אגד.

אברהם: פניתי לסדרן, דיברתי עם הסדרן.

אברהם: אטימות.

אברהם: וכך לגבי התחבורה הציבורית.

אורי מקלב: לפני כמה זמן זה היה?

אברהם: לפני שנה.

אברהם: שנה מהיום.

אברהם: עכשיו אני פונה לנציג הרכבת, כי אני כתושב יבנה לא זכאי כרגע לרכב ואני צריך להיעזר בתחבורה הציבורית.

אברהם: כאשר אני מזמין נסיעה ואני מתאם נסיעה, תחנת יבנה, מנהל תחנת יבנה עובד רק עד 2. אני כמה פעמים חזרתי מנסיעה ונשארתי בתוך הקרון.

אברהם: לא היה מי שיוריד אותי.

אברהם: פעם אחת הורידו אותי חיילים, פעם אחת הוריד אותי מישהו אחר.

משה אמסלם: למה זה קשור למנהל התחנה?

אורי מקלב: מנהל התחנה אמור להוריד את הנכה.

משה אמסלם: זה לא כתוב בשום מקום.

אברהם: סליחה.

אברהם: התחנה לא מאוישת אחרי 2. לי אמרו שאם אין מנהל תחנה אין מי שיוריד אותך.

אברהם: ואז מנסים למצוא פתרון.

אברהם: מקרה אחר.

אברהם: למשל, נסיעה לתל אביב, כאשר אתה אומר שאתה רוצה לנסוע לתל אביב ואתה אמור לחזור בשעה מסוימת.

אברהם: אתה אומר אוקיי, אני רוצה לחזור בשעה כך וכך.

אברהם: אני תיאמתי נסיעה בשש בערב.

אברהם: עליתי מיבנה.

אברהם: רציתי לחזור ב-10 בלילה.

אברהם: אבל הגעתי לתל אביב.

אברהם: התבטלה הפגישה שלי.

אברהם: אני נותרתי בתחנת הרכבת בתל אביב עד השעה המדויקת, שבה הייתי אמור לחזור ולא יכולתי לחזור לפני כן.

אברהם: אמרו לי עד 10 בלילה.

קובי כהן: אני רוצה להגיד רק משפט קצר מנחה.

קובי כהן: משפט וחצי.

קובי כהן: לפני איזושהי תקופה קראתי בעיתונות המקומית שלנו שהיה איזה סכסוך בין הנהגים להנהלה בבאר שבע, והמוטו של הסכסוך היה שהנהגים נקנסים על זה שהם לא מסיימים את מסלול הנסיעה שלהם באיזשהו זמן שהוקצב להם.

קובי כהן: הם נקנסים על זה בכסף.

קובי כהן: עכשיו אני שואל את השאלה, והשאלה שנשאלת היא שאלה מאוד פשוטה.

קובי כהן: אם הנהג נקנס על זה שהוא מתעכב מצד אחד ומצד שני הוא אמור לעצור את הרכב, לכבות אותו, לפתוח רמפה, ובמקרה בדרך היו לו גם איזה שני רמזורים אדומים ועוד איזה פקק.

קובי כהן: אז איפה הוא?

קובי כהן: עם כל הרצון הטוב.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מצטערת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה להגיד לך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני הייתי בסיור לא מזמן באגד ולא נראה לי שכאשר נהג מתעכב מסיבות שאתה מדבר עליהן מישהו קונס אותו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא כנראה בדרך הלך לסופרמרקט, קנה לאשתו חלב.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה לא נראה לי.

קריאת ביניים: אצלכם זה לא קיים, אבל בחברות אחרות קונסים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל זה נושא שצריך לבדוק.

דוברת: אי אפשר להזמין מראש בשעות מסוימות.

דוברת: משעה 4 אין מערך רכבות.

משה אמסלם: יש לי כמה דברים לומר ואני אשתדל לעשות את זה בקצרה כי אני מבין שזמנה של הוועדה התאחרה מעל למתוכנן.

משה אמסלם: המדובר ברכבת ישראל.

משה אמסלם: אני אחלק את הדברים שלי לשני חלקים, קודם כל מה שנאמר בתקנון וראיתי את המחקר שעשתה יחידת המחקר והמידע של הכנסת.

משה אמסלם: למעשה אנחנו מקדימים את מה שנאמר בתקנון מבחינת ההתנהגות שלנו על פי התקנות.

משה אמסלם: מקדימים ויותר.

משה אמסלם: עד סוף שנת 2011 אנחנו אמורים שכל תחנות הנוסעים שלנו יהיו מונגשות כאשר השנה היינו צריכים על 80%.

משה אמסלם: יש בסך הכול 4 תחנות נוסעים היום שהן אינן מונגשות שהן בתהליך של תכנון והנגשה.

משה אמסלם: את כל הפעולות שאני מדבר עליהן אנחנו עושים בשיתוף עם נציבות הנגישות שגם מפקחת עלינו ושולחת דוחות ואנחנו מצידנו מתקנים את מה שיש לתקן ומנגישים את מה שצריך.

משה אמסלם: קצת סטטיסטיקות.

משה אמסלם: בשנת 2009  היו 3300 הזמנות של אנשים מוגבלים לרכבת ישראל  כאשר 86% מהם היו מוגבלים עם כיסאות גלגלים והיתר זה סוגי מוגבלות אחרים.

משה אמסלם: בשנת 2010 ועד עכשיו היו לנו למעלה מ-5000 נסיעות של מוגבלים.

משה אמסלם: ועוד משהו קטן, פניות ותלונות ציבור בנושא נגישות בשנת 2009 היו לנו 27 תלונות.

משה אמסלם: בשנת 2010 היו 21 תלונות.

אורי מקלב: רק אלינו הגיעו יותר תלונות.

קריאת ביניים: הבעיה היא שלא עונים.

קריאת ביניים: מבקר המדינה גם כתב על זה.

אפרת ועקנין: אנשים התייאשו.

אפרת ועקנין: ואנשים כבר לא נוסעים ברכבת.

אפרת ועקנין: אנשים פשוט לא נוסעים ברכבת בגלל היחס.

משה אמסלם: את כן נוסעת ואת נסעת אפילו עד מלחה בירושלים.

אפרת ועקנין: אני נסעתי ברכבת בגלל שאין לי אמצעי תחבורה אחר.

אפרת ועקנין: אם היה לי אמצעי תחבורה אחר הייתי נוסעת בו.

אורי מקלב: משה אני רק רוצה להעיר לגבי התחנות.

אורי מקלב: לפי מה שנאמר בחקירה של מרכז המחקר והמידע, אני גם קראתי את המחקר, בכל אופן לפי בדיקה שעשתה הנציבות נמצא שמתוך 43 תחנות שצריכות להיות נגישות 40 תחנות נמצאו בלתי תקינות.

אורי מקלב: יכול להיות שהן נגישות בפוטנציה אבל באופן מעשי הן לא נגישות.

אורי מקלב: אז יכול להיות שיש פער שהיא נקראת נגישה אבל באופן מעשי מה שקורה, היא לא נגישה.

משה אמסלם: הנגישות מתחלקת לכמה סוגים כאשר נכון, כמו שאמרתי 86% זה הנגישות של בעלי כיסאות גלגלים.

משה אמסלם: ופה אנחנו באמת עומדים בתוך 43 התחנות לכל 43 התחנות.

משה אמסלם: יש כמה נושאים נוספים שהיום הם בתהליך של עבודה.

משה אמסלם: אנחנו הולכים להתקין מערכת PIS, זו מערכת מידע לנוסע שהיא תיתן את התשובה ליתר הנוסעים.

משה אמסלם: ובלי קשר לזה כל תחנה, אולי שמואל יעזור לי, לדעתי כבר חלק גדול מ-43 התחנות האלה עברו פיקוח של נציבות הנגישות וכבר נעשו תיקונים, ועל היתר זה עכשיו בבדיקה של התקן ואותן אנחנו נתקן לאחר קבלת הדוח.

משה אמסלם: תוכנית לעתיד כמו שאמרתי זו התקנת מערכת ה-PIS.

משה אמסלם: ממשלת ישראל משקיעה מיליארדים ברכבת כאשר חלק מהמיליארדים האלה הם לטובת הנגישות.

משה אמסלם: אנחנו מתייחסים לזה ברצינות רבה מתוך מגמה לעשות את זה ולעמוד בכל התקנים ויותר.

משה אמסלם: זה לגבי הנושא של מה שבתקנות.

משה אמסלם: אנחנו עושים גם מעבר לתקנות.

משה אמסלם: דיברו פה חברים על נושא הקלנועית.

משה אמסלם: קלנועית זה כלי רכב לכל דבר.

קריאת ביניים: לא. לא.

קריאת ביניים: לא לפי תקנות תעבורה.

משה אמסלם: בסדר.

משה אמסלם: יכול להיות.

משה אמסלם: לא לפי תקנות תעבורה.

משה אמסלם: אבל זה כלי רכב והוא לא כיסא גלגלים בכל מקרה.

משה אמסלם: בכל זאת כאשר היתה פניה מצד חבר הכנסת אילן גילאון ומעוד אנשים שדיברו פה, אנחנו הבאנו את זה לדיון בהנהלת הרכבת, ואנחנו אישרנו את זה בהגבלות מסוימות של גודל, שמבחינה פיזית זה בעייתי, שלא ייכנסו במתקנים כמו מעלית או המעברים של הרכבות.

משה אמסלם: אנחנו ציידנו את מנהלי התחנות באיזשהו שטיח שאם יש ספק שאותו מתקן יעלה על השטיח ואם הוא עומד בזה אז אנחנו נוכל להכניס אותו.

משה אמסלם: חיפשנו פתרונות יצירתיים.

משה אמסלם: דיברו פה על פרסום.

משה אמסלם: באתר האינטרנט של הרכבת זה מפורסם.

משה אמסלם: הנציבות של הנגישות אמורה להעלות את זה באתר שלה.

משה אמסלם: אולי הם העלו את זה אולי לא, אני לא בדקתי, אבל זה גם כן יעלה שם.

אפרת ועקנין: מה שכתוב באתר הוא לא מעודכן והוא לא נכון.

אפרת ועקנין: בתור אחת שנוסעת ברכבת, מה שכתוב שם לא מעודכן ולא נכון או שנציגי הרכבת משקרים.

משה אמסלם: עשינו עוד כמה דברים.

משה אמסלם: למשל, לצערי איזה בן אדם שהתעוור הגיש תלונה, קראנו לו, הוא נתן הרצאה על התחושות שלו, הוא נפטר לאחר מספר חודשים.

משה אמסלם: הוא נתן לנו הרצאה על המתקן הזה שאפשר באמצעותו, זו מערכת להתמצאות וניווט עבור אנשים שהמוגבלות שלהם זו ראייה.

משה אמסלם: אנחנו התחלנו פיילוט בתחנת תל אביב.

משה אמסלם: זה לא כתוב בתקנות ולמרות זאת אנחנו נעשה את זה.

משה אמסלם: נושא נוסף זה מוגבלים שהם לא עם כיסא גלגלים שצריכים הליכון.

משה אמסלם: התקנות לא חשבו על זה.

משה אמסלם: בא בן אדם עם הליכון ורוצה לעלות לרכבת.

קריאת ביניים: מה רע בזה?

קריאת ביניים: למה אתה לא נותן לו אפשרות לעלות לרכבת?

משה אמסלם: אני נותן לו אפשרות לעלות לרכבת.

דובר: אני יודע שדחיתם.

משה אמסלם: לא דחינו שום דבר.

משה אמסלם: אני אגיד לך מה עשינו.

משה אמסלם: בשנת 2008 פנתה אלי אימא של חיילת.

משה אמסלם: קראתי לה לפגישה ובדקתי איתה את הנושא הזה.

משה אמסלם: קנינו כיסאות גלגלים לתחנות.

משה אמסלם: מוגבל מהסוג הזה, אני מעלה אותו על כיסא גלגלים, בעזרתו אני מכניס אותו לתוך הרכבת, שאחד הדברים שאותה אימא של החיילת אמרה לי שצריכים להרים אותה.

משה אמסלם: אני לא מרים אותה.

משה אמסלם: היא יושבת על כיסא גלגלים, אני מכניס אותה לרכבת.

משה אמסלם: בתחנה שהתקנו אותה יחכה לה כיסא גלגלים, עם מתקן ההרמה יוריד אותה.

משה אמסלם: קורות תקלות.

משה אמסלם: בארגון כזה גדול קורות תקלות.

אפרת ועקנין: תקלה זה פעם אחת.

אפרת ועקנין: זה לא 30 פעמים ביום.

קריאה: תתמקד בשירות של הרכבת.

אורי מקלב: קריאת ביניים זה פעם אחת.

אורי מקלב: אבל אם זה כמה פעמים זה כבר שיטה.

אורי מקלב: אני אתן לך כיוון על מה לדבר.

אורי מקלב: דיברנו על מספר השעות הרב שצריך להזמין מראש נסיעה ברכבת ונוכחתי שזה נושא מאוד אקוטי אצל כל הדוברים.

אורי מקלב: אני מבין היום אחרי ששמעתי את עדויותיהם, זה דברים שאתה מתרשם.

אורי מקלב: כשקראתי על זה שצריך להזמין נסיעה ברכבת 12 שעות מראש לא כל כך הבנתי.

אורי מקלב: אבל כשאתה נוכח שבחיי היומיום 12 שעות מראש זה מקשה מאוד .

אורי מקלב: אנשים לא יכולים לתפקד כך, לתכנן כל כך הרבה שעות מראש.

אורי מקלב: אחרי הכול זו לא נסיעה לחוץ לארץ.

אורי מקלב: הניידות פירושה ניידות וזה אומר גם מהירות וגם זמינות.

אורי מקלב: הזמנים, לא לפני זה ולא אחרי זה, 4 אחרי הצהריים.

אורי מקלב: אנשים לא יכולים לעמוד בזה.

אורי מקלב: זה פוגם בכל.

אורי מקלב: זה חלק מהנגישות, הזמינות.

אורי מקלב: זה דבר אחד.

אורי מקלב: שנית, למה צריך מנהל תחנה?

אורי מקלב: אני נותן לך את זה ברצף.

אורי מקלב: למה מנהל התחנה לא נמצא?

אורי מקלב: ועוד דבר, אתה אומר תקלות.

אורי מקלב: אנשים בכל אופן רוצים לשמוע מה רכבת ישראל עושה כדי שאנשים יוכלו להשתמש ברכבת ביעילות.

אורי מקלב: צריך לקחת בחשבון, אדם שסיכם עם הרכבת שבשעה מסוימת הוא חוזר, זה צריך להיות כמעט אפס תקלות.

אורי מקלב: בגלל שבן אדם נמצא כבר בתוך הרכבת.

אורי מקלב: לנסוע עד בנימינה או לנסוע עד חיפה כאשר הוא צריך לנסוע בכלל למקום אחר זה לא סביר.

אורי מקלב: יש תקלות מסוג של איחור של כמה דקות.

אורי מקלב: את זה אפשר להבין.

אורי מקלב: אבל להשאיר בן אדם בתוך רכבת ושהוא יסע למקום אחר בכלל זה לא מתקבל על הדעת.

אורי מקלב: מה שאנשים רוצים לשמוע ממך זה כמה הפנמתם את הבעיות של הנכים?

אורי מקלב: כמה מאמצים אכן נעשים למען הנכים?

אורי מקלב: אתה אומר שיש לכם הרבה נסיעות.

אורי מקלב: אחוז של הנוסעים בעלי המוגבלות הוא אולי פרומיל מאחוז הנוסעים הרגילים.

אורי מקלב: יכול להיות.

אורי מקלב: אבל זו הדרך היחידה שלהם כרגע להגיע ולהתנייד בארץ לא בנסיעה בינעירונית.

אורי מקלב: הם בתוך החברה שלנו ואנחנו רוצים לתת להם את כל השירות כמו לכולם.

אורי מקלב: זה לא יכול להיות שאחוז הנוסעים המוגבלים ייפגעו מתוך כל אותם מיליונים שנוסעים איתכם.

אורי מקלב: הם צריכים לקבל את הביטוי הנכון בחשיבה, ועל זה אנחנו רוצים לשמוע.

משה אמסלם: אני אתחיל ככה, קודם כל לגבי ההודעה מראש זה משהו שכתוב בתקנה.

משה אמסלם: עכשיו אני לא אומר, אם היום מגיע בן אדם מוגבל לתחנה ורוצה לעלות לרכבת אני משתדל לתת לו את השירות.

משה אמסלם: מה שאני צריך להבטיח זה שני דברים, קודם כל להעלות אותו לרכבת, דבר שני להוריד אותו מהרכבת.

משה אמסלם: בשביל זה אני צריך להפעיל מתקנים מיוחדים ובמקרים מסוימים גם כן להעביר אותו לרכבות גשר.

משה אמסלם: אני צריך להבטיח את שלושת הדברים האלה על מנת להבטיח כמו שאתה אומר שלא יקרו תקלות כמו שלצערי, ומהחמורות ביותר תיארו פה.

אורי מקלב: זה נטל הנכים.

אורי מקלב: אם עושים את זה בהערכה, בהוקרה, באמפטיה הכל נראה אחרת.

אורי מקלב: אני שואל אותך תקנת 12 השעות מראש.

אורי מקלב: איזה מאמצים נדרשים מרכבת ישראל שההזמנות לא יהיו 12 שעות מראש?

אורי מקלב: שזה יהיה הרבה פחות?

אורי מקלב: אני מבין שיש יותר הכבדה, יותר חישוב של ההתנהלות.

אורי מקלב: אבל מה הדבר הזה?

אורי מקלב: אני לא יכול להבין את זה.

אפרת ועקנין: אם אני מטלפנת 11:55 לפני הזמן לא מעלים אותי.

אפרת ועקנין: לא מזמינים לי מקום.

אפרת ועקנין: 11:55.

אפרת ועקנין: אם זה לא דווקא אז אני לא יודעת.

אפרת ועקנין: 11:55 שעות לפני, לא 12 שעות לפני הזמן, 11:55 לפני הזמן הם לא מקבלים את ההזמנה.

אפרת ועקנין: אז אם זה לא דווקא אני לא יודעת מה זה.

אורי מקלב: אני אמרתי מקודם, המתח, הלחץ, זה לא הרבה לפני זה, לא מעט אפילו אחרי זה.

אורי מקלב: מה ההיגיון של זה?

אורי מקלב: עם מה רכבת ישראל צריכה להתמודד בקשר להזמנות?

אורי מקלב: אם בתוך ההמונים, אם אנחנו באמת רוצים לייחד את בעלי המוגבלויות ביום הזה, בדיון הזה שמציין את יום האנשים עם המוגבלויות, אנחנו צריכים להגמיש הרבה יותר את השעות האלה.

אורי מקלב: אני מניח שצריך בשביל זה לתכנן היערכות אחרת.

אורי מקלב: אבל לא יכול להיות ש-12 השעות האלה יהיו חרב פיפיות.

אורי מקלב: אם נכה לא מזמין 12 שעות לפני הזמן, אלא רק 3 שעות אפשר להגיד לו אני אבדוק, תתקשר בעוד חצי שעה, נראה אם אפשר יהיה לסדר את זה.

אורי מקלב: האם יש עוד מנגנון שהוא הרבה יותר גמיש?

שלומית אבינח: אני כמנהלת הוועדה השתתפתי בכל הדיונים לגבי אנשים עם מוגבלויות וגם הייתי בדיונים לפני שלוש שנים.

שלומית אבינח: אז נציגי הרכבת אמרו בנושא הזה, כי הוא עלה לפני 3 שנים, הם אמרו אנחנו מעבר לתקנות, אנחנו עושים טובה לנכים שאנחנו נערכים לקראתם 12 שעות לפני הזמן.

שלומית אבינח: עברו 3 שנים.

שלומית אבינח: שוב אני אובייקטיבית לגמרי.

שלומית אבינח: אני לא משתמשת ברכבת.

שלומית אבינח: אני אומרת יש פה משהו של נכונות, שצריך פחות נוקשות, יותר הליכה לקראת הנכים.

קריאה: הם עשו את ההיפך הגמור.

משה אמסלם: אני יכול להביא סטטיסטיקות של כמה מהנסיעות שאישרנו שהיתה הזמנה של 12 שעות לפני הזמן וכמה הזמנות שהיו פחות מ-12 שעות לפני הזמן.

משה אמסלם: יש נסיעות רבות שאנחנו מאשרים אותן גם אם הן לא הוזמנו 12 שעות לפני הזמן.

משה אמסלם: אני יכול להוכיח את זה.

משה אמסלם: זאת אומרת אני יכול להביא לך סטטיסטיקות של נסיעות כאלה.

משה אמסלם: היום ברכבת אין מצב שאנחנו לא מאשרים נסיעה.

משה אמסלם: אין מצב.

אפרת ועקנין: שקר.

אפרת ועקנין: שקר.

אפרת ועקנין: ויש לי את כל העדות לכך.

אפרת ועקנין: זה שקר.

אפרת ועקנין: מול שקר אתה לא יכול להתמודד.

אפרת ועקנין: אתה יכול להתמודד מול כל דבר.

אפרת ועקנין: מול שקר אתה לא יכול להתמודד.

אפרת ועקנין: זה שקר.

אפרת ועקנין: זה שקר עלוב ויש לי את כל העדות לכך.

אפרת ועקנין: רק ביום חמישי שעבר בכיתי לרביב בטלפון.

אפרת ועקנין: בסדר?

אפרת ועקנין: אל תשקר.

אפרת ועקנין: עם שקר אני לא יכולה להתמודד.

אפרת ועקנין: עם הכול אני יכולה להתמודד.

אפרת ועקנין: עם שקר אני לא יכולה להתמודד.

אפרת ועקנין: כי שקר אתה אומר דבר אחד, אני אומרת דבר אחר.

אפרת ועקנין: זה שקר.

אפרת ועקנין: מספיק כבר.

אפרת ועקנין: די.

אפרת ועקנין: זהו גמרתי הדברים שלי.

אפרת ועקנין: לא גמרתי.

אפרת ועקנין: אם זה שקר מול שקר אתה לא יכול להתמודד.

אפרת ועקנין: זה שקרים.

אפרת ועקנין: נאמרים פה שקרים.

אפרת ועקנין: מול שקר אתה לא יכול להגיד שום דבר.

אפרת ועקנין: אתם שקרנים.

אברהם: רכבת ישראל שיפרה את עצמה.

אברהם: הם לא מחזיקים רק מנהלים ועובדים, הם מחזיקים עובדים של חברות מנפאאור.

אברהם: אותם דיילים אמורים לתת את השירות כביכול.

אברהם: יש תחנות שבאמת אני צריך להגיד קיבלתי שירות נהדר.

אברהם: אני יכול גם לציין את זה.

אברהם: אבל יש תחנות שאתה בא ואתה עומד חסר אונים.

אברהם: לא ייתכן שנכה יעמוד 4 שעות ואני מתחנן למנהל התחנה, נתקעתי והתבטלה פגישה, אני רוצה לחזור ליבנה.

אברהם: אני בתל אביב, נשארתי משעה 6 בערב עד הרכבת של 10 כי קבעתי מראש שאני אסע בשעה 10.

אברהם: אמרתי, ריבונו של עולם, 4 שעות מ-6 עד 10

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אם הם יכלו להעלות אותך בכל שעה,

קריאה: הם לא יעלו.

קריאה: הם לא יעשו את זה.

קריאה: הם לא עושים את זה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לשאול אותך דווקא.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה יודע אני מאוד אוהבת את מנכ"ל הרכבת באופן אישי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שהוא איש משכמו ומעלה ואני בטוחה שאני גם אלך לדבר איתו באופן אישי על כל מה שקרה פה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה הזמנה 12 שעות מראש?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תסביר לי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא מבינה את זה.

אפרת ועקנין: באף מדינה אין דבר כזה.

משה אמסלם: קודם כל כשהתקנות יצאו היה צריך להזמין נסיעה 24 שעות מראש.

משה אמסלם: זה התחיל מזה.

משה אמסלם: אנחנו לפני שהתחלנו את התקנות הורדנו את זה ל-12 שעות מראש.

קריאה: עשיתם לנו טובה.

משה אמסלם: 12 שעות זה הזמן שאנחנו צריכים להיערכות על מנת להגיע למצב שאני יכול לתת את השירות לנכה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה זה אומר?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תסביר לי במה זה כרוך?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה אתם עושים?

משה אמסלם: אחד, זה איש שיחכה ויוכל להעלות את המוגבל לתוך הרכבת.

משה אמסלם: יש מתקן שצריך להפעיל אותו ולהעלות את האיש לרכבת.

משה אמסלם: שניים, זה תחנת הקשר.

קובי כהן: למה עובד הרכבת לא נמצא ברכבת?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני גם שואלת את זה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה באמת?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה קצת תמוה בעיניי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: 12 שעות?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו מדינה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש בדיחה שבא תייר לישראל ואמר שהוא היה בישראל, ראה את הכול, מהצפון ועד הדרום.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שאלו אותו, ומה עשית בחצי יום הנותר?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מדינת ישראל, 12 שעות להודיע מראש?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה צריך להיות 12 דקות אולי, לא 12 שעות.

קריאת ביניים: אפילו להכין מטוס לוקח פחות זמן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תגיד איפה אנחנו יכולים לעזור לך כנבחרי ציבור עם התקנות.

אורי מקלב: אני חושב שאנחנו מיצינו את השאלה.

אורי מקלב: מכל הצדדים אמרנו אותה עד למקסימום.

אורי מקלב: אבל אני חייב לתת לו להתרכז גם בתשובה.

אורי מקלב: אני חייב לאפשר לו את זה.

משה אמסלם: אני אחזור שוב.

משה אמסלם: מה אני עושה היום עם 12 השעות האלה?

משה אמסלם: זה אני מקבל את ההודעה, אני מתאם את הנסיעה מול כל הגורמים שאני צריך לתאם איתם.

משה אמסלם: יש לנו 47 תחנות.

משה אמסלם: לכל תחנה יש את האחראי שלה או מי שאמור לקבל את האחריות על אותה נסיעה.

משה אמסלם: יש תחנות שהן עם 6 רציפים, יש תחנות עם 2 רציפים.

משה אמסלם: צריך להעביר מרציף לרציף.

משה אמסלם: כל הפעולות האלה הן פעולות שאנחנו צריכים לתת את האפשרות לעשות את זה.

משה אמסלם: יש רכבות שהן עדיין לא נגישות.

משה אמסלם: היום זה רק 4%.

משה אמסלם: יכול להיות שבעתיד כאשר הרכבות יהיו 100% נגישות, יכול להיות שאפשר יהיה לשקול לקצר את הזמן הנחוץ להודיע מראש לרכבת.

משה אמסלם: רכבות שהן לא נגישות היום הן 4%.

משה אמסלם: עלי לדאוג שהנכה לא יגיע דווקא לאותה רכבת לא נגישה.

משה אמסלם: הרי המסלול  של הרכבות, זה תשבץ.

משה אמסלם: הרי הרכבת הזאת פה מחר היא שם.

משה אמסלם: זה משחק כזה.

אורי מקלב: אני רוצה לכוון אותך לתשובה.

אורי מקלב: התקנות קבעו שצריך להודיע 12 שעות מראש.

אורי מקלב: אנחנו אומרים שזה זמן מקסימום.

אורי מקלב: אבל לא יכול להיות שבחלק גדול מהמקרים, אולי 50% הם לא יכולים להודיע 12 שעות מראש.

אורי מקלב: אני אשאל אותך יותר.

אורי מקלב: אני לא רוצה לשאול אותך על העבר.

אורי מקלב: האם אתה יכול לעשות כך שמהיום תצא הנחיה לכל העובדים, לכל מנהלי תחנות הרכבת, אני כמעט בטוח שלא הנחיה כזאת, נקבע אמנם שצריך להודיע 12 שעות מראש, אבל אני מבקש ואנחנו מורים לכם לעשות הכול כדי לצמצם את הזמן, אם זה יהיה בר ביצוע שיהיה אפשרי להודיע בכל שעה.

אורי מקלב: אם זה ישודר לאנשי השטח ואם אכן תבחנו את המקרים, למה במקרה כזה וכזה לא היתה אפשרות להיות יותר גמישים.

אורי מקלב: לוקחים את מנהלי התחנות, מעבירים את המסר הזה לכולם.

אורי מקלב: בודקים מדוע במקרה הזה הוא היה צריך לחכות שעות, ולמה לא היה לך עובד שלך שנמצא בתחומי התחנה?

אורי מקלב: מדוע לא ביקשת ממנהל התחנה לעזור?

אורי מקלב: אחרי שעה יכולת להעלות אותו על הרכבת.

אורי מקלב: בעקבות פניות אני שואל, במקרה של אברהם מיבנה.

אורי מקלב: הוא הגיע לתחנה יותר מוקדם והוא היה צריך לחכות עד 10, מה היתה הבעיה בתל אביב?

אורי מקלב: למה ביבנה לא יכל מישהו לחכות לו בשעה 9.

קריאה: לנוסעים רגילים הם כן מאפשרים לעלות יותר מוקדם.

אורי מקלב: אני כן משתמש ברכבת.

אורי מקלב: אני יודע מה קורה שם.

אורי מקלב: אני מכיר את מצבת העובדים שלכם.

אורי מקלב: משה זה מה שמצפים מכם.

משה אמסלם: קודם כל קיימת הנחיה שלי באופן אישי שכאשר יש פניה להשתדל לטפל בה גם אם לא הוזמן מקום 12 שעות מראש וגם אם האיש מגיע ישר לתחנת הרכבת ומבקש לבצע את הנסיעה.

משה אמסלם: קיימת הנחיה לכל נותני השירות.

משה אמסלם: קיימת הנחיה להשתדל ולעשות את זה.

אפרת ועקנין: לא מכניסים בכלל נכים בהיותם נכים לתחום הרציף.

אפרת ועקנין: הם לא יכולים להיכנס לרציף כשאר האנשים.

אפרת ועקנין: אנחנו צריכים לחכות עד שעובד התחנה יהיה נחמד ויסכים לעזור לנו.

אפרת ועקנין: ואם לא, גם יש אקדחים שלופים שמכוונים כלפינו.

אפרת ועקנין: זה ככה היה בדיוק.

אפרת ועקנין: שלא אפשרו לנו להיכנס לרציף.

אורי מקלב: לא אפשרו לכם להיכנס לרציף עצמו?

אפרת ועקנין: כן.

אפרת ועקנין: אי אפשר להיכנס לרציף.

אפרת ועקנין: אנחנו לא יכולים להיכנס לרציף אם אנחנו לא מוזמנים לשעה היעודה.

אורי מקלב: אם את רוצה לשאול משהו במודיעין, מותר למוגבל להיכנס לתחום התחנה ולשאול אינפורמציה במודיעין על מועדי יציאת הרכבת.

דובר: יותר מזה.

דובר: אם אני בא עם כיסא גלגלים וחבר שלי עוזר לי והוא מסכים להעלות אותי על המדרגות לתוך הרכבת.

דובר: הם לא יכולים למנוע את זה מאיתנו.

אפרת ועקנין: הם מונעים מאיתנו להיכנס לרציף.

משה אמסלם: אנחנו לא מונעים את זה.

אפרת ועקנין: אל תגיד לי לא.

אורי מקלב: ואם אתם רוצים למשל לקנות משהו בקיוסק?

אפרת ועקנין: לא מאפשרים לנו.

משה אמסלם: אני מוכן לבדוק כל מקרה פרטני.

משה אמסלם: אני לא מכיר דבר כזה.

אורי מקלב: אנחנו נבדוק את זה.

אפרת ועקנין: אני רוצה להגיד משהו למר אמסלם.

אפרת ועקנין: יש לי עוד 25 דקות רכבת ואני לא אגיע בתוך 25 דקות.

קריאת ביניים: הנה, מבחן המציאות.

משה אמסלם: אני אומר שוב, קשה לי להתמודד עם מקרים פרטיים, זה מחכה 4 שעות, אני לא יודע, צריכים לבדוק כל מקרה לגופו.

משה אמסלם: כשאנחנו מקבלים פניה זה נבדק ואם קורה אירוע שאני צריך ללמוד ממנו, אני לומד ומפיק לקחים.

משה אמסלם: קשה לי להתמודד עם אמירות שנזרקות כאן באוויר.

משה אמסלם: ההנחיה שלי ברורה לשרת עד כמה שניתן את הנכים בכל אירוע ובכל תקופת זמן.

משה אמסלם: יש גם בעיות אחרות.

משה אמסלם: אבל לשאלה שלך זאת התשובה.

אורי מקלב: אנחנו מודים לכולם.

אורי מקלב: אנחנו חייבים לסיים.

אורי מקלב: לא נערכנו לישיבה ארוכה מאוד.

משה אמסלם: יש לי מכתבים שבהם הנכים מביעים תודה על השירות.

משה אמסלם: אז צריך גם לציין את זה.

אורי מקלב: אנחנו אמרנו בתחילת דברינו, אמרנו ואני ציינתי את  זה שנעשו הרבה דברים על ידי כולם, גם על ידי הרגולטורים, על ידי כל המשרדים.

אורי מקלב: שמים דגש.

אורי מקלב: אבל אנחנו יושבים פה בדיון על הדברים שלא נעשים.

אורי מקלב: יש לי כמה סיכומים בנידון.

אורי מקלב: אנחנו נפנה גם לשר התחבורה בנידון וגם למנכ"ל משרד התחבורה.

אורי מקלב: אנחנו נפנה גם למשרד המשפטים ולכל מי שאחראי ובכלל זה נפנה גם לכל חברות התחבורה כדי לקדם באופן אמיתי את כל הנושאים האלה.

אורי מקלב: יש לנו כמה הצעות לייעול.

אורי מקלב: אחד מהדברים הוא, אבל לפני זה אני מבקש לראות את התקנות החדשות.

אורי מקלב: אני מניח שחלק מה שהעלינו פה, יש לנו תקווה, שבתקנות החדשות זה יימצא כמו שכל האוטובוסים גם העירוניים וגם הבינעירוניים יהיו נגישים לנכים.

אורי מקלב: אנחנו רוצים לשים דגש שליד תחנות הרכבת יהיו אוטובוסים נגישים יותר.

אורי מקלב: זו עבודה שצריך לעשות.

אורי מקלב: אני נעריך מאוד אם ישימו לב לזה.

אורי מקלב: זה חלק מהבקשות שיש.

אורי מקלב: אין לי ספק, אני מסכם בשם רכבת ישראל שהדברים שנשמעו פה נכנסו לליבם של נציגי רכבת ישראל.

אורי מקלב: אני מציע שאתם תשבו עם ארגוני הנכים בישיבה מקצועית, לשמוע באופן ברור את הפונים בזמן לא מוגבל.

אורי מקלב: יש רבים, אם  אפרת ועקנין רוצה להשתתף או אחרים שמשתמשים ברכבת.

אורי מקלב: אולי באינטרנט תפרסם שתתקיים פגישה עם ארגוני הנכים ואנשים פרטיים, הנכים בעצמם כדי לרדת לפרטים, לזמן לאותה פגישה את מנהלי התחנות.

אורי מקלב: אני חושב שאם המסר יעבור שבאמת מצפים מעובדי הרכבת למשהו, שזה חשוב לרכבת ישראל בעניין הזה אני בטוח שנגיע לפתרונות.

משה אמסלם: אבל אני אעשה את זה מול הנציבות.

אורי מקלב: ביחד, הנציבות, נציגי שר התחבורה, אנחנו נוכל להפנות אותך לארגונים.

אורי מקלב: אתם תפרסמו את דבר הפגישה גם אצלכם.

אורי מקלב: אתם באמת תראו שאתם באים לקראת הנכים.

אורי מקלב: המסר שלכם צריך להיות אם אני יוכל לסכם את זה בשמך, אחד הדברים הכי טובים שיקרו זה אם אתם תקיימו יום מיוחד או חצי יום עם הארגונים של הנכים, עם הנכים, תפרסמו את יום העיון כדי שתצאו משם עם תובנות מתאימות ובאמת מועילות.

אורי מקלב: תודה רבה לכולכם.