ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 317, 2010-11-30 09:30

ציון פיניאן: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

ציון פיניאן: היום יום שלישי כ"ג בכסלו תשע"א, 20 בנובמבר 2010 והנושא שעל סדר היום: העסקת תלמידים מגיל 16 במפעל מוגן במסגרת יום לימודים בחינוך המיוחד  לציון היום הבין לאומי לאנשים עם מוגבלות.

נילי ריימונד: אני רכזת השדולה בכנסת למען אנשים עם מוגבלות של אילן גלאון.

נילי ריימונד: הנושא שאנחנו מבקשם לעלות על הסדר היום הוא בעקבות תלונה של הורי ילדים הלומדים במסגרת החינוך המיוחד בבתי הספר,.

נילי ריימונד: חינוך מיוחד עד גיל 21.

נילי ריימונד: ילדים בגיל 16 במקום לשבת בבית הספר וללמוד מועסקים בין פעמיים עד ארבע פעמים בשבוע במסגרת של עבודה מוגנת גם בתוך כותלי בית הספר וגם מחוץ לכותלי בית הספר.

נילי ריימונד: השאיפה שלנו בסופו של דבר יחלקו את בית הספר לשני מסלולים, מסלול אחד עד גיל 21 ומסלול שני אחרי גיל 21.

נילי ריימונד: במסלול בית הספר עד גיל 21 אנחנו שואפים לייצור שני מסלול מקבילים כמו שהיו בעבר, בתי ספר מקצועיים ובתי ספר להשכלה כללית.

נילי ריימונד: אנחנו מתמקדים בחינוך מיוחד לאוכלוסייה עם פיגור שכלי, מה שנקרא מוגבלות קוגניטיבית.

נילי ריימונד: אנחנו רוצים שיאפשרו להם לימודים כלליים או הכשרה מקצועית.

נילי ריימונד: כשאנחנו אומרים הכשרה מקצועית אנחנו מתכוונים למקצועות כמו: קונדיטור, שף, חקלאי, איכותן סביבה וכיד הדמיון הטובה ,ליצור להם את המרב לאינטליגנציות  מרובות שיוכלו להשתמש בהם גם בגיל מאוחר יותר, בגיל 21 כשהם עוזבים את מערכת החינוך.

נילי ריימונד: להזכיר היסטורית, משרד החינוך החליט להרחיב את חוק חינוך המיוחד מגיל 18 ועד גיל 21 כדי לייצר להם שוויון הזדמנויות כמו לילדים רגילים שבגיל 18 יוצאים לצבא ונחשפים למערכת יחסים אחרת של קבלת מרות, אחריות וסמכות.

נילי ריימונד: זו הסיבה ההיסטורית שבעבר משרד החינוך החליט להמשיך את חוק החינוך המיוחד עד גיל 21.

נילי ריימונד: אם כבר בגיל 16 אנחנו מוציאים אותם ממעגל הלימודים ומכוונים אותם למקומות עבודה אנחנו מאבדים את כל המומנטום להמשיך ולייצר להם את ההשכלה הגבוהה.

נילי ריימונד: היו"ר ציון פיניאן:     	תודה רבה, משרד החינוך בבקשה.

לאה שקד: אני מאגף החינוך המיוחד.

לאה שקד: ראשית אנחנו מסכימים עם הגברת שאין לשלוח ילדים בגיל בית הספר עד גיל 21 לעבודה.

לאה שקד: אנחנו לא שולחים ילדים לעבודה ולהעסקה אלא יש לנו יחידת לימוד לכלל התלמידים ולכלל הלקויות.

לאה שקד: יחידת לימוד שנקראת "הכנה לחיים".

לאה שקד: יחידת הלימוד היא בעצם תכנית הליבה של החינוך המיוחד והיא כוללת עשרה נושאים.

יהודית גידלי: אולי תעבירי לנו איזה תקציר?

ציון פיניאן: יושב ראש הוועדה אינו פה כרגע, ואני רק מחליפו, אודה אם תפרטי לנו בקצרה.

לאה שקד: בבקשה.

לאה שקד: היחידה הזאת כוללת עשרה נושאים, היא תכנית הליבה של החינוך המיוחד לכלל הלקויות.

לאה שקד: מתוך העשרה נושאים שהם נושאי לימוד יש יחידה אחת בלבד שעוסקת בעולם העבודה.

לאה שקד: ההתנסות, הדגש הוא על ההתנסות בעולם העבודה וזה ניתן כיחידת לימוד, לא לשלוח את הילדים לעבוד בזמן שהייתם במסגרת החינוכית אלא ליצור להם התנסות בעולם אמיתי.

לאה שקד: קשה לדמות את העולם האמיתי בתוך המסגרת החינוכית.

לאה שקד: הילדים יוצאים בגיל 16 ולא יותר מיום אחד בשבוע, כאשר לקראת עזיבתם את מערכת החינוך בגיל 21 הם יכולים להגיע עד שלושה ימים, הדגש הוא על עד שלושה ימים.

לאה שקד: ההתנסות במשך השנים מגיל 16 עד 21 היא כדי להעצים את עניין הבחירה.

לאה שקד: כדי שהילדים עם המוגבלות הקוגניטיבית יוכלו לבחור בין מסלולים מקצועיים אחרי  21 הם צריכים להיות חשופים ליותר מאשר התנסות אחת.

לאה שקד: תכנית הלימודים אכן אומרת שמגיל 16 עד 21 צריך להתנסות לפחות בשלושה מסלולים.

יהודית גידליי: הם באמת נמצאים בשלושה מקומות עבודה שונים בשנים האלה?

לאה שקד: הם מתנסים בשלושה מקומות שונים.

יהודית גידליי: הם גם עושים עבודה שונה בכל אחד מהמקומות?

לאה שקד: כן.

נילי ריימונד: זה הרצוי, זה לא המצוי.

לאה שקד: סליחה, אני מדברת על תכנית לימודים.

לאה שקד: אם ישנה איזו טענה לגבי מוסד כזה או אחר, אנחנו בוודאי נטפל בה.

יהודית גידלי: איך זה עובד?

יהודית גידלי: טרימסטר במקום אחד, או אחרת?

לאה שקד: במקומות מסוימים זה כך, אולם זה גם יכול להיות שנה במקום כזה ושנה במקום אחר.

לאה שקד: לכל התנסות יש את הכללים שלה, ויש את מעגל ההפנמה של אותו תלמיד כשהוא חוזר.

לאה שקד: בדרך כלל הם לא הולכים יחידים אלא כקבוצה המלווים בדרך כלל או על ידי קלינאות התקשורת שצריכה לעשות את ההתאמה או על ידי מחנך הכיתה.

ציון פיניאן: סליחה, יש לי שאלת תם, ישבתם בינכם כדי לנסות להשיג משהו?

לאה שקד: הפנייה אלינו הייתה לדעתי לפני כשלושה ימים, כך שלא ישבנו.

לאה שקד: אנחנו בוודאי נשתף פעולה עם כל גוף שרוצה לשתף פעולה.

לאה שקד: היו וועדות כאלה ואחרות שדוקטור דליה טל השתתפה  מטעמנו בוועדות כאלה ואחרות.

לאה שקד: אני מבקשת לומר שיחידת הלימוד שנקראת "ל"ב 21", לקראת בגרות, לוותה על ידי פרופסור שונית רייטר מאוניברסיטת חיפה ועוד אנשי אקדמיה נוספים.

יהודית גידלי: את רוצה למסור לנו גם את היקף הזמן שהם נמצאים, הם הרי יכולים להיות במקום עבודה אחד שעה ובמקום עבודה אחר שמונה שעות.

לאה שקד: זה תלוי ביכולות של התלמידים.

לאה שקד: זה תלוי במקצוע בו התלמידים בחרו להתנסות, וכמובן באפשרות להתנסות בסביבה הקרובה.

יהודית גידלי: סליחה, אני שואלת כי את אמרת קודם שיש עשר יחידות ומתוכם יחידה אחת היא ההתנסות בעבודה.

יהודית גידלי: אבל לא בהכרח מובן מדברייך שהיחידה הזאת היא 10%, היא יכולה להיות גם בהיקף של 50%.

לאה שקד: לא. עשרת הנושאים הם: ידע והשכלה, כשהכוונה להשכלה כללית מעבר ללימוד של חשבון קריאה וכדומה, עצמאות אישית, קשר בין אישי חברתי, חינוך מיני וחינוך לחיי משפחה, חינוך לבריאות, כשאחד מהם הוא חינוך לעולם העבודה וזה הקונטקסט, אזרחות פעילה, תרבות ופנאי והכרות עם מוסדות ושירותים בקהילה.

לאה שקד: התכנית כולה נקראת "ל"ב 21"- ראשי תיבות לקראת בגרות.

יהודית גידלי: הם גם ניגשים לבגרות?

לאה שקד: חלקם כן.

לאה שקד: חלק מהתלמידים בעלי לקויי למידה, יכולים לצאת גם עם תעודת בגרות מלאה,  לגבי ילדים עם לקות קוגניטיבית יש לנו עניין שכמעט לכל תלמיד לאפשר לגשת אפילו ליחידה אחת, כמובן הוא לא יגיע לתעודת בגרות מלאה, אבל הוא יגיע ליחידה טכנולוגית אחת, כי מי שניגש ומצליח ביחידה טכנולוגית אחת, זה מקנה לו ערך של 12 שנות לימוד.

לאה שקד: זה אומר, שכאשר הוא מסיים את לימודיו בגיל 21 האופציות שתפתחנה בפניו כדי להרחיב את השכלתו אם הוא מגיע עם קרדיטציה של 12 שנות לימוד כמובן שהן ן הרבה יותר רחבות.

לאה שקד: לכן אנחנו מנחים את בתי הספר, שכלל התלמידים כולל אלה עם הלקות הקוגניטיבית, במידת האפשר כמובן, ייגשו ליחידת בגרות אחת כיחידה טכנולוגית.

לאה שקד: אני רוצה לתת לדוגמא של ניצול עולם העבודה מסביב בית הספר – מרכז שיקום נוער תל אביב, אומנם לא ביקשתי את רשותם לציין אותו, אני מלווה את ההתנסות הזו הרבה מאוד זמן.

לאה שקד: מרכז שיקום נוער ביפו אכן פותח מסלול  התנסות לעוזר שף,  אבל המסלול הזה לא תופס את מלוא יום הלימודים.

לאה שקד: בכל שנה מי שמתנסה בעולם הזה הם לא יותר מעשרה תלמידים מכלל תלמידי בית הספר.

לאה שקד: כלומר אין איזו הכוונה והסללה שכלל התלמידים מאותו בית הספר יעשו את אותה התנסות.

לאה שקד: אם אנחנו נמצא שחלק מהילדים זה רצונם אנחנו כמובן נעזור להם.

לאה שקד: מרכז שיקום נוער, נדמה לי שזו השנה השישית, שיצר קשר עם מלון דויד אינטרקונטיננטל תל אביב, מקיים את ההתנסות יום בשבוע - - -

נילי ריימונד: גם תלמידי תיכון "בליך" נשלחים לשם, אם זה כל כך טוב?

ציון פיניאן: סליחה, בלי ההערות, היחיד שמעיר זה רק אני.

לאה שקד: עשרה תלמידים שזו בחירתם ובתאום עם ההורים שרוצים לבחון שזו דרכם בחיים נשלחים יום בשבוע יחד עם הצוות החינוכי.

יהודית גידלי: מה הם עושים שם?

לאה שקד: הם מתנסים.

לאה שקד: מלון דויד אינטרקונטיננטל  הקצה חדר סמוך לשף של המלון, שף המלון מלמד אותם את הלימודים העיוניים שקשורים לנושא של עולם העבודה.

לאה שקד: התלמידים חוזרים חזרה לבית הספר ומנסים לעבד את הנושאים האחרים כמו: היחסים האחרים, או מה קורה כאשר החונך שלו או אחד השפים כעס עליו.

לאה שקד: את התכנית הזאת אני מלווה אישית, לא אחת קורה שתלמיד מתנסה אחרי תקופה מסוימת אומר "חשבתי שזה עולם קסום וזה לא זה" אז הוא עובר למשהו אחר.

לאה שקד: במקומות אחרים עוברים התנסויות אחרות ולא כולם כתלבושת אחידה הולכים לאותן התנסויות.

לאה שקד: משרד החינוך כמדיניות, לגבי תלמידים שאינם ילדים עם צרכים מיוחדים, החליט כבר לפני מספר שנים לא ללמד במהלך שהייתם של תלמידים בבתי הספר מקצוע.

לאה שקד: מקנים כלים להכשרה ואנחנו נמסכים על ספרות מקצועית ועל עבודות מאוד מקצועיות מפני שהעולם המודרני כל כך משתנה.

לאה שקד: קורה, גם שהתלמיד הרגיל לא עם צרכים מיוחדים מכשיר את עצמו לאיזה מקצוע וכשהוא מסיים את הצבא ונקלט בעולם העבודה מסתבר שהמקצוע הפך ללא רלוונטי.

לאה שקד: אחת דוגמאות המאוד קלאסיות לעניין, הוציאו את ההכשרה של נגרות ומקצועות  מה שהיה ברשות אורט עמל ואחרות.

לאה שקד: אנחנו בדומה וכדי לתת שוויון הזדמנויות גם לתלמידים עם צרכים מיוחדים אנחנו מלמדים עקרונות הקשורים למגוון מקצועות והן דייקנות, עמידה בלוח זמנים ודברים נוספים.

לאה שקד: ההתנסות בעולם העבודה הוא סוג של אמצעי כדי לחשוף את התלמידים לעולם העבודה וכדי שזה לא יהיה משהו סטרילי בתוך בית הספר.

לאה שקד: אתם מתפרצים לדלת פתוחה.

לאה שקד: כל תלמיד מגיע קודם כל לבית הספר כדי ללמוד, ואם הוא יכול להגיע ליחידות  בחינות בגרות טכנולוגיות או עיוניות, אנחנו מנסים כל שנה לעלות את מספר התלמידים שעושים יותר יחידות ונגישים לבגרות עם הישגים טובים מאוד וכמובן עם המגבלות שיש לכל תלמיד כפרט.

ציון פיניאן: תודה רבה.

ציון פיניאן: משרד הרווחה והשירותים החברתיים בבקשה.

שלמה אלישר: אני  מנהל אגף השיקום במשרד הרווחה והשירותים החברתיים.

ציון פיניאן: סליחה, אתם מתואמים עם משרד החינוך?

שלמה אלישר: בחלק מסוים.

שלמה אלישר: אני אתחיל עם זה שאגף השיקום במשרד הרווחה והשירותים החברתיים למעשה הוא אגף שמטפל באוכלוסיית אנשים עם מוגבלות  הגדולה ביותר במדינת ישראל שמונה כ- 250,000 איש.

שלמה אלישר: מתוך כ- 140,000 ילדים ובני נוער בעלי צרכים מיוחדים כ- 60,000 בעצם משתייכים לאוכלוסיית היעד של אגף השיקום.

שלמה אלישר: באגף השיקום אנחנו לא חושבים שבני נוער בעלי צרכים מיוחדים צריכים להשתלב במפעלים מוגנים או בתעסוקה מוגנת.

שלמה אלישר: אנחנו כמובן איננו קשורים לעניין הזה בשום דרך שהיא.

שלמה אלישר: אנחנו כמובן לא חושבים כמו שאמרה דוקטור לאה שקד שילדים או בני נוער בעלי צרכים מיוחדים צריכים להשתלב בתעסוקה מוגנת.

שלמה אלישר: הם צריכים להפיק את המקסימום מהמסגרת הלימודית עד גיל 18 או עד גיל 21 אם הם נמצאים בחינוך מיוחד.

שלמה אלישר: כאן יש בעצם שיתוף פעולה בינינו לבין משרד החינוך בכל מה שנוגע לתכניות מעבר מבית הספר לעולם העבודה.

שלמה אלישר: זה כמובן לא תעסוקה מוגנת אלא זו תכנית שבאה בעצם להעצים ילדים ולהקנות להם מיומנויות בתפקודי חיים שונים.

שלמה אלישר: ללמד אותם קצת על עיסוקים שונים, לעשות קצת הערכות אבחוניות לגבי מיומנויות ונטיות מקצועיות כדי שבעתיד יהיה  ניתן למעשה לשלב אותם, לאחר שהם סיימו את בית הספר ולא לפני כן, בתהליכים שיכשירו אותם להשתלבות בתעסוקה בשוק הפתוח, לרכישת מקצוע, ללימודים באוניברסיטה.

שלמה אלישר: אנחנו עושים את זה עם הרבה מאוד גופים שמתמחים בטיפול ושיקום עם אנשים עם לקויות.

שלמה אלישר: למשל עם אגודת שמע, "אלווין" ועם גופים נוספים אחרים.

ציון פיניאן: תודה רבה.

ציון פיניאן: אני מבין שממשרד המשפטים לא הגיעו.

ציון פיניאן: נציג התלמידים בבקשה?

ירון כהן: אני מקרית אתא.

ציון פיניאן: הגיע היושב ראש הקבוע חבר הכנסת אלכס מילר, בבקשה ראשות הישיבה מועברת.

ציון פיניאן: חילופי  יו"ר – היו"ר אלכס מילר

אלכס מילר: תודה רבה, בוקר טוב לכולם.

ירון כהן: אני הייתי בבית ספר לחינוך מיוחד רננים בקריית שמונה.

ירון כהן: גם אותי שלחו לעבוד באמצע שנת הלימודים.

יהודית גידלי: באיזו כיתה שלחו אותך ולאן?

ירון כהן: הייתי צעיר, ושלחו אותי לעבוד במפעל בתל חי, אני לא זוכר את שמו.

יהודית גידלי: לא אהבת את זה?

ירון כהן: אז לא חשבתי על זה כמו היום, וזה חבל.

ירון כהן: היום איפה שאני נמצא אני משלים השכלה, חבל שכך זה היה אז, באנו להגיד מספיק לתהליך הזה.

כרמית רוימי: אני למדתי עד גיל 21 ולא שלחו אותנו מהלימודים לעבודה בכלל, לנו לא היה בכלל.

יהודית גידלי: את חושבת שהיה טוב יותר לו שלחו אותך?

כרמית רוימי: אם היו שולחים אותנו, מגיל 21 לא למדתי בכלל.

כרמית רוימי: מאז שסיימתי בגיל 21 מיד יצאתי לעבודה מעשית, לא ידעתי והלכתי ישר לעבוד.

אינס חאג' יחיא: חשוב לי להעביר את עמדתה של הנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

אינס חאג' יחיא: אנחנו מתנגדים לרעיון של הכנסת מפעל מוגן לכותלי בית הספר וגם הוצאת הילדים בצורה קבועה למפעלים מוגנים.

אינס חאג' יחיא: הנציבות מציעה שהדגש בגילאים 16 עד 21 יושם על קידום התלמיד בתחום הלימודי וההשכלה, ככל האפשר תוך לימוד והכשרה לעולם העבודה והכרות עם מיומנות הנדרשות לכך.

אינס חאג' יחיא: יש להקפיד שתהליכים האלה יעמדו במרכז לחיזוק עצמאותו של התלמיד ויכולתו להשתלב בקהילה.

אינס חאג' יחיא: מתי אנחנו חושבים שראוי לתת לתלמידים להתנסות בעולם העבודה?

אינס חאג' יחיא: – לדעתנו לפני גיל 18 זה לא ראוי בכלל.

אינס חאג' יחיא: אחרי גיל 18 אפשר בהחלט לקדם, להתחיל לקדם התנסויות בעולם העבודה.

אינס חאג' יחיא: חשוב שזה יהיה בשוק החופשי במסגרות נתמכות ואחרות כדי להציג בפני התלמיד מגוון אפשרויות מתוך בחירת התלמיד ומשפחתו.

אינס חאג' יחיא: אנחנו שמים דגש גדול מאוד על חופש הבחירה של התלמיד והתייעצות עם משפחתו וחשוב גם שהעבודה תהייה עם שכר הולם.

אינס חאג' יחיא: לפי מה ששמעתי מאנשי מקצוע תלמידים המועסקים במפעלים מוגנים במסגרת בית הספר מקבלים תמורה סמלית בלבד שלא מגיעה לעשרות שקלים .

אינס חאג' יחיא: דבר זה הוא מאוד לא מקובל ופוגע בתדמיתו של התלמיד ובמוטיבציה שלו לעבוד אחר כך.

אינס חאג' יחיא: אנחנו חושבים שיש חשיבות גדולה לשיתוף פעולה בין הגורמים הרלוונטיים הכוללים את משרד הרווחה, משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה והמוסד לביטוח לאומי.

אינס חאג' יחיא: אני חוזרת ומדגישה שיש להקים מערך של שיתוף פעולה עם המשפחה עצמה.

אינס חאג' יחיא: חשוב לציין, יש רבים שיודעים, ששיא הבשלות הקוגניטיבית של תלמידים עם פיגור שכלי או עם מגבלות קוגניטיביות הוא בגיל 18.

לאה שקד: סליחה, גיל 35.

אניס חאג' יחיא: מהמחקרים שאני ראיתי.

אניס חאג' יחיא: עד כמה וכמה, זה מראה שאם אנחנו קוטעים את הלימודים בגיל 16 ושולחים אותם למפעלים מוגנים זה אומר שאנחנו מחטיאים את המטרה, כי את השנים הכי טובות והכי קריטיות להקנות להם השכלה מראש מאבדים, מנצלים אותם וגוזלים מהם את השנים הפוטנציאליות לקבל השכלה.

אלכס מילר: נמצא כאן נציג ממשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה?

יהודית גידלי: לא.

ירדנה אמסלם: אני מטבריה, אני מייצגת את המכללה לכישורי חיים בגילאי 21 +. אני אימא לבן שלוקה בשכלו, בן 26.

ירדנה אמסלם: לפני ארבע שנים הקמנו בטבריה מכללה יחידה מסוגה בארץ.

ירדנה אמסלם: מכללה עיונית בעידודו של יצחק (בוז'י) הרצוג שנקראת המכללה לכישורי חיים.

ירדנה אמסלם: בבסיס התכנית אנחנו מציעים את המושג איכות חיים.

ירדנה אמסלם: איכות חיים בשבילנו זה חיבור בין סביבה ואדם.

ירדנה אמסלם: הסביבה, כלומר בית, בית ספר וקהילה; אדם, כלומר שאיפות וכדומה.

ירדנה אמסלם: בית הספר שלנו מוכר כאקדמיה, המכללה תקבל הכרה אקדמאית בקרוב ובינתיים אנחנו בשיתוף פעולה עם מכללת עמק הירדן.

ירדנה אמסלם: לומדים חמישה ימים בשבוע.

ירדנה אמסלם: תלמידים כמו שהילדה החמודה הזאת לא זכתה, מגיעים אלינו 17 תלמידים, ובקרוב 30, ולומדים אקטואליה, עברית, חשבון, ידיעת הארץ, גיאוגרפיה.

ירדנה אמסלם: נהנים מכישורי חיים – זה הרבה מאוד, מה שלצערי הרב בבתי הספר הם לא זוכים לזה.

ירדנה אמסלם: אני לא נתקלתי בזה אצל הבן שלי כשלמד בבית ספר נפלא עם מנהל מדהים, אמנון לביא, הוא יצא בלי שום כישורי חיים וכך גם חבריו.

ירדנה אמסלם: לכן אני מתנגדת נמרצות לכך שאת האנשים לא רק בגיל 16 אלא גם בגיל 21 ייקחו אותם לעבודה משום שהם לא באמת בני 21.

ירדנה אמסלם: המכללה שלנו מייצרת גשר עם הרבה במפרים, עם הרבה מאזנים בין בית הספר כשמסיימים אותו בגיל 21 והלאה.

ירדנה אמסלם: מבית הספר שלנו יוצאים התלמידים עם הרבה בטחון עצמי, בין השאר עם בחירת מקצוע, עם בטחון בכך שהם יודעים, עם בטחון בכך שהם שווים.

ירדנה אמסלם: אנחנו לא בוחרים בשבילם את העבודה, העבודה לא בוחרת אותם.

ירדנה אמסלם: הם ואנחנו ובעלי מקצוע בסיעור מוחות עם ההורים והעובדים הסוציאליים בוחרים בשבילם את המסגרת הנכונה.

ירדנה אמסלם: אצלנו עובדים בשעות אחר הצהריים ולא בשעות הלימודים, מסיימים ללמוד והולכים לעבוד, אצלנו פעם בשבוע הולכים לצבא שזו מסגרת שנדב מכיר כבר ארבע שנים.

ירדנה אמסלם: אף אחד לא המציא כאן את הגלגל, את הגלגל המצאנו אנחנו לשמחתנו הרבה.

ירדנה אמסלם: הגיעו אלינו תלמידים שלא ידוע קרוא וכתוב ולמדו  אצלנו אחרי שלוש שנים קרוא וכתוב.

ירדנה אמסלם: שני תלמידים שלנו ניגשים לבגרות, לא מלאה כי אין צורך, הם לא צריכים כי הם לא גאונים.

ירדנה אמסלם: הם צריכים להיות אנשים שמחוברים לעצמם ולקהילה.

ירדנה אמסלם: אין לנו שאיפות שהם יגיעו לאקדמיה במובן הרחב של המילה.

ירדנה אמסלם: השאיפה שלנו היא שהם ימצו את היכולות שלהם ואת הרצון שלהם בעיקר.

ירדנה אמסלם: בתשובה לעורכת הדין אינס חאג' יחיא, ולך גברתי  דוקטור לאה שקד, אני נמסכת על האקדמיה של דוקטור חפציבה ליפשיץ, מאוניברסיטת בר אילן, חברתי הטובה.

לאה שקד: דוקטור דליה טל ומשרדנו היו שותפים, אנחנו רואים את התכנית עין בעין.

ירדנה אמסלם: שיצאה במחקר שמגיל 21 ועד גיל 25 יש עלייה דרסטית בחשיבה הקוגניטיבית.

ירדנה אמסלם: , אם לא נלמד אותם בגילאי 21 עד 25 תהייה צניחה נוראית אחר כך וחבל לפספס את המומנטום הזה.

ירדנה אמסלם: אנחנו מאפשרים לתלמידים שלנו שנקראים "מע"ס (מוסד עם סמל) עמק הירדן" אנחנו מוסד עם סמל ככל דבר עם סמל מסגרת מספטמבר 2007.

ירדנה אמסלם: מאפשרים לתלמידים שלא רוצים ללמוד ללכת לעבוד ולחזור אלינו לחוגים ולעבודה אצלנו במכללה.

ירדנה אמסלם: בסוף השנה אנחנו עוברים לקיבוץ אשדות יעקב איחוד ומרחיבים את המסגרת.

ירדנה אמסלם: החזון שלי, אם שומעים אותי כאן באוזניים הנכונות, יפסיקו לדבר ויתחילו לעשות כי אפשר לעשות.

ירדנה אמסלם: אפשר לעשות הרבה יותר ממה שאנחנו עושים כרגע.

ירדנה אמסלם: אם לא נחשוב על עצמנו, על הרווחה ועל החינוך ונחשוב רק על התלמידים שלנו, התלמידים שלנו יגיעו הרבה יותר רחוק מאשר לעבוד בגיל 21.

ירדנה אמסלם: לא הייתי רוצה לראות את הבן שלי עובד כבר בגיל 21.

ירדנה אמסלם: הייתי רוצה לראות אותו ממשיך ללמוד, עובד ומטייל.

ירדנה אמסלם: זה מה שאני מאחלת לכם ולבן שלי.

ירדנה אמסלם: אנחנו יכולים לעשות את זה עם ראש גדול.

ירדנה אמסלם: תודה.

אלכס מילר: על איזה מספר תלמידים תחת המערכת הזאת של עבודה וכדומה אנחנו מדברים?

לאה שקד: אני מתנצלת כי לא בדקתי את זה כי ההתנסות בעבודה היא למעשה לא לצורך כניסה מיידית לעולם העבודה, היא חלק מתכנית הלימודים.

לאה שקד: אנחנו מעודדים כל בית ספר לנסות את זה, ובעיקר תלמידים לקויי למידה או לקויי חושים מכוונים גם לאקדמיה במובן האקדמי, אפילו לעשות תארים מתקדמים.

לאה שקד: יש לי הערה אחת לדבריה של עורכת הדין אינס חאג' יחיא, ואני מסכימה עם רוב דבריה אבל רק דבר אחד, אנחנו לא שולחים תלמידים להתנסות במפעלים מוגנים.

לאה שקד: זה בניגוד לעמדתנו.

לאה שקד: כלל התלמידים שלנו אינם מקבלים שכר, אנחנו עומדים על כך שלא יהיה קשר עובד מעביד מפני שהילדים צריכים להתנסות לצורך לימודים ולא לצורך עבודה.

לאה שקד: אם יש מישהו שחרג מההנחיות אנחנו משרד החינוך נרצה לדעת את זה.

לאה שקד: אנחנו עומדים על כך שמהפעלים לא ישלמו שכר לתלמידים מאחר והמטרה היא אחרת.

לאה שקד: המטרה ללמד את התלמיד לבחור.

אלכס מילר: אבל יש הבדל בין ההתנסות שהיא במסגרת חינוכית לבין התנסות שמאחוריה תמורה לגוף כזה או אחר.

אלכס מילר: האם יש הסכם עם גופים מסחריים שאותם תלמידים שנכנסים אליהם ומבצעים עבודה ושהנגזרת של העבודה כלכלית לגוף המסחרי, זה נשמע יותר דומה לעבדות מאשר התנסות.

אלכס מילר: שנית, אני תמיד לא קיבלתי, כמו שאת מכירה ובוודאי המשרד שלך מכיר את החוק על הפטור על המלגות.

אלכס מילר: כידוע לך חתכנו מההתחלה כל אפשרות לניצול סטודנטים על ידי גופים בקבלת מלגה תמורת עבודה.

אלכס מילר: אתן לך דוגמה של משרד עורכי דין שבמקום לשלם שכר לסטודנטים מתמחים אצלם הם נתנו מלגה וקיבלו על זה פטור ממס.

אלכס מילר: זה ניצול החוק.

אלכס מילר: חשוב לי לשמוע קודם כל, אם יש פרויקט התנסות בעבודה למה לא מפעילים אותו לכלל ילדי ישראל?

אלכס מילר: אדם צעיר מגיע במסגרת חוק חינוך חובה, יש איסור העסקת נוער עד כיתה י"ב שעד אז הוא כפוף לחוק חינוך חובה, זה חוק שאני העברתי, יש כללים בוררים מתי אפשר לעבוד ומתי לא.

אלכס מילר: אני מברך על כך שמשרד החינוך מצא לנכון לשלב מסגרת התנסות מעשית אבל כמובן אם זה אך ורק במסגרת של ההיבט החינוכי.

אלכס מילר: אני ממש לא מוכן שייקחו תלמידים לגופים כאלה שיחסכו בכוח אדם בזכות תלמידים שמבצעים את העבודה, ועל זה הם מרוויחים כסף.

אלכס מילר: שישלמו שכר כמו שצריך.

לאה שקד: כבוד היושב ראש, אנחנו בהחלט לא מתייחסים לזה כעבודה ולכן גם לא יכול להיות קשר של עובד מעביד.

לאה שקד: לפעמים ההתנסות היא מאוד חלקית, בחלק מהיום, בחלק מהשעות.

לאה שקד: לתלמיד ניתנת האפשרות להתחרט אם הוא בסופו של דבר הוא מבין שזה לא המסלול.

אלכס מילר: יש לך את רשימת המקומות בהם התלמידים עוברים התנסות?

אלכס מילר: מה הם עושים שם בדיוק?

לאה שקד: לי באופן אישי בוודאי אין, אבל ההכוונה היא שזה כחלק מתכנית הלימודים.

לאה שקד: בתכנית לימודים זה לא לעבוד.

אלכס מילר: את מכירה את תכנית ויסקונסין שלא אישרנו אותה כי נוצלו האנשים?

לאה שקד: אנחנו לא רואים בזה ניצול.

אלכס מילר: לכן שאלתי אם יש לך רשימה.

אלכס מילר: מי אחראי על התכנית הזאת?

לאה שקד: דוקטור דליה טל אצלנו.

אלכס מילר: אני אבקש ממך למסור לוועדה את הנתונים, כי כרגע אין את הנתונים האלה והם חשובים.

אלכס מילר: אני גם מבקש מכם לעבור מקום מקום על פי הנתונים הקיימים ולבחון מה נעשה על ידי התלמידים ולראות אם לא קיים ניצול של התלמידים בהיבט כללי לטובת הגופים.

אלכס מילר: לא שמעתי דבר אלא אם פספסתי, תציגו לי את רשימת המקצועות בהם התלמידים מתנסים ואת ההקשר החינוכי שאותם הילדים זוכים.

לאה שקד: אתה לא נוכחת בישיבה כשנתתי את הדוגמה של מרכז שיקום נוער יפו.

לאה שקד: מרכז שיקום נוער יפו – לא לכלל תלמידי החינוך המיוחד, בין שישה לעשרה תלמידים בכל שנה עושים יום התנסות במלון דויד אינטרקונטיננטל  תל אביב.

לאה שקד: למה הם לא אמורים לקבל שכר?

לאה שקד: – מפני למעשה דווקא השף של המלון תורם לתלמידים.

לאה שקד: הם כל היום לומדים במטבח, הם לא נותנים תפוקה.

לאה שקד: סיפקו להם חדר ליד המטבח, שף המלון מלמד אותם את יסודות המקצוע.

אלכס מילר: אם הוא מלמד אותם מקצוע אין בעיה, אבל אם הם שוטפים כלים יש לי בעיה עם זה.

לאה שקד: זאת ההתנסות.

לאה שקד: הרי יכולנו לקחת את אותו שף ולבקש ממנו להגיע למרכז שיקום נוער ביפו, זה לא היה מקבל את אותו רושם על התלמידים שלומדים להגיע למלון ולחדר הנכון.

לאה שקד: ביחידות מאוד קטנות הם גם מבקרים בתוך המטבח, הם חשופים לשפים האחרים ולכן זה מעולם לא יכנס לקטגוריזציה של עבודה.

אלכס מילר: כרגע נתת לי דוגמה שהיא דוגמה יפה מאוד, כמובן שזה לאותם תלמידים שרואים את עצמם קשורים לתחום האוכל ולמטבח, כי אדם שלא מתחבר לזה לא תוכלי להכריח.

לאה שקד: כבוד היושב ראש, לכן לא כלל תלמידי בית הספר מרכז שיקום יפו הולכים.

לאה שקד: נעשתה עבודה חינוכית כחלק מתכנית לב 21 בנושא היכולת לבחור.

לאה שקד: בין שישה לעשרה תלמידים כל שנה, לא כל שנה זה אותו דבר, תלמידים והוריהם במשותף בחרו בהתנסות הזאת.

לאה שקד: עד יציאתם מהמסגרת הם מתנסים רק יום ואפילו לא שלושה ימים.

אלכס מילר: נוכל לקבל את הרשימה?

לאה שקד: אנחנו נכין את הרשימה.

לאה שקד: אני רוצה לחזק את דברייך.

לאה שקד: גם אם בתחילת הדרך עשרה תלמידים התחילו התנסות במלון דויד אינטרקונטיננטל וכעבור חודשיים חלק מהתלמידים יגיד "חשבנו שאנחנו רוצים להתמחות אבל רוצים להחליף" לכן לא מדובר בקשר עובד מעביד.

לאה שקד: אני יכולה לומר שבקרוב יהיה גם טקס כמו כל שנה לבוגרים, מלון דויד אינטרקונטיננטל   מוכן לאפשר לתלמידים המצטיינים, מצטיין בלימודים להמשיך את המשך הכשרתם מגיל 21 כשהוא עוזב את בית הספר.

לאה שקד: כמובן שזה לא מחייב לא את התלמיד ולא את משפחתו, המלון גם לא התחייב להעסיק את כל התלמידים וזו לא הכוונה.

לאה שקד: הכוונה היא ללמד עקרונות של עולם העבודה.

לאה שקד: אנחנו יכולים להרכיב רשימה כזאת, זה ייקח לנו זמן לרכז מכל בתי הספר.

לאה שקד: אני מוכרחה לומר בזהירות שמה שתראו בשנה הזאת יתכן שבעוד סמסטר הרשימה תיראה אחרת כי התלמידים יבחרו אחרת.

אלכס מילר: בסדר גמור.

אלכס מילר: אני רק מבקש לראות תמונה כללית.

אלכס מילר: פספסתי ואני מבקש שתעדכנו אותי מה זה מפעל מוגן ומה עושים שם.

לאה שקד: אנחנו מתכוונים להתנסות במפעל מוגן.

לאה שקד: המפעל המוגן מיועד לאנשים עם מוגבלות שזקוקים למפעלים מוגנים, זה עולם של משרד הרווחה.

לאה שקד: יש לנו קשרי עבודה ותכניות - - -

אלכס מילר: יש כאן מישהו ממפעל מוגן?

מרגלית פילר: אני סגן המנהל הכללי לשיווק באלווין ישראל שמפעילה את אחת התכניות שנקראת תכנית מעבר של משרד הרווחה.

אלכס מילר: וזה מפעל מוגן?

אלכס מילר: בבקשה ספרי לנו גברתי מה זה.

מרגלית פילר: אני רוצה להמשיך את מה שאמרת כעת.

מרגלית פילר: כאמור אנחנו עמותה שעוסקת באנשים עם צרכים מיוחדים מכל מגוון קשת המוגבלות.

מרגלית פילר: בעצם אנחנו היינו מקבלים אותם אלינו אחרי חוק החינוך המיוחד, אחרי גיל 21.

מרגלית פילר: כמו שנאמר כאן, אנחנו מנסים לחשוף את הצעירים למקסימום האפשרויות שבבחירה.

מרגלית פילר: בגיל 21 חלקם יגיעו למכללה, חלקם יגיעו למקומות עבודה.

מרגלית פילר: החשיפה שלנו היא גם לשירות לאומי, גם לצבא.

מרגלית פילר: בעצם תכנית המעבר אמורה לתת להם את החשיפה.

מרגלית פילר: חלק מזה זה גם סוג של התנסות בתעסוקה.

מרגלית פילר: אולי אם נקרא לתכנית המעבר תכנית הכשרה שהיא חלק ממערך הלימודים של בית הספר, זאת אומרת אני מגיעה לבית הספר ויחד עם המורים בונים תכנית לתלמיד כשהאחריות היא של משרד החינוך והיא לא עוברת להיות של משרד הרווחה, כמו שאמר דוקטר שלמה אלישר, האחריות של משרד הרווחה היא מגיל 21 ומעלה.

אלכס מילר: שאלתי שאלה מאוד פשוטה.

אלכס מילר: המפעל מוגן וההתנסות עליה את מדברת, תסבירי איך העניין הזה עובד.

אלכס מילר: כמה שעות, מה הם עושים, לאן הם הולכים, מתי חוזרים ואם יש משכורת ועל כמה אנשים מדובר?

מרגלית פילר: אני יכולה להתחיל בכמה נתונים.

מרגלית פילר: מתוך 100% מהמופנים אלינו, אגב אני לא הגורם היחיד כאן, נמצאים כאן "שק"ל" ועוד גופים כמונו, מתוך 100% מהאנשים שמגיעים אלינו 20% מגיעים למפעל המוגן.

מרגלית פילר: כל היתר נמצאים בהתנסויות בשלל מקומות עבודה.

אלכס מילר: מה זה מפעל מוגן?

מרגלית פילר: מפעל מוגן זו אותה יחידה בשרשרת הרצף התעסוקתי שאליה מגיע בוגר בית הספר לחינוך אם וכאשר הוא או בן משפחתו או האפוטרופוס שלו חושבים שזה מה שהוא צריך.

מרגלית פילר: המפעל המוגן נותן תמיכות רבות יותר ממה שהוא יכול לקבל בשוק העבודה.

מרגלית פילר: לצורך העניין, בתוך המפעל המוגן יש מנהל חונך שעובד איתו על תכנית אישית, הוא עדיין לא יכול להיחשף לשוק העבודה על הכללים שלו,  הדרישות שלו ועל הצרכים שלו .

אלכס מילר: מה הוא עושה שם?

מרגלית פילר: תלוי באיזה תכנית.

מרגלית פילר: יש תכנית של מרכז יום שבה הוא מקבל כל מיני סוגי תרפיות והעשרות למינהן, גם לימודיות, מדברים על אקטואליה, על תמיכות פיזיות, רצף של תרפיות כדי שאדם יהיה ממצב טרום תעסוקה למצב תעסוקה.

אלכס מילר: הוא עובד או לא עובד?

מרגלית פילר: הוא מתנסה בעבודה.

מרגלית פילר: מבחינתנו כל אדם שנמצא בהתנסות תעסוקתית, אין יחסי עובד מעביד בין האדם למעביד.

אלכס מילר: אני לא מדבר על יחסי עובד מעביד.

אלכס מילר: את יחסי עובד מעביד יקבע בית המשפט היה ותהייה תביעה.

אלכס מילר: אנחנו כאן לא בית משפט ואנחנו לא עורכים כאן חקירה.

אלכס מילר: יש לי שאלה פשוטה, אם נכנס ילד בן 16 למקום מסוים.

אלכס מילר: מה בדיוק הוא עושה?

אלכס מילר: לומד, מלמדים אותו או שהוא מבצע עבודה?

מרגלית פילר: כמו שאמרה עורכת הדין אינס חאג' יחיא, בין הגילאים 16 – 18, לא נכנסים למרכזים מוגנים, לא נכנסים לעבודה בכלל.

מרגלית פילר: כל הרעיון הוא סדנאות בתוך בית ספר בהם שותף מישהו שהמומחיות שלו היא מהתעסוקה ומנציגי בית הספר.

מרגלית פילר: מגיל 18 יש מה שנקרא התנסות בתעסוקה של יום בשבוע.

מרגלית פילר: יכול תלמיד בגיל 18 להגיע גם למרכז מוגן ולהתנסות בתעסוקה.

אלכס מילר: מה זו התנסות בתעסוקה, מה הוא עושה?

מרגלית פילר: התעסוקה יכולה להיות הרכבה, חיווט וכאלה.

אלכס מילר: הרכבה זו עבודה, חיווט זו עבודה, יפה.

מרגלית פילר: גם ארבע שעות ביום, שבתוכן יש גם שעה תרפיה.

אלכס מילר: גם אם עשר דקות, לא משנה כמה.

אלכס מילר: עד גיל 21 הוא נמצא תחת משרד החינוך?

לאה שקד: אני מוכרחה לתקן, חוק חינוך חובה הוא עד גיל 18.

לאה שקד: חוק חינוך מיוחד הוא חינם והוא לא חובה.

לאה שקד: כלומר יכולה להיווצר סיטואציה שההורים והתלמיד בוחרים להפסיק את הלימודים בגיל 18, ויש כאלה.

לאה שקד: נערים ונערות עם לקות קוגניטיבית, ברובם למיטב הבנתנו וידיעתנו, שיישארו במערכת עד גיל 21.

לאה שקד: אבל זה עניין של בחירה אישית של התלמיד  ומשפחתו.

אלכס מילר: אתם מודעים למצב?

אלכס מילר: אם כפי שאמרת עד גיל 18 הם לא עושים כל פעילות, ומגיל 18 עד גיל 21 הם עושים 4, 5 שעות התנסות ולא מקבלים על זה שכר, לי זה נראה קצת מוזר.

לאה שקד: אנחנו לא שולחים, אני חוזרת וכפי שאמרתי, אנחנו לא שולחים תלמידים להתנסות למפעל מוגן, אין שום סיבה לשלוח.

אלכס מילר: מי אישר את זה?

לאה שקד: אנחנו לא אישרנו, אני אומרת שתכנית הלימודים היא דווקא עם אוריינטציה לשילוב עולם העבודה.

אלכס מילר: אני איתך לאה שקד אבל אני עדיין לא מבין איך זה קורה, ואתם אומרים שאתם לא, אבל זה קורה.

לאה שקד: אנחנו לא שולחים.

לאה שקד: אני חוזרת, אנחנו לא שולחים.

אלכס מילר: הם עובדים ללא אישור שלכם?

לאה שקד: בית הספר צריך למצוא את מקורות ההתנסות בעצמו.

אלכס מילר: בהתאם לכללים שאתם קובעים.

לאה שקד: הוא צריך לעשות את זה בעצמו, מפני שמקום אחד לא דומה למקום שני.

לאה שקד: לכן אנחנו כמשרד החינוך עובדים על העקרונות של ההתנסות, אנחנו לא פועלים במקום בית הספר או במקום המחוז.

לאה שקד: כבוד היושב ראש ביקש את הנתונים, אנחנו נאסוף אותם, אנחנו לא מפנים למרכזי שיקום.

אלכס מילר: השאלה היא האם המערכת עובדת על פי הקריטריונים שאתם קובעים?

לאה שקד: אני מאוד מקווה שכן.

לאה שקד: לכן זו תכנית לימודים מחייבת, והיא תכנית ליבה של החינוך המיוחד.

אלכס מילר: מצוין.

אלכס מילר: שאלה נוספת, אותו מפעל שבו עושים הרכבה, יש לו תקציב שהוא מקבל ממשרד הרווחה על כך שהוא לוקח את התלמידים להתנסות אצלו?

מרגלית פילר: לא.

אלכס מילר: הוא עושה את זה בהתנדבות?

מרגלית פילר: אתה מדבר על הגופים שמשלבים תלמידים?

אלכס מילר: אותו מפעל מוגן.

מרגלית פילר: יש תכנית של משרד הרווחה שנקראת תכנית מעבר ששוב מדברת על ההתנסות של התלמיד.

מרגלית פילר: יש הועדה.

אלכס מילר: במפעל מוגן הילד עובד שם, הרכבה או חיווט, במשך כארבע שעות, מגיל 18, אותו גוף מקבל תשלום עבורו?

מרגלית פילר: כן.

אלכס מילר: כמה?

מרגלית פילר: אני לא יודעת, אולי 300 שקל לחודש ממשרד הרווחה.

לאה שקד: שוב, חבר'ה תזכרו הילדים לא מגיעים למסגרות המוגנות.

לאה שקד: בתכנית מעבר המטרה היא שהאדם אחרי חודש שהוא נמצא במסגרת מוגנת יכול אחר בהתנסות אחרת, קחו את זה בחשבון.

אלכס מילר: אין לי שום בעיה כאשר מדובר במישהו שתורם ושהוא תחת מסגרת חינוכית, אבל הבעיה היא אחרת.

אלכס מילר: הבעיה שאדם מבצע עבודה לגוף שחוסך בעובדים, ולא רק שהוא לא משלם לו הוא גם מקבל עבור זה כסף מהמדינה.

אלכס מילר: זה סיפור אחר.

אילן בן צור: אני עובד סוציאלי.

אילן בן צור: כבוד היושב ראש רציתי להגיד שמדובר בשאלה של חזון.

אילן בן צור: השאלה לאן אתה מכוון את בוגרי מערכת החינוך המיוחד בתמונה העתידית.

אילן בן צור: התמונה העתידית מתחילה כבר מגיל צעיר גם ברמה של סמנטיקה של התנסויות  הוא נחשף כמו לוח לבן לדגמים של עבודה.

אילן בן צור: זה העתיד שהוא ומשפחתו רואים בהמשך.

אילן בן צור: אתה כאילו חוסם עולם נוסף, זה כאילו האני מאמין.

אילן בן צור: אז אתה מקבל בכל מערכת העבודה מגיל 21 כשהאלטרנטיבות של לימודים אקדמיים כמו שציינו כאן שבגילאים 20 עד 30 זה המאגר העתידי שממנו הם יכולים אחר כך למשוך את הדיבידנדים של השקעה בהם.

אילן בן צור: זה מה שקורה גם לנו.

אילן בן צור: למה אנחנו בגיל 20 עד 30 נמצאים במכללות ובלימודים כי אלה השנים בהם אנחנו הכי טובים בכיוון הזה, אנחנו בשלב קליטה מצוין ולימים נחלש הזיכרון.

אילן בן צור: כשאתה מכוון לתעסוקה, גם ההכשרה שנתת להם עד גיל 21 במיליונים, כשאתה עובד בעבודות נורא מטומטמות וטיפשיות אתה לא צריך את ההשכלה שלמדת ואז זה יורד לטמיון.

אילן בן צור: אנחנו צריכים, בדיוק את מה שירדנה אמסלם עושה ואחרים גם, להחדיר לתאים שלהם כדי שהם כל הזמן יהיו בהתעוררות, כדי שנלחם נגד מה שהטבע עשה ועל החסרון הקוגניטיבי.

אילן בן צור: זו האוכלוסייה שהיא האתגר מבחינתו.

אילן בן צור: זו לא חוכמה לעשות את זה עם מישהו שיש לו 100 ו- 120 איי קיו.

אילן בן צור: אנחנו רוצים להצמיח את האינטליגנציה ובנקודת ההתחלה אתה כמעט חסר סיכוי.

אילן בן צור: זו הגדולה של אנשי שיקום, לשם אתה צריך לשאוף.

אילן בן צור: זה גם מעצים את האינטליגנציה שלנו, כשאתה מתמודד עם אתגר כזה גם אתה צומח.

אילן בן צור: נניח שאם אתה הולך לחמש שנים קרובות ומשנה את המערכת הזאת ומוציא את התמונה של התעסוקה או הופך אותה לצורה של הכשרה תעסוקתית שדרכה הוא לומד, את אותו קשר כמו במלון, שהוא יוצא מהכיתה ומחדד את מה שהוא למד בכיתה, אתה מקבל אוכלוסייה שיוצאת ממעגל החולשה.

אילן בן צור: לימים האוכלוסייה הזאת תעמוד יותר בתנאים של שכר מינימום, אתה תקבל אוכלוסייה עם יותר משכר מינימום.

אלכס מילר: אין על כך מחלוקת, המחלוקת היא אחרת.

אילן בן צור: אתה צריך להשקיע במערכת החינוך, ולהפקיע את נושא התעסוקה.

אילן בן צור: בנושא התעסוקה אתה לא אמור בגיל 18 לפגוש אותו בעולם העבודה.

אילן בן צור: תן לו שנתיים לחפש את עצמו, תן לגוף שלו, תן לשכל שלו, תן לנפש שלו להתחזק.

אלכס מילר: לא בדיוק.

אלכס מילר: אני התחלתי לעבוד בגיל 15 כשעליתי ארצה, שבועיים אחרי זה התחלתי לעבוד אחר הצהריים.

אלכס מילר: תאמין לי זה עזר לי מאוד.

אלכס מילר: אבל בסופו של דבר כל אחד עושה את ההחלטה האישית שלו.

אלכס מילר: אם הוא עובד הוא צריך לקבל על זה שכר ולא על חשבון הלימודים אלא אם זה קשור ללימודים.

אילן בן צור: כבוד היושב ראש, בגלל שהאוכלוסייה באה ממקום של אמונה קטנה או שבאמת יש נכות שם אנחנו צריכים יותר להקפיד.

אילן בן צור: אני יכול לעבוד בגיל 15 כי יש לי בסיס.

אילן בן צור: איתם אנחנו צריכים להיזהר יותר ולתת להם עוד יותר כבוד, עוד יותר אתגר, עוד יותר חזון.

אלכס מילר: אין ויכוח ולכן יש תכניות שכל הזמן מפתחים אותן.

אלכס מילר: אני יכול לומר לך שמדינת ישראל מפגרת כמעט בכל מה שקשור לנכים.

אלכס מילר: היום שמעתי שאם נכה על כסא גלגלים רוצה היום להגיע לתחנת הרכבת הוא צריך לתאם את זה 24 שעות קודם, באירופה אין דבר כזה.

אלכס מילר: השאלה שנשאלת כאן, שאנחנו גם נבדוק מה השינויים שלצריך לעשות, השאלה עד כמה המערכת מסוכרנת, עד כמה התרומה של אותם התלמידים חוזרת אליהם מההיבט החינוכי ושהם לא מנוצלים.

נילי ריימונד: אנחנו מייצגים בשדולה אנשים עם מוגבלות את האוכלוסייה שסובלת מנכות קוגניטיבית.

נילי ריימונד: אנחנו מתנגדים ברמה העקרונית להכניס תעסוקה לבית הספר עד גיל 21.

נילי ריימונד: אנחנו באים עם אמונה שבבית הספר צריך ללמוד.

נילי ריימונד: אם זה נכון לחשוף תלמידים עד גיל 21 לתעסוקה בואו נעשה את זה לכלל תלמידי ישראל.

נילי ריימונד: אנחנו מדברים על שוויון הזדמנויות.

נילי ריימונד: את אותו שוויון אנחנו רוצים גם לאוכלוסייה הזאת.

נילי ריימונד: אנחנו צריכים לזכור שאנחנו מדברים על אוכלוסייה שגם ההורים שלהם נמצאים בתוך דפוס חשיבה שמאוד מצמצם אותם.

נילי ריימונד: האוכלוסייה הזאת כפי שלאה שקד ציינה הולכת למקום עבודה מסוים, זו אוכלוסייה מרצה.

נילי ריימונד: לא פגשתי תלמידים עם פיגור שכלי שבאו ואמרו למורה שלהם "אני לא אוהב יותר ללכת למלון הזה, אני רוצה ללכת לנגרות".

נילי ריימונד: זאת לא אוכלוסייה שמתנהגת כך.

נילי ריימונד: ההורים שלהם נמצאים בתוך וואקום סגור שגם הם מפחדים ממה שניתן להם.

נילי ריימונד: התיאור שלאה שקד נתנה הוא תיאור מקסים, הלוואי וזה היה נכון אבל בין הרצוי למצוי הפער הוא ענק.

נילי ריימונד: בתי ספר שפגשתי הגדילו לעשות, הם הכניסו את המפעל המוגן לתוך בית הספר, ילדים עובדים שם, אני אתן דוגמה.

נילי ריימונד: מפעל של "כתר" נמצא בתוך בית הספר, ילדים במצב רגוע עובדים פעמיים בשבוע ובתקופות של עומס אין לימודים עובדים ב"כתר" והילדים מתוגמלים.

יהודית גידלי: באלו גילאים?

נילי ריימונד: בין 15 ל- 21.

נילי ריימונד: ילדים מתוגמלים ב- 20 שקלים פעמיים בשנה כאות הוקרה לעבודתם בבית הספר, זה מעוגן בחוברת שדליה חתומה עליה ולאה שקד מכירה אותה היטב.

נילי ריימונד: בית הספר מקבל כאות הוקרה על עבודת הילדים תרומה לבית הספר.

נילי ריימונד: זה בעצם לעקוף את מה שהמשורר כתב.

נילי ריימונד: הילדים לא יקבלו את זה ככסף, אלא בית הספר יקבל תרומה לעבודתם.

נילי ריימונד: לדעתי זה גובל באיבוד השליטה על מה שקורה.

לאה שקד: אני יכולה להגיב על המקרה הקונקרטי הזה.

לאה שקד: מדובר בבית הספר שפרירים, אנחנו לא הכנסנו את חברת כתר לבית הספר.

לאה שקד: הנכון הוא, שאחד ההורים של  אחד מתלמידי בית הספר הוא הבעלים של חברת כתר.

יהודית גידלי: כל אחד יכול להיכנס לבית הספר?

לאה שקד: לא.

אלכס מילר: אז הוא מעביד את כל התלמידים בשבילו?

לאה שקד: אנחנו לא הכנסנו את חברת כתר.

לאה שקד: אנחנו לא מכינים לעולם תעסוקה, אנחנו  מכינים לעולם העבודה.

לאה שקד: כדי להכין לעולם העבודה זה לא להתעסק או לעסוק בעיסוק מסוים אלא ללמוד עקרונות.

לאה שקד: אגב, גם במשרד החינוך זה לא הדגם הקלאסי שמופיע בתכנית הלימודים.

לאה שקד: במקרה הספציפי הזה השתמשו בזמינות של אותה חברת כתר כדי ללמד אמצעים של דיוק, של עבודה וכל הדברים האחרים.

לאה שקד: מדובר בבית ספר ללקויי למידה.

אלכס מילר: כל הזמן אני שומע "אנחנו לא הכנסנו, אנחנו לא הכנסנו" אבל מי מקבל את ההחלטה, מנהל בית הספר, ראש הרשות המקומית, מי מקבל החלטה מי נכנס ומי לא אם אתם לא מקבלים את ההחלטה?

לאה שקד: זה לא שעולם העבודה של "כתר" נכנס לתוך בית הספר.

לאה שקד: זה בגלל הזמינות של אותה חברת כתר בגלל שאחד ההורים הוא הבעלים.

לאה שקד: הוא הציע להשתמש באמצעים שהוא יכול לתת כדי ללמד עקרונות עבודה.

לאה שקד: אגב, הם לא פועלים על פי תכנית הלימודים הקלאסית ואנחנו כבר הערנו להם על זה וזה נמצא בתהליך שיפור.

לאה שקד: מדובר בבית ספר ללקויי למידה, לא מדובר בבית ספר לילדים עם רמה קוגניטיבית - - -

נילי ריימונד: זה לא נכון, בית הספר מחולק לשני אגפים.

לאה שקד: בעבר.

לאה שקד: מדובר בבית ספר ללקויי למידה.

לאה שקד: בעבר הרחוק היו שם כמה כיתות לילדים עם פיגור בינוני, כבר הרבה שנים הכיתות האלה לא קיימות.

לאה שקד: נכון להיום מדובר בילדים לקויי למידה.

לאה שקד: אכן עושים שימוש באמצעים שאותה חברת כתר מעמידה והופכת אותם לזמינה.

לאה שקד: מדובר בפרופורציות מאוד קטנות ועדיין לא לפי תכנית הלימודים הקלאסית.

אלכס מילר: אני עד גיל 15 למדתי בבית ספר ברוסיה, היה לנו מקצוע של עבודה, היינו יושבים שעה וחצי ועושים כל מיני שטויות, אבל בטוח אף אחד לא היה מוכר את זה.

לאה שקד: גם את זה לא מוכרים.

לאה שקד: זה לא הולך למפעל וחוזר, הם מפרקים אותם וממחזרים.

נילי ריימונד: לאה שקד אני מצטערת, אלה דברים לא נכונים, מה שקורה שם זו עבדות נטו, את לא מכירה מה קורה שם.

לאה שקד: אני כן מכירה.

אלכס מילר: סליחה אלו לא ויכוחים.

אלכס מילר: יש לך הוכחה שהדברים שעושים הילדים נמכרים?

נילי ריימונד: אני אימא של ילד שלמד שם ואני מדברת מהמקום הכי קרוב.

נילי ריימונד: בתי הספר מחולק לשני אגפים.

אלכס מילר: מה עושים שם?

נילי ריימונד: מייצרים עבור "כתר", הם אפילו עובדים עם חומרים כימיים.

נילי ריימונד: שקיות, הם מכינים את חומרי הגלם של הכיסאות, כפיות סופרים ומכניסים לשקיות, הם עושים עבודה ש"כתר" לוקחת ויוצאים עם זה למפעל, זה לא מחזור.

נדב ענבר: אני מאקי"ם ישראל.

נדב ענבר: אני רוצה להצטרף לעמדה שהושמעה כאן.

נדב ענבר: אנחנו מאמינים שמערכת החינוך המיוחד צריכה להעניק את אותם דברים שמעניקה מערכת החינוך הרגילה.

נדב ענבר: מערכת החינוך הרגילה מעניקה לתלמידה מורטוריום מתעסוקה עד גיל 18.

נדב ענבר: לא סתם הורחב חוק חינוך המיוחד בהנחה שהבשלות של האנשים עם פיגור מתאחרת ומתעכבת ולכן אותו מורטוריום צריך להימשך עד גיל 21 ואם צריך להכין לעולם העבודה צריך להתחיל עם זה בגיל 21.

נדב ענבר: יש זמן.

נדב ענבר: אנחנו מנסים היום להיכנס למערכת החינוך עם פרויקטים חדשים כמו גיוס לצבא ההגנה לישראל, והופ אנחנו מגלים שתלמידים מגיל מאוד צעיר מבלים יומיים, שלושה בשבוע בבסיסי צבא ההגנה לישראל בתפקידים שאין איתם שום העצמה, אולי חוץ מתחפושת מדי העבודה שהם מקבלים כשהם נכנסים לשם.

נדב ענבר: מדבר אדם בקי שעושה פרויקטים בתוך צבא ההגנה לישראל.

נדב ענבר: אני עושה את זה ואני עושה את זה בעשר האצבעות שלי.

נדב ענבר: ראשית, למעשה עושים איזו הטיה של כל השירות הצבאי, לא מלמדים אותם מה  זה שירות צבאי.

נדב ענבר: למעשה פוטרים את בית הספר מחובת ביצוע תכנית לימודים והוראה, ופיתוח תכנים חדשים אם צריך לפתח.

נדב ענבר: את אותו דבר ניתן להתחיל בגיל 21, שום דבר לא בוער.

נדב ענבר: גם אנחנו כאנשים רגילים מקבלים מורטוריום אין סופי, חלקנו לומדים עד גיל 30 או 40.

דפנה גלאון: למדתי בחינוך מיוחד בבית הספר יאנוש קורצ'ק בחיפה.

דפנה גלאון: יש לי שאלה, למה אנחנו  לא צריכים ללמוד עד גיל 21, אני חושבת שאנחנו פשוט צריכים להמשיך וללמוד עד גיל 21?

דפנה גלאון: זה חשוב שנלמד עד גיל 21.

לאה שקד: חוק חינוך מיוחד נותן את האפשרות ללמוד עד גיל 21, אני מסכימה עם מה שאמר נציג אקי"ם.

לאה שקד: אנחנו בהלימה לתכנית הלימודים הרגילה, אגב גם בתכנית הלימודים הרגילה יש פרק שהוכנס היום ונקרא "מפתח הלב" שהוא מלמד כישורי חיים בדיוק כמו בחינוך המיוחד, לשמחתנו אנחנו הקדמנו בחינוך המיוחד את הפרקים של למידת כישורי חיים ודווקא החינוך הרגיל העתיק פרקים מתוך הנושא הזה משום שילדים רגילים יצאו לחיים בלי כישורים בסיסיים.

לאה שקד: בתשובה לתלמידה, חובה ללמוד עד גיל 18 כמו כלל ילדי ישראל, זאת הוראת חוק.

לאה שקד: מגיל 18 ועד גיל 21 זאת זכות מתוך בחירה, זאת לא חובה.

לאה שקד: אנחנו כן גאים בכך שאנחנו בגילאי התלמידים הרגילים שהולכים ומתגייסים לצבא ושבמסגרת השלוש השנים האלה, יש כאן קבוצת תלמידים מתוך בית הספר שמלווים על ידי המורים והצוות האורגני שלהם הולכים לצבא, הם הולכים יום בשבוע מה שכל חבריהם עשו.

לאה שקד: צריך לזכור שאנחנו עם הפנים והעמקה לשילוב.

לאה שקד: הרבה מאוד תלמידים עם צרכים מיוחדים גם אם הרמה הקוגניטיבית הנמוכה לא לומדים עוד בתוך בתי הספר לחינוך מיוחד אלא דווקא בבתי הספר הרגלים.

לאה שקד: הצורך ללמד אותם כישורי חיים מאחר והם לומדים בכיתה הרגילה, מצאנו את עצמנו, סלחו לי, אבל עם ילדים שהגיעו לגיל 18 עם פיגור שלא ידעו לשרוך את שרוכי הנעליים שלהם.

לאה שקד: לכן תכנית הלימודים של כישורי חיים ועולם העבודה שהוא חלק מאוד מינורי בנושא של כישורי חיים, אנחנו רואים את זה כתפקידנו.

לאה שקד: גם בחינוך הרגיל לא מלמדים מקצוע, אמרתי את זה בתחילת דבריי, מלמדים כישורים לעולם העבודה.

לאה שקד: אנחנו מקפידים לקורא לזה עולם העבודה ולא עולם התעסוקה כדי לעשות את הדיפרנציאציה הזאת ההתנסות לא בעבודה אלא בכישורים שקשורים לעולם העבודה, בחלק מהעניין זה למשל לדבר עם אנשים זרים.

אלכס מילר: לאה שקד מה לדעתך הקונספט להכניס מחשבה לעניין הזה.

אלכס מילר: אני מאוד חושש מאותם הסיפורים שעלו כאן ברמזים, אומנם אין לנו שום הוכחה ואני מקווה שתבדקו את זה.

אלכס מילר: אבל אפשר לעשות את זה באופן מסודר כי אם ישנה פעילות שהיא פעילות התנסותית חינוכית זה מצוין.

אלכס מילר: אם יש פעילות יצירה שמייצרים משהו ובסופו של הדבר המוצר שהם מייצרים נמכר, אם מוכרים אותו שהכסף יחזור לילדים.

אלכס מילר: לא מקובל עלי שתהייה חברה מסחרית שתהייה מעורבת בכל הסיפור הזה.

אלכס מילר: חד משמעית לא.

לאה שקד: אנחנו מסכימים עם כל מה שאתה אומר.

אלכס מילר: חברים אני מבקש לסכם.

אלכס מילר: ראשית החשוב הוא שמשרד החינוך יעשה בדיקת על כל המערכת הזאת ותאתר את החברות העסקיות שמפעילות את התכניות שלהם, חברות שמוכרות שאת המוצרים המיוצרים על ידי התלמידים ושהילדים אינם מקבלים תמורה.

אלכס מילר: אם אכן זה נעשה זה צריך להיות על פי חוק העבודה הקיים בישראל.

אלכס מילר: כל הסיפור עם "כתר" ממש לא נראה לי.

אלכס מילר: אני מבקש שתהייה בדיקה אישית של כל העניין הזה, מבחינתי אם יש צורך לפנות למבקר המדינה אנחנו נפנה אליו.

אלכס מילר: נודה לך אם תעבירי אלינו רשימה של המערכת הזאת.

אלכס מילר: החזון שדיבר עליו האדון הנכבד צריך להיות על סדר היום.

אלכס מילר: כמובן בכל מה שנוכל לסייע נסייע, כמו שידוע לך חבר סייעתי שהוא פעיל בכל התחום של הנכים, חבר הכנסת משה מוץ מטלון, אני חושב שהישיבה הראשונה שאני קיימתי כאן בוועדת החינוך, התרבות והספורט הייתה על משבר מרתון טבריה שהוציאו משם את הנכים מהתחרות.

אלכס מילר: אני כבר אומר לכולכם שהדלתות פתוחות לכולם בכל נושא ובכל דבר.

אלכס מילר: תשדלו אם יש עוד מפעל כמו " כתר", לי זה נשמע מאוד מזעזע  שיש מי שעושה כטוב על ליבו בבית הספר.

לאה שקד: אני אומרת בברור שהם לא עובדים כדי למכור.

אלכס מילר: זה לא ויכוח כי אין לנו הוכחות לא מכאן ולא מכאן.

אלכס מילר: אבל לאה שקד אני בטוח שתבדקו את זה היטב ואם יש מצב בעייתי תדעו להצביע על כך.

רונה בלס: אני מבקשת לומר משהו.

אלכס מילר: בבקשה בקצרה כי אני כבר סיכמתי את הדיון.

רונה בלס: אני עבדתי במפעל כתר, מנצלים אותנו וקיבלתי מעט כסף על זה.

אלכס מילר: אני העברתי את הנושא הזה למשרד החינוך לבדיקה, משרד החינוך יודע לבדוק היטב כל דבר ודבר בעייתי.

אלכס מילר: אודה לך אם תעבירי אלינו את מסקנות הבדיקה שתיערך ולא רק על "כתר" אלא באופן כללי על הממצאים.

אלכס מילר: אני מאמין שתוך חודש או חודש וחצי תהיינה לך כל התשובות.

אלכס מילר: נערוך ישיבת מעקב על הנושא.

אלכס מילר: אני מאחל לכולכם בהצלחה, תודה רבה, הישיבה נעולה.