ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 109, 2010-12-05 10:30

דני דנון: בוקר טוב לכולם, אני שמח לפתוח את ישיבת הוועדה לקליטת העלייה, קליטה ותפוצות, שמתקיימת היום בעיר נצרת עילית.

דני דנון: היום הוא יום לא פשוט לכולנו, כולנו עקבנו אחרי האירועים במהלך סוף השבוע, מקווים שזה יהיה היום האחרון למאבק באש בכרמל וזה משליך על כולנו, גם היום יש הלוויה בעיר שחלקנו, אני יודע שראש העיר ואני וליה, אנחנו נשתתף בהלוויה הזאת, ואנחנו באמת כולנו ברגעים אלו מוסרים קודם כל את תנחומינו למשפחות, ברכות לפצועים שמקווים שיחלימו במהרה וגם לכוחות שפועלים היום, הכבאים וכל כוחות ההצלה, שישמרו על עצמם ויצליחו להיאבק באש.

דני דנון: אנחנו בחרנו היום לקיים את הסיור פה ולא לקיים אותו בכנסת, מכיוון שאנחנו רוצים לומר לעיר ולראש העיר, אי-אפשר להתעלם מהנתון המדהים שנצרת עילית במקום הראשון במדינת ישראל בקליטת עלייה.

דני דנון: אנחנו קיבלנו נתונים עדכניים ודן הביא לנו נכונים לגבי פריסה בכל הארץ והעיר במקום הראשון בקליטת עלייה.

ליה שמטוב: אני חושבת שבני עייש.

דני דנון: בני עייש יכול להיות, אבל אני לא סופר את זה, כי מבחינת המספרים של 200 משפחות.

שמעון גבסו: יש עוד מושב אחד של 17 משפחות, שיש 11 משפחות עולות מברית המועצות, אבל הוא לא נחשב.

שמעון גבסו: מה שלא עיר – לא נחשב.

דני דנון: אני זוכר שאחרי נצרת עילית, העיר אשדוד במקום השני, עם 33% בערך.

דני דנון: אבל העובדה שנצרת עילית במקום הראשון זה דבר משמעותי.

דני דנון: כולנו מאמינים בקליטת עלייה, רוצים לראות עוד עולים, אבל בפועל אנחנו רואים שיש ערים שמבצעות את זה ויש ערים שרק מדברות על זה.

דני דנון: אני אגיד לכם באופן אישי, נדהמתי לראות נתונים לא מספיק טובים על קיבוצים היום, על יישובים ביהודה ושומרון, שאני יודע מידיעה אישית שרוצים לקלוט עולים ומוכנים לקלוט עולים, אבל כשמסתכלים על הנתונים – אין מספיק עולים ופה אני רוצה בפתח דבריי, קודם כל לברך את ראש העיר ואת העיר על הנתונים המדהימים שקיבלנו, שמדובר היום על כ- 42% עולים, לפי ההגדרות של עולים, שזה דבר שתמיד יש חילוקי דעות לגביו, משנת 89, אבל דובר על אחוז מדהים, שרובם הגדול יוצאי ברית-המועצות, אבל גם יש עולים מאתיופיה ומצרפת.

דני דנון: אנחנו מחר מקיימים דיון בכנסת לגבי העולים מצרפת.

שמעון גבסו: אנחנו נשמח, כמובן.

דני דנון: קודם כל, נבקש לצרף את ראש העיר, דנה, וגם את ראשי הערים קולטי העלייה, אתם מוזמנים קבועים לישיבות הוועדה.

דני דנון: הם יחליטו מתי הם באים ומתי לא.

דני דנון: מחר בשעה 10 בבוקר יש דיון בוועדה לגבי הקשיים של קליטת עולים מצרפת.

דני דנון: אני רוצה לבקש מראש העיר לפתוח ואחרי זה מטניה, שהיא מנהלת אגף קליטה וקהילה בעיריית נצרת עילית, יש לנו מצגת קצרה ואחרי זה נוכל לפתוח את הדיון.

דני דנון: בבקשה, אדוני, ראש העיר, חברי, מר שמעון גבסו.

שמעון גבסו: תודה רבה, ידידי.

שמעון גבסו: אני חייב לומר, הרבה לפני שהיית חבר כנסת ועוד הרבה לפני שהייתי ראש עיר, אני חושב שאנחנו חברים במהלך שנים ואני שמח שאתה בא לפה בתור יושב-ראש הוועדה ואני יכול לארח אותך בתור ראש עיר, ידידי, מר דני דנון, חברת הכנסת ליה שמטוב, ממלא מקומי, עדי ברקו, חבר המועצה גופמן, הוזמנו עוד חברי מועצה נוספים שיכול להיות שיגיעו, גב' זילברמן, נציג משרד החינוך, נציגי הרווחה וחברי הוועדה שהגיעו לכאן.

שמעון גבסו: נצרת עילית מאוד שמחה לארח את הוועדה, כמובן.

שמעון גבסו: אני אומר כמה דברים, כי את הנתונים המדויקים כמובן תעביר טניה.

שמעון גבסו: נצרת עילית היא העיר שקלטה הכי הרבה עלייה, באחוזים, במדינת ישראל.

שמעון גבסו: מדובר לפי הנתונים שלנו וגם כמו שאתה אומר יש פה חילוקי דעות כאלו ואחרים 48% מהאוכלוסייה הם עולים, משנות ה- 90 וצפונה.

שמעון גבסו: כש- 95% מתוכם, יוצאי ברית המועצות לשעבר.

שמעון גבסו: 95%.

שמעון גבסו: יש לנו גם מעט אתיופים ומעט יוצאי דרום אמריקה ומעט צרפתים וגם מארצות-הברית.

שמעון גבסו: כחלק מהתפישה שלי, אני אומר שיש חשיבות גדולה מאוד לקלוט עולים בנצרת עילית, מכל מיני מובנים.

שמעון גבסו: אנחנו יישוב, כ- 50,000 תושבים, עטופים פה ברבע מיליון תושבים ערביים ואני דוגל בייהוד הגליל ופועל כשליח של ממשלת ישראל לבצע את המשימה.

שמעון גבסו: היעד של נצרת עילית בהגדרות ממשלת ישראל להגיע ליישוב בן 100,000 תושבים בשנת 2020, ועם הפרויקטים שמונחים בפנינו, אנחנו נעמוד במשימה.

שמעון גבסו: מעבר לזה, נצרת עילית עושה פה שמיניות באוויר בשביל לקלוט משפחות, משפחות צעירות בעיקר, אני תכף אומר את עמדתי בנושא הזה.

שמעון גבסו: אני חושב שאת העיר הזאת צריך להצעיר, יש לנו בנצרת עילית כ- 20%, יותר נכון 19.7% אם נדייק, אנשים מעל גיל 65, שזה נתון כפול ממדינת ישראל, מהממוצע במדינת ישראל.

שמעון גבסו: חלילה, אין לנו שום כוונה לגרש מפה מישהו, יותר מזה, ההפך הוא הנכון, אנחנו נותנים את כל השירותים הדרושים, יחד עם זה, כמי שרואה לטווח ארוך, ואני בדרך-כלל רואה לטווח ארוך, על-מנת להצעיר את העיר הזו, אנחנו צריכים לעשות כמה פעולות וההנחיות שלנו הן לתת העדפה לקליטת משפחות צעירות עם ילדים וכך עשינו.

שמעון גבסו: אז כמובן, יש במדינת ישראל רגולאטור של הרווחה ושל החינוך הווה אומר מה אנחנו צריכים לתת בנושא רווחה, ומה אנחנו צריכים לתת בנושא חינוך.

שמעון גבסו: אני חוזר ואומר, זה מופיע כאחד הסעיפים בדיון.

שמעון גבסו: אני את ה- X של מדינת ישראל קובעת שצריך לתת לרווחה, אני נותן, וקצת יותר.

שמעון גבסו: בנושא חינוך, את ה- X שמדינת ישראל קובעת שצריך לתת, אני נותן, אבל הרבה יותר ואני רוצה שאנשים יגיעו לנצרת עילית כי החינוך הוא יותר טוב ולא בגלל שהרווחה יותר טובה.

שמעון גבסו: הרווחה תהיה רווחה סבירה, אבל החינוך יהיה חינוך מצוין.

שמעון גבסו: זאת הכוונה וזה דברים שלוקחים זמן, התהליכים האלה לוקחים זמן, אבל זאת תפישת העולם שלי ואני כמובן מביא אותה לידי ביטוי בנצרת עילית.

שמעון גבסו: שוב, תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, לכל החברים שהצטרפו, אני מודה לכולם.

שמעון גבסו: בבקשה, גב' טניה.

טניה מקרוב: בוקר טוב לכולם.

טניה מקרוב: אמנם כבר בעצם את המצגת שלי אתם כבר דיברתם על כל הנתונים שיש שם כמעט, חשוב לי פה, אמנם שמעון אמר, אבל חשוב לי לציין, השותפים שלי לכל העשייה של קליטת עלייה זה מנהלת הלשכה של משרד הקליטה, הגב' מאירה זילברמן והנציגה של הסוכנות, לודמילה שקולניקוב, אנחנו פה בעיר נצרת עילית, אנחנו אפילו לא מסתכלים מאיזה משרד אנחנו, אנחנו פועלים למטרה אחת.

טניה מקרוב: זה הנתונים שכעיקרון כבר דיברתם על כך, ותמיד אנחנו עם ראש העיר קצת מתווכחים, כי כשאומרים על 77% עלייה ובירוק אתם רואים שזה עלייה מברית המועצות, אנחנו לפעמים מתווכחים, כי למשל אלכס גופמן, שהוא הגיע בשנות ה- 70 ויש סגן ראש העיר וגב' ליה גם תושבת העיר, הגעתם בשנות ה- 70, אז אנחנו אומרים שכאשר אומרים עלייה, תלוי לאיזה שנה מסתכלים.

שמעון גבסו: אנחנו מדברים פה על שנת 90.

טניה מקרוב: כן, כן.

טניה מקרוב: משנות ה- 70, אז יש פה 70% אולי דוברי רוסית.

דני דנון: ומה המדד שפה, שאתם מתחילים?

שמעון גבסו: מ- 89 וצפונה.

שמעון גבסו: המדד הרשמי.

דני דנון: זה גם מה שאנחנו.

טניה מקרוב: כן, כן.

טניה מקרוב: זה המדד.

טניה מקרוב: זו התפלגות גילאים, מה שבצד שמאל בירוק זה בנצרת עילית, באמצע זה ארצי ומצד ימין זה ארצי – עולים.

טניה מקרוב: כי בדרך-כלל אומרים שבנצרת עילית יש אוכלוסייה מאוד מבוגרת, אז אני מצד האוכלוסייה של העולים, אני אומרת – תקשיבו, ארצי, עולים, הגיעו יחסית צעירים, אנחנו יכולים להסתכל על הגרפים, שזה עובדות.

טניה מקרוב: נצרת עילית זה כמעט פי שניים, שלזה היו גם, התשתית היתה מוכנה, עד כמה שאני יודעת, היו כאן יחסית דירות פנויות של עמידר והרבה זוגות של אנשים מבוגרים הגיעו בגלל מזג האוויר המצוין ובגלל הדיור, שלא היו צריכים כמו במרכז הארץ לחכות המון שנים וכאן היה יחסית דיור זמין.

דני דנון: מה המגמה היום של העולים שמגיעים, מבחינת הגילאים?

טניה מקרוב: מכיוון שאחר-כך אני גם אפרט, יש תוכניות לעידוד העלייה של משרד הקליטה והסוכנות ביחד מפעילים, ועכשיו משרד הנגב והגליל הצטרף, אז רוב האוכלוסייה זה משפחות צעירות עם ילדים.

טניה מקרוב: זו האוכלוסייה, בנצרת עילית אנחנו עכשיו אומרים שהיא עיר מעורבת, יש אוכלוסייה שגם מבחינה דמוגרפית השתנתה קצת, יש יותר אוכלוסייה ערבית שנכנסת לעיר.

טניה מקרוב: כמו ששמעון אמר, המטרה שלו זה ייהוד הגליל ופה אני נכנסת עם האגף שלי ועם כל שותפינו, לתוכניות של עידוד עלייה.

טניה מקרוב: פה אתם כבר ראיתם מה שאנחנו עושים לעידוד עלייה, יש חומר הסבר והטבות מיוחדות.

טניה מקרוב: מדינת ישראל אמרה כך – הדברים קצת משתנים.

טניה מקרוב: עיר שרוצה עלייה, נותנת את ההטבות שלה.

טניה מקרוב: בשנת 2009 אנחנו נכנסנו ברשימה של 28 ערים שרוצות עלייה, נכנסנו לתוכנית עידוד עלייה.

טניה מקרוב: ב- 2010, אנחנו רק התחלנו, מתוך 13 ערים שנכנסנו לתוכנית לנגב והגליל.

טניה מקרוב: זאת אומרת, לא כל עיר זכתה בתוכניות האלה.

טניה מקרוב: מה זה אומר?

טניה מקרוב: שבנוסף לסל קליטה, ומאירה אולי תתקן אותי אם אני לא מדייקת במושגים, העדיפות מקבלות משפחות צעירות עם ילדים.

טניה מקרוב: זאת אומרת, הם מקבלים, וכל עיר צריכה לתת את התנאים שלה.

טניה מקרוב: אצלנו, במרכז הקליטה, יש דירות כאלה של דיור זמני, זאת אומרת משפחות שאין להן כאן משפחה, מקבלים דיור זמני בימים הראשונים.

טניה מקרוב: אנחנו עוזרים להם למצוא דיור בשכירות בלי מתווכים, המועצה החליטה פה בשנת 2010 לתת בחינם מנוי לקאנטרי למשפחות צעירות ובגלל זה קיבלנו גם תוכניות אטרקטיביות שעוד שם בסוכנות, בחו"ל, מנתבים את המשפחות ליישובים מסוימים.

טניה מקרוב: נצרת עילית תמיד היתה, כשהגיע גל עלייה גדול וגם אמרתי חלק מהדברים שכבר היה דיור ומזג אוויר נחמד וחברים אמרו – יאללה, בואו, יש פה דירות, תבואו, אנחנו מסתכלים שברור שבשנים האחרונות העלייה קצת בירידה.

טניה מקרוב: ב- 2008, הגיעו 66 משפחות והיו לנו פה ארבעה פרויקטים, ארבע שנים של פרויקטים עם חטרוניקה ו- CNC ולמרות הפרויקטים האלה הגיעו רק 66 נפש ונשארו בעיר, שזה חשוב לציין, שלא רק הגיעו.

טניה מקרוב: ב- 2009, אנחנו כבר רואים עלייה, 110 אנשים הגיעו, ועכשיו, עוד לא סוף השנה, 117 איש הגיעו.

שמעון גבסו: ויש לנו עוד כמה משפחות בדרך.

טניה מקרוב: נכון, בדרך.

טניה מקרוב: ובעצם, גם העובדה שאנחנו, העירייה, הרשות הוציאה שתי משלחות לחמ"ע, כי המפגשים, ואנחנו גם קראנו לזה עולים מביאים עולים.

טניה מקרוב: אני בעצמי עליתי בשנת 92 וגם חברים שיצאו אתי למשלחת עם העלייה האחרונה.

טניה מקרוב: כשאנחנו מספרים – הנה, אנחנו ובמקומות שאנחנו הגענו, שאפשר להסתדר.

טניה מקרוב: כל מי שהחליט כבר לעלות, אז אנחנו אומרים שיהיה לכם פה בעיר בית ויהיו לכם אנשים שיקבלו אתכם.

טניה מקרוב: תהיה אוזן קשבת.

דני דנון: זה מעט, אני הייתי בטוח מבחינת המשפחות.

טניה מקרוב: יחסית, יחסית, העלייה פי שניים מ- 2008, אז יחסית.

דני דנון: המגמה היא מבורכת, אבל היה לי בראש, כעיר מספר 1, מגיעים בשנה, דנה, כמה מגיעים השנה, 17,000 עולים, הצפי?

דני דנון: אז זאת אומרת, שיגיעו לפה לעיר כ- 500 לעיר.

דני דנון: אנחנו רואים את זה גם דרך אגב בישראלים חוזרים, קיימנו דיון, אדוני ראש העיר, על ישראלים חוזרים, וראינו שרובם מגיעים לערי המרכז.

דני דנון: הם לא יוצאים לצפון ולגליל.

דני דנון: אבל המגמה היא מבורכת, של הגידול.

טניה מקרוב: המגמה היא מבורכת וגם אנחנו מבחינת תעסוקה, אצלנו באגף, יש גם מחלקת תעסוקה, שעדיפות ראשונה, עליונה, זה לעולים חדשים, שאנחנו בשנה וחצי האחרונות, 99% עולים עובדים.

טניה מקרוב: זאת אומרת אחרי סיום אולפן, אחרי חמישה-שישה חודשים, אנשים, אנחנו פשוט ממש לוקחים אותם ביד, מביאים למפעלים, עוזרים להם בראיונות עבודה ועכשיו יש ממש התעוררות בשוק העבודה, יש יותר דרישות אפילו מכוח-אדם.

שמעון גבסו: אנחנו עכשיו עם כל העיר, שיש את אחוז האבטלה הנמוך ביותר באזור.

טניה מקרוב: אני, כעיקרון, סיימתי.

טניה מקרוב: אם מירה רוצה להוסיף.

דני דנון: ליה שמטוב צריכה לצאת להלוויה בעפולה, אבקש ממנה לומר מספר מילים לפני שהיא יוצאת.

ליה שמטוב: אני ממש מתנצלת, הייתי יושבת פה עד הסוף, וגם מעניין אותי לשמוע את כל אחד, אבל מה לעשות, בשל האירועים האחרונים, אז אין מה לעשות, אנחנו נאלצים לרוץ מעיר לעיר.

ליה שמטוב: קודם כל, אדוני היושב-ראש, וגם ראש העיר של נצרת עילית, וגם את כל המשתתפים, אני רוצה לברך, אותך, את היושב-ראש, שאתה עושה פה בעיר נצרת עילית את הישיבה וזו כבר ישיבה שנייה, הראשונה היתה בעפולה וזה טוב מאוד להכיר באמת פעילות בערים שבהן אחוז גבוה של עולים חדשים.

ליה שמטוב: כמו שטניה אמרה, באמת משנת 89, העיר נצרת עילית הכפילה את עצמה במספר התושבים וזה בזכות העלייה שהגיעה לנצרת עילית.

ליה שמטוב: ב- 89 היו פה אלפים, אפשר להגיד יותר מאלף דירות ריקות, שמשרד השיכון ביחד עם עמידר התחילו לשפץ אותן וביוני, יולי, 1990, כבר לא היתה דירה פנויה, כל הדירות היו מאוכלסות או בשלבי שיפוץ.

ליה שמטוב: הקריטריונים אז לקבלת הדירות היו לפי גודל המשפחה וגם חד-הוריות וקשישים, זאת אומרת, לא הקריטריונים שהיום קיימים במשרד השיכון.

ליה שמטוב: אז משפחות עם שני ילדים, עם שלושה ילדים, גם זוגות צעירים עשו הגרלות לזוגות צעירים וכמו שאמרתי, כבר עד סוף שנות ה- 90, פה לא היתה דירה אחת פנויה, חוץ מזה שבשנת 92 שרון, כשהיה שר השיכון, בנו את השכונות החדשות וגם חלק מהדירות היו שייכות לעמידר וחלק מהדירות נמכרו במחירים די זולים, עם מענקים וזה מה שמשך את האנשים לכאן.

ליה שמטוב: אני שמעתי את ראש העיר.

ליה שמטוב: קודם כל, צריך לשבח גם את ראש העיר הקודם, מנחם אריאב, שבכל-זאת בנה את כל התשתית והיום ראש העיר הנוכחי צריך רק להמשיך ולהביא דברים חדשים ולא לבנות הכל מחדש, כמו שקורה במקומות אחרים.

ליה שמטוב: שמעתי את ראש העיר, את דברי ראש העיר, שאמר שהמדיניות שלו ומה כן מגיע מהתקציבים ומה כן הוא נותן ורוצה להביא לפה את הזוגות הצעירים וקשישים שגרים פה וקשישים שלא היו קשישים כשהגיעו, בשנות ה- 90, אבל הזדקנו, אז גם מה שמגיע להם – נותנים, ועוד מעבר לזה, נותנים עוד קצת.

ליה שמטוב: ככה שמעתי.

ליה שמטוב: אני קיימתי פגישות עבודה עם נציגי המשרדים השונים, בנושאים הקשורים לענייני אזרחים ותיקים ונזקקים וגם ביקשתי את הנתונים של נצרת עילית, כי כמו שפה נאמר, בעיר נצרת עילית אחוז גדול מאוד של קשישים, זה 20%, ורובם הם עולים חדשים.

ליה שמטוב: משרד הרווחה מקצה לכל יישוב תקציב ייעודי, לפעילויות רווחה, והשתתפות משרד הרווחה בפעילות היא 75%, כאשר הרשות המקומית צריכה להשתתף ב- 25%.

ליה שמטוב: פה בעיר נצרת עילית באמת קיימת פה עמותה למען הקשיש וגם מועדונים וגם יש מרכז, מועדון תעסוקה.

ליה שמטוב: יש פה מרכזי יום ומועדונים שקשישים יכולים שם כמה שעות להעביר את הזמן שלהם ויש פה נופשון.

ליה שמטוב: נופשון זה מקום של קשישים שמאושפזים בבית-חולים ויכולים את השיקום שהם צריכים לעבור, הם עוברים בנופשון ואז זה מקל מאוד על המשפחה.

ליה שמטוב: כשבדקתי את הנתונים של משרד הרווחה, התברר שבאמצעות העירייה, הבקשה שהיתה במשרד הרווחה להקצאה למועדון התעסוקה, למשל, או למועדונים שבהם הקשישים מעבירים את הכמה שעות בפעילות, התקציב היה 45,000 שקל, של משרד הרווחה, זה למרכז תעסוקה ו- 37,000 הוקצו למועדונים.

ליה שמטוב: עקב זה שהעירייה לא משתתפת ב- 25%, התקציב לא נוצל עד סוף נובמבר, התקציב לא נוצל וקשישים, דרך אגב, בנופשו נוצל רק תקציב 42%, וקשישים שהם יכולים לעבור את השיקום נאלצים היום להיות בבית וזה נטל על המשפחה.

ליה שמטוב: במועדון תעסוקה, איפה שהקשישים יכולים לקבל את המלגות, אפשר להגיד, כי זה לא משכורת, זה מלגות, אז עקב זה ש- 45,000 ועוד כנראה 25%, בערך 60,000 שקל, אולי יותר, שצריכים להעביר לעמותה למען הקשיש לא מועבר, וגם בנופשון, שגם הצוות שעובד שם, ואם אין תקציב אז גם עובדים פחות שעות או כנראה האנשים מפוטרים, וזה הדבר שלא קרה בשנים הקודמות.

ליה שמטוב: בשנים הקודמות, חוץ מהתקציבים האלה, גם העירייה ביקשה עוד ממשרד הרווחה תקציב נוסף ותמיד נענו בחיוב.

ליה שמטוב: השנה, לא רק לא מבקשים את התקציב הנוסף, גם התקציב שמגיע, לא נוצל.

ליה שמטוב: זה מה שאני בדקתי עם משרד הרווחה לפני שבוע.

ליה שמטוב: את הנתונים האלה, זה מה שאני יכולה להגיד.

ליה שמטוב: לגבי המכוטרוניקה ומה שטניה דיברה, ועל 60 ומשהו משפחות, שגרו במרכזי הקליטה ונשארו בעיר בסוף, היום זה נגמר.

ליה שמטוב: לא משום שלא באים למרכזי הקליטה, אלא עקב כך שהסוכנות סגרה את מרכז הקליטה פה וראש העיר החליט שיותר טוב להביא לפה משהו אחר מאשר עולים חדשים.

דני דנון: תודה רבה, חברת הכנסת ליה שמטוב.

דני דנון: עדי ברקו, ממלא מקום ראש העיר.

דני דנון: תודה רבה, הגב' שמטוב.

עדי ברקו: אם יש לך שתי דקות, ברשותך.

עדי ברקו: אנחנו צריכים את העזרה שלך.

ליה שמטוב: אני צריכה להיות ב- 12.

עדי ברקו: בשתי דקות, מבטיח לך שאנסה להיות קצר ותכליתי, כי אנחנו צריכים את העזרה שלך, וכמובן של אדוני היושב-ראש.

דני דנון: בשביל זה אנחנו פה.

עדי ברקו: היות ואני חייב להגיד שחברת הכנסת, קודם כל, חיה את המתרחש ואני שמח והיא מכירה את הנתונים, אין לי ספק שהיינו יותר משמחים להקצות יותר מ- 44 מיליון שקל לתקציב הרווחה, והיה מאבק גדול מאוד.

עדי ברקו: לצערי, קוצצו מענקי האיזון מעיריית נצרת עילית, כתוצאה מזה שהיא עלתה מחתך סוציו אקונומי חמש לשש, ולצערי, אני אומר עוד פעם, נוצר גירעון שכשבעצם תכננו תקציב, נוצר פער של כ- 11 מיליון שקל.

עדי ברקו: אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת הנכבדה, אני בטוח שאת מודעת לדברים, אנחנו צריכים עזרה ואנחנו חייבים את העזרה ואין לי ספק שאי-אפשר להשוות את נצרת עילית לתל-אביב, אי-אפשר להשוות את המצב בנצרת עילית כקולטת עלייה מספר 1 או מספר 2, 48% או 49%, כשאנחנו באים ואנחנו מסתכלים ואנחנו כהכנה, אדוני היושב-ראש, לביקור שלך, ראינו שבמספר הנמוך ביותר יש לנו 60% של אנשים זקנים, שהם עולים מחבר העמים ובמספרים הגבוהים, 80%, ובסופו של דבר, כן חסר לנו כסף ואין מה לעשות, אנחנו תיקנו את התוכנית שלנו, הקצינו, מועצת העיר הקצתה תוספת של עוד כארבעה מיליון שקל, כדי לנסות לסגור חלק מהפערים, וכדי לעשות תיקונים.

עדי ברקו: אבל כן, אנחנו צריכים עזרה ואני בטוח שכל חבר כנסת וכל אחד שנמצא פה יהיה שגריר טוב שלנו ושיוכל לעזור לנו.

עדי ברקו: תודה רבה.

ליה שמטוב: אתה באמת צודק, היה קיצוץ במענקים ונצרת עילית, הסכום 11 מיליון שקל, זה לא שקל אחד.

ליה שמטוב: אבל אנחנו היינו בשבוע שעבר בעפולה, שמענו את ראש העיר עפולה שאמר שגם רמת החיים עלתה מארבע לחמש, והוא חשב שכל המענקים שהוא יקבל, על זה יהיה Matching שלו לכל התוכניות, אבל יחד עם זאת, הוא עושה הכל כדי לעזור לקשישים בעיר ועושה הכל מעבר למה שצריך.

ליה שמטוב: תודה.

שמעון גבסו: תודה רבה.

שמעון גבסו: היות וחלק מהנתונים ששמענו מהגב' ליה שמטוב בלשון המעטה לא מדויקים, אני אבקש שהגב' ליאורה, שהיא עוסקת בנתונים, בבקשה.

שמעון גבסו: ליאורה היא מנהלת אגף הרווחה.

ליאורה לורי: אני מנהלת אגף הרווחה כאן בעירייה.

ליאורה לורי: אני רוצה להציג את מפקחת משרד הרווחה, יעל אלוני, ראש צוות שלי בנושא של קשישים, באגף עצמו.

ליאורה לורי: לגבי הנתונים עצמם, לגבי נצרת, לגבי קשישים.

ליאורה לורי: נתחיל מזה שמתוך התקציב של הרווחה בכלל.

דני דנון: אפשר לקבל נתונים לגבי האוכלוסייה הנתמכת?

ליאורה לורי: הכל מרוכז.

ליאורה לורי: מתוך תקציב של 40 מיליון של הרווחה, של אגף הרווחה בנצרת עילית, כמו שנאמר, 75% ממנו זה של משרד הרווחה.

ליאורה לורי: 12 מיליון שקל הולך בנושא של טיפול בקשישים.

ליאורה לורי: זה סכום, אני חושבת, יותר מרבע מהסכום הכללי, אנחנו נותנים לשאר התושבים בנצרת עילית.

ליאורה לורי: נכון שזה 20% מהאוכלוסייה, אבל עדיין זה לא את כל התקציב, חלק גדול של התקציב הולך לנושא של הקשישים.

ליאורה לורי: עכשיו, לגבי הקשישים עצמם.

ליאורה לורי: יש לנו קרוב ל- 10,000 קשישים בנצרת עילית, מתוכם 6,000 קשישים מקבלי השלמת הכנסה.

ליאורה לורי: כלומר, קשישים עניים, קשישים שחיים אך ורק מקצבת זקנה והשלמת הכנסה מהמוסד לביטוח לאומי.

ליאורה לורי: מתוכם מטופלים באגף מעל 4,000, מוכרים, מקבלים שירותים, קשת רחבה מאוד של שירותים.

ליאורה לורי: דווקא חברת הכנסת השכילה לציין, הזכרתי לה תוך כדי זה, שגם הקשישים הוותיקים שהם לא הרוב בתוך מקבלי השירותים אלא דווקא העולים הם מקבלי השירותים, כיוון שאמרתי שמדובר בקשישים שהם קשישים עניים ונכון שנותן השירות אצלנו בקהילה זה העמותה למען הקשיש, זה הקבלן שלנו לצורך מתן השירותים, זאת עמותה שהוקמה על-ידי עיריית נצרת עילית, מטופחת על-ידי עיריית נצרת עילית, בעצם כל השירותים ניתנים על-ידי העמותה, כיום.

ליאורה לורי: אין להם מתחרים, חוץ מאשר בחוק הסיעוד, שיש שם חברות נוספות שנותנות שירות.

ליאורה לורי: אני רוצה קצת לסבר את האוזן של כב' חבר הכנסת.

ליאורה לורי: מתוך הקשישים שלנו, יש לנו 123 קשישים מסודרים בבתי-אבות וזה עוד פעם, בגלל האופי של הקשישים שנמצאים בנצרת עילית.

ליאורה לורי: זה בדרך-כלל קשישים עולים, בודדים, ללא משפחות תמיכה, ללא מקורות הכנסה וכשמגיע גיל מסוים והם מגיעים למצב שלמרות כל השירותים הקהילתיים שאנחנו נותנים והם באמת מרובים, והם קשת רחבה ומאוד מגוונת של שירותים, מגיע שלב שאין ברירה, אנחנו מסדרים קשישים בבתי-אבות.

ליאורה לורי: מתוך ה- 123, מעל 70 קשישים, 76 קשישים למען הדיוק, מסודרים, הם קשישים עולים חדשים.

ליאורה לורי: הקשישים הללו עולים לנו, למדינת ישראל ולעיריית נצרת עילית, עשרה מיליון שקל בשנה.

ליאורה לורי: משרד הרווחה, להבדיל ממשרד הבריאות, גובה Matching מהעירייה עבור הסידור.

ליאורה לורי: זאת אומרת, כל קשיש שמסודר בבית-אבות עולה בין 6,000 ל- 10,000 שקל לחודש, 25% - עיריית נצרת עילית שמה על כל קשיש כזה.

ליאורה לורי: זה עלות ההשתתפויות, וזה מדובר בקשישים שאין להם ילדים והם בודדים, או שכבר הילדים שלהם הם גם כבר קשישים והם חיים מקצבת זקנה מביטוח הלאומי, אז אין השתתפות.

ליאורה לורי: זאת אומרת, שמלוא ההשתתפות היא של עיריית נצרת עילית, וזה לעומת, אדוני, משרד הבריאות, כשמדובר בקשיש שהוא סיעודי והוא הולך לבית-אבות על חשבון משרד הבריאות, אין Matching של עיריית נצרת עילית, של אף עירייה בארץ.

ליאורה לורי: יש איזו שהיא בעיה בחקיקה, שאנחנו עלינו עליה בגלל המצוקה התקציבית שלנו, שנוצרה עקב מענקי האיזון שכרגע דיברו עליהם כאן, התחלנו לבדוק את עצמנו איפה הולכים התקציבים, איפה אפשר קצת לעשות איזה שהוא איזונים ואיזה שהם קיצוצים.

ליאורה לורי: לא קיצצנו בשירותים חד-משמעית.

ליאורה לורי: ניסתה הגב' ליה שמטוב, לא שאנחנו לא רוצים, היתה פה החלטה של ועדת ההיגוי, העמותה בחרה במפעיל שנקרא מפעל, הקרן למפעלי שיקום, הם לא נתנו את הסחורה, המועדון לא הצליח להתרומם השנה, הקשישים מרוויחים שם גרושים.

ליאורה לורי: אנחנו החלטנו שבמצב הזה, קודם כל יעשו שם קצת בדק בית, יעשו קצת יותר רה-ארגון בעניין, ולקראת השנה הבאה נחשוב איך לתקצב אותם.

ליאורה לורי: למרות שמשרד הרווחה היה מוכן לתקצב, היה סיכום בין שתינו, היינו בוועדת ההיגוי שתינו, ושם הוחלט שאנחנו השנה לא משתתפים.

ליאורה לורי: לא היתה החלטה של קיצוץ כי לא רוצים לתקצב.

ליאורה לורי: המועדון לא הצליח להתרומם לפי הציפיות שלנו, המקצועיות, ועל כן החלטנו לא להשתתף.

ליאורה לורי: לגבי המלונית שדיברה הגב' שמטוב.

ליאורה לורי: המלונית היא באמת מקום שעולה יום שהות במלונית, עולה 200 שקל.

ליאורה לורי: אנחנו משתתפים, אנחנו נותנים, אני נתתי השנה, השתתפתי בסידור קשישים באמת במצב שבן משפחה שמחזיק בבית קשיש, רצה לנסוע לנופש, התחלקתי אתו, נתתי באמת השתתפות לקשיש.

ליאורה לורי: היה קשישה שחזרה מבית-חולים, היתה זקוקה, אז במקום חודש שנתנו, פעם היינו מאוד לארג'ים, נתנו שבועיים ואמרנו – ממילא, כשקשיש הולך למלונית, אין לו הוצאות לא על אוכל, לא על חשמל, לא על מים, לא יקרה שום דבר שחלק מהתשלום שלו הוא ישלם גם הוא, לא הכל על חשבון המדינה.

דני דנון: המלונית זה עסק פרטי?

ליאורה לורי: לא, גם של העמותה למען הקשיש.

ליאורה לורי: כל השירותים זה העמותה למען הקשיש, אמרתי, פרט לחוק סיעוד, שיש להם מתחרים בחברות שונות.

ליאורה לורי: אנחנו עובדים עם 27 חברות.

ליאורה לורי: אלה הקיצוצים.

ליאורה לורי: לא עשינו קיצוצים, באמת, לא מנענו.

ליאורה לורי: ניסינו איכשהו לחיות בתוך המסגרת התקציבית שהוכפפה עלינו, זה לא משהו שאנחנו רצינו.

ליאורה לורי: נכון שמשרד הרווחה מוכן לתת לנו עוד ועוד ועוד, אבל ה-עוד ועוד ועוד דורש Matching של העירייה, כשהעירייה נמצאת במצב שהיא נמצאת בו, וזה לא ניתן.

קריאה: המצב קשה שם, יש מצוקה אמיתית.

ליאורה לורי: באמת, אני יכולה להגיד עם יד על הלב, גם מקצועית אני אומרת כרגע, לא היה מצב שהייתי צריכה לעשות, לתת שירות כלשהו, לקשיש כלשהו בנצרת עילית, ואמרתי – בגלל שאין לי תקציב, לא תקבל.

ליאורה לורי: הדבר היחיד שכן, נושא של בתי-אבות, הוצאה לבתי-אבות, אני עומדת עם יד על הדופק כל הזמן באמת, איפה שהמקרה הוא באמת קריטי ואין ברירה וזה באמת פיקוח נפש, אנחנו מוציאים לבית אבות.

דני דנון: אבל למה זה אתם ולא הביטוח הלאומי?

שמעון גבסו: ביטוח לאומי לא נוגע בזה, זה ברשויות אחרות לא קיים.

דני דנון: אם הוא סיעודי, זו חובה.

ליאורה לורי: זה עניין של הגדרה של המצב של הבן-אדם, המצב הפיסי של הבן-אדם.

ליאורה לורי: כמו שמשרד הבריאות, מדובר בפיקוח נפש אמיתי, מדובר במצב של אדם שהוא סיעודי ובאמת עניין של חיים ומוות, אומר לבן-אדם – עד שלא יהיה לי קוד, אתה לא יוצא מהבית, אז גם אנחנו, כשמדברים על קשישים שהם תשושים, זה עדיין לא סכנת חיים.

ליאורה לורי: אני אומרת – נחכה ונראה מה המצב, או שאני אומרת – אנחנו רוצים בנצרת עילית ולא בצפת לסדר או ביבנאל, אנחנו רוצים בנצרת עילית, יש לנו מיטות ריקות בבית האבות שלנו, אז אני מרשה לעצמי להגיד לבן-אדם – נא להמתין עד קבלה, עד שנוכל לתת לך מכסה.

ליאורה לורי: אצלנו זה נקרא מכסה ולא קוד.

ליאורה לורי: אז זה המצב באופן עקרוני, באגף הקשישים בנצרת עילית.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אלכס גופמן, חבר מועצת העיר, בבקשה.

אלכס גופמן: צהריים טובים.

אלכס גופמן: נצרת עילית קולטת עלייה שהיא יכולה וקולטת, עובדת.

אלכס גופמן: אתם מתעלמים ממשהו אחר לגמרי.

אלכס גופמן: אתם עשיתם איזה חוק בכנסת, חוק הכי לא מובן שיש.

אלכס גופמן: סוציו אקונומי גבוה נמוך.

אלכס גופמן: אם תסתכל על נצרת עילית אתה תבין, שיש פה 20% לא יהודים, מאוד עשירים, ו- 20% קשישים שאין להם ממה לאכול.

אלכס גופמן: כולנו יודעים שמי שאוכל עוף שלם והשני פולקע, בממוצע הם אכלו חצי עוף.

אלכס גופמן: כמה שאם תאמרו ככה הלאה, ככה אתם תאבדו את העיר הזו.

אלכס גופמן: אתם בממשלה הורסים את העיר הזאת.

אלכס גופמן: העיר נצרת עילית, זה בכלל כולה עולים.

אלכס גופמן: אנחנו באנו, העלייה שלנו, ב- 74, אנחנו הכפלנו את העיר.

אלכס גופמן: זו היתה קרייה, זו היתה שכונה.

אלכס גופמן: בשנת 80 הכפלנו עוד פעם את העיר.

אלכס גופמן: העיר עושה מה שהיא יכולה, מקציבה כל מה שהיא יכולה, נותנת כל מה שהיא יכולה ועיר כזו, בלי עזרת הממשלה, לא תוכל להתקיים.

אלכס גופמן: כל הבלוף הזה של סוציו אקונומי.

דני דנון: אתה מתכוון למענקי איזון?

שמעון גבסו: של הסוציו אקונומי.

אלכס גופמן: זה בלוף של מדינת ישראל, כי בטח את הכסף הזה היו צריכים לישיבות, לזייף תעודות זהות ולהביא לשם את הכסף.

אלכס גופמן: הגיע הזמן שחברי כנסת שאוהבים את העיר הזו או רוצים בכלל את העיר הזו, יכניסו יד לכיס, יבדקו עוד פעם את הנושא הסוציו אקונומי.

אלכס גופמן: כי אני עוד פעם אומר, 20%, זה אתה יכול לבדוק, ואין לי בעיה עם לא יהודים, אני אחד שמוכן, אין לי בעיה, כל הווילות בממוצע הם מרוויחים 100,000 שקל, ואותה מזכירה מקבלת 2,000 שקל, בממוצע יש להם 51,000 שקל.

אלכס גופמן: עירייה לא יכולה לעמוד, עיריית נצרת עילית לא יכולה לנהל את המקום.

אלכס גופמן: נכון לרגע זה, אני גם רוצה לציין שיש פה עמותה למען הקשיש שחבל שלא ביקרת שם, אחד היפים והטובים שיש, ולפי דעתי הם מדברים שם ברוסית.

אלכס גופמן: הם עושים מה שהם יכולים, איך שהם יכולים.

אלכס גופמן: צריכים להוסיף לשם אנשים.

אלכס גופמן: ראש העיר מנהל אותה ביד מאוד יפה, אני נמצא שם, רואה שם – נקי, חם, אבל בלי כסף, זה לא יכול לעשות.

אלכס גופמן: לא ראיתי בן-אדם שנכנס למכולת, ואמר – טוב לי בארץ, בשביל זה צריך לשלם.

אלכס גופמן: אני חושב שאתם באתם לפה לא לעשות בית-ספר, כי עברתי בכנסת.

אלכס גופמן: לעזור לנו לקבל את התקציבים שלנו בחזרה.

אלכס גופמן: ברגע שנקבל את התקציבים, ננהל.

אלכס גופמן: אנחנו עושים כל מה שיכולנו בעיר הזו, לקבל עולים.

שמעון גבסו: תודה רבה, מר גופמן.

שמעון גבסו: אני רוצה לציין, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לציין דבר אחד.

שמעון גבסו: אמרה פה, גם זה לא מדויק, בלשון המעטה, בשביל לא להגיד שקר גס.

שמעון גבסו: אמרה פה הגב' ליה שמטוב שאנחנו החלטנו לסגור את מרכז קליטה.

שמעון גבסו: נמצאת פה הגב' לודמילה, שהיא נציגת הסוכנות והיא תגיד עמדה אובייקטיבית.

שמעון גבסו: לצערי הרב, מרכז הקליטה עמד שומם והמטרה היו מספר אופציות, היתה אופציה להביא לפה אנשים מוגבלים וקשישים ולהביא אותם שוב פעם להפוך את נצרת עילית למרכז קשישים, אני מודה שהתערבתי עד לרמה של ראש הממשלה, בנושא הזה, ואני גם מודה שהפנייה שלי עזרה וברוך השם היום זה מאוכלס על-ידי קבוצה של בני ישיבה, ישיבת הסדר שעושים פעילות מצוינת בנצרת עילית, גם בקהילה, גם בקרב העולים, ממש.

שמעון גבסו: ולודמילה בעצמה ניהלה את מרכז הקליטה, תקני אותי אם זה לא נכון.

שמעון גבסו: בבקשה.

לודמילה שקולניקוב: היום אני רכזת קליטה בתוכנית בבית ביחד.

לודמילה שקולניקוב: בסוכנות היהודית אני הייתי רכזת חינוך חברת התרבות במרכז הקליטה בעשר השנים האחרונות.

לודמילה שקולניקוב: אין לי מנדט להציג פה, אני מציגה תוכניות קליטה, לא את כל המהלכים שקורים בסוכנות היהודית, אבל עד כמה שנודע לנו, לעובדים של הסוכנות היהודית ועובדים של מרכז קליטה, מרכזי הקליטה נסגרו עקב החלטה גוררת של הסוכנות היהודית לסגור מרכזי קליטה בארץ ואנחנו אחד ממרכזי הקליטה שנסגרו, עקב בעיות תקציביות בהחלטה של אנשים שמממנים את זה בעצם מחוץ לארץ, ומרכז הקליטה היה מלא בעולים חדשים ובתוכניות משותפות עם העיר, שנפלה עלינו גזירה כזאת.

לודמילה שקולניקוב: ולצערי, גם בסוכנות היהודית, גם השנה, סוגרים שני מרכזי קליטה ואנחנו כסוכנות היהודית, שותפים לתוכניות של עידוד עלייה, שתי משלחות שנסעו מנצרת עילית בארגון של הסוכנות היהודית, ותוכנית בבית ביחד, ומשתדלים לתת לעולים חדשים עד כמה שאנחנו יכולים פה, גם עזרה ותמיכה, במיוחד שמגיעים לאזור.

לודמילה שקולניקוב: אני עובדת גם באזור עפולה, נצרת עילית, מתקרבת לטבריה.

לודמילה שקולניקוב: אני רכזת אזורית.

דני דנון: תודה.

שמעון גבסו: תודה רבה, הגב' לודמילה.

שמעון גבסו: הצטרף אלינו חבר מועצה, איליה רוזנפלד, שגם הוא עולה חדש.

שמעון גבסו: עלה בשנת 90.

שמעון גבסו: הוא גם נכלל באגף.

שמעון גבסו: אני רוצה להעביר לו בבקשה את רשות הדיבור, בבקשה, איליה.

איליה רוזנפלד: שלום לכולם.

איליה רוזנפלד: אני מתנצל על האיחור, זאת השעה שקיבלתי שבה אמורה להיות הישיבה.

איליה רוזנפלד: בכל אופן, הרבה דברים כבר נאמרו, נאמרו גם הרבה דברים טובים על העיר והעיר באמת מצוינת.

איליה רוזנפלד: האוכלוסייה היא מצוינת.

איליה רוזנפלד: אבל לפניי, הדוברת ציינה את המושג ואת הפעילות שנקראת עידוד עלייה, אז העיר אכן פועלת באופן חזק מאוד לצורך עידוד עלייה, אבל לצערי, למרות המאמצים של ראש העיר, של המועצה ושל כל מי ששותף לפיתוח של העיר, אנחנו עדיין, לדעתי, צריכים לשפר את העיר על-מנת שהיא תהיה יותר אטרקטיבית ולכן אנחנו כן צריכים את העזרה שלכם, את התקציבים הנחוצים לצורך העניין, כדי שאנחנו באמת נביא את האנשים שצריכים להגיע אליה.

איליה רוזנפלד: תודה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה לשאול, לגבי תעשיות עתירות ידע.

דני דנון: אם יש לכם היום תוכניות וצריכים את הסיוע שלנו, כי אני הבנתי שבאזור יש בעיה למשוך אוכלוסיות צעירות, איכותיות, בגלל שהתעשיות שנמצאות פה, הן תעשיות של משכורות מינימום.

דני דנון: אם יש לכם אזורי תעשייה או יש לכם מגמה למשוך לפה תעשיות עתירות ידע.

שמעון גבסו: גב' טובה מעוז, היא מנהלת פרויקטים בעיריית נצרת עילית, היא יכולה לומר שיש לנו תוכניות.

דני דנון: אני אשמח לשמוע מטובה מעוז איפה זה עומד.

דני דנון: אני מכיר אותה, היא מתקשרת אלי רבות בנושא הצפון.

דני דנון: בבקשה, טובה.

טובה מעוז: אני רוצה לברך את חבר הכנסת דני דנון.

טובה מעוז: אני מאוד שמחה שקיבלת את התפקיד שלדעתי הוא תפקיד מס' 1 במדינת ישראל וזה עידוד עלייה.

טובה מעוז: אנחנו פה, אני חשבתי שאנחנו באמת באים לדבר על עלייה וקליטה.

טובה מעוז: אחת הערים שהתחילה בעלייה וקליטה בשנות ה- 70 זו נצרת עילית, וזה אחד הדברים שצריכים לחזק פה.

טובה מעוז: ראש העיר התחיל, איך שהוא התחיל זה היה הנושא מס' 1 של הדגל.

טובה מעוז: התחלנו להביא משפחות, אם זה משפחות מגוש קטיף, אם זה משפחות לבוא לחזק את העיר מבחינה יהודית ואם עכשיו התוכנית שלנו זה להתמקד ולהחזיר את הבנים הביתה.

טובה מעוז: בשביל להביא את הילדים הביתה, אנחנו היינו אמורים לעשות מספר דברים.

טובה מעוז: אל"ף, זה למצוא תעסוקה.

טובה מעוז: אתה לא יכול להחזיר אנשים בלי לתת להם מה לעשות.

טובה מעוז: מדינת חדרה גדרה, לא תמיד עובדת.

טובה מעוז: אנחנו ישבנו, הכנו תוכניות, ראש העיר ראה את זה באמת בסדר עדיפות עליונה.

טובה מעוז: התעשייה שיש לנו היום, חבר הכנסת דנון, זה באמת Low-tec.

טובה מעוז: כבר עכשיו אנחנו חייבים ללכת להייטק.

טובה מעוז: להחזיר את הילדים הביתה, רוב הילדים שלנו יצאו, למדו, אם זה בטכניון ואם זה באוניברסיטה ואם זה בבאר-שבע ואם זה בחו"ל, להחזיר אותם באמת למפעלים עתירי ידע.

טובה מעוז: לפני כשלושה שבועות היה פה שר התמ"ת, באזור התעשייה של הר קפיצה, הולך לקום שם אזור הייטק ואנחנו עובדים על זה.

טובה מעוז: הרכבת הקלה ששר התחבורה הולך להקים, תיתן פיתרון של תחבורה וניידות ויחד נוכל להקיף סוף סוף את העיר של שנות 2020, לקראת 2020, שזה הרבה יותר מהר.

טובה מעוז: אנחנו צריכים את העזרה בלחזק את נושא ההייטק, להחזיר לפה באמת באמת את הילדים, להביא משפחות.

טובה מעוז: במיוחד שהולכים להקים את בית-הספר לרפואה, אנחנו נאבקים פה עם השבעה בתי-החולים, אז כל הכוח, לתת פה את הכוח ולחזק את הנושא הזה ובאמת תודה לך על שבאת.

דני דנון: תדוה רבה, טובה.

דני דנון: בבקשה.

מירה זילברמן: אני רוצה לציין בכמה מילים בהקשר לתושבים חוזרים ובכלל לתושבים של נצרת עילית.

מירה זילברמן: משרד הקליטה יוצא עכשיו בקמפיין מאוד גדול להשבת תושבים חוזרים וזה בתקציבים מאוד מאוד גדולים ואני מקווה שגם לנצרת עילית יגיעו תקציבים.

מירה זילברמן: אני רוצה גם לציין בקשר לקליטת עלייה.

מירה זילברמן: אמנם בנצרת עילית בשנה האחרונה לא הגיעו עולים בכמויות שהיינו רוצים לראות, אבל אנחנו עובדים בשיתוף פעולה על פרויקטים, במיוחד עכשיו לפרויקט של הנגב והגליל, ומשרד הקליטה היה שותף בתקציבים גדולים מאוד, גם בקליטה מבחינת תעסוקה, יזמות, ובנוסף לכך, לפתרונות דיור.

מירה זילברמן: זה חשוב מאוד לציין.

מירה זילברמן: ממתינים לדיור בנצרת עילית, לא מספרים מאוד מאוד גדולים, אנחנו נותנים פתרונות דיור הן במקבצים, בהוסטלים, דירות מתפנות, כך שתמיד נצרת עילית יש פיתרון לעולים חדשים.

דני דנון: תודה.

דני דנון: נציגת משרד הרווחה, בבקשה.

יעל אלוני: כמו שליאורה הציגה אותי קודם, אני מפקחת בשירות לזקן במשרד הרווחה במחוז חיפה והצפון ובהחלט מייצגת כאן את המשרד, במיוחד בפרקטיקה.

יעל אלוני: אני רוצה לומר לכולם שבסך-הכל ביום-יום יש עבודה, יש בעיות, יש קונפליקטים, יש קשיים, יש התמודדויות.

יעל אלוני: אבל יחד עם זאת, אני רואה שבנצרת עילית, יחד עם כל הדברים, עם כל הקונפליקטים וההתמודדויות והקשיים, אנשים עובדים ולראיה, מבחינתי כמפקחת שירות לזקן, לבוא לעיר שבפרספקטיבה שלי של שירותים לזקנים, השירותים קיימים.

יעל אלוני: נכון שאין גבול לפיתוח ולקידום ולהכשרה ולוויטאליות של הנושא, אבל הדברים נעשים.

יעל אלוני: יש עבודה, יש בעיות אבל יש גם עבודה וזה בסדר.

יעל אלוני: יש גם רצון טוב מאוד מצד הגורמים להגיע להבנות, כדי שהדברים באמת נגיע לאיזה שהוא סטאטוס-קוו בין היעדים של משרד הרווחה, לבין הצרכים של הזקנים בנצרת עילית בשטח, והחיבור ביניהם.

יעל אלוני: ובשביל זה אנחנו נמצאים פה ביום-יום, שום דבר לא הולך חלק, שום דבר לא פשוט, אבל זה היום-יום שלנו ומזה עשוי היום-יום שלנו.

יעל אלוני: אני כן רוצה לומר לגבי המשרד, שאנחנו כשירות לזקן מטפלים בזקנים בכלל, ובזקנים עולים בפרט, ובהחלט גם כאשר ישנם תקציבים שמיועדים לזקנים עולים, אנחנו בהחלט חושבים על נצרת עילית כעל מקום שיכול לספוג תקציבים לזקנים עולים.

יעל אלוני: מבחינת המבנה הארגוני במשרד, לאחרונה, וזה עניין של חודשים, קמה מינהלת, קמו מינהלות, אחת המינהלות היום היא מינהלת קליטה, מה שלא היה עד היום.

יעל אלוני: כיום במשרד הרווחה, קמה גם מינהלת קליטה שהתפקיד שלה יהיה לרכז את כל העבודה המסודרת של משרד הרווחה בנושא של קליטה.

יעל אלוני: לגבי ה- Matching, יש לי הזדמנות פה לומר, גם כאיש מקצוע וגם כמפקחת, לגבי ה- Matching של ה- 25% של שירותי רווחה בכלל ובסידור זקנים בפרט, נצרת עילית לא המציאה את הגלגל.

יעל אלוני: הקשיים הם קשיים שאני נתקלת בהם ברשויות הרבות ובמקומות שאני מבקרת בהם ואגב יש 120 רשויות, ובהחלט יש קשיים.

יעל אלוני: אני חושבת שהיום אם אנחנו רוצים לצאת מהדיון הזה בלהקפיץ אותו מדרגה, לקחת מין נושא כזה, שהוא יכול לתת פיתרון וחשיבה לפחות, של כלל הארץ, ובאמת להציף אותו לדיון.

יעל אלוני: האם זה נכון, שקשישים, נגיד בעשורים האחרונים של חייהם, שלהם אנחנו רוצים לתת שירותים בניחותא ובלי הרבה בירוקרטיה ובלי הרבה מפחי נפש, האם המדינה לא יכולה לחשוב על פיתרון טוב יותר, טוב יותר, להקל עליהם את ההוצאה מחוץ לבית?

יעל אלוני: כי באמת, המדיניות שלנו, כמשרד הרווחה, זה לא להוציא זקנים מהבית אלא להשאיר זקנים בתוך הקהילה ולפקח על השירותים בקהילה כדי לתת להם.

יעל אלוני: אבל במקרים של זקנים שמוצאים אל מחוץ לבית, אלה המקרים שכבר גם בקהילה אי-אפשר לתת להם את הטיפול המיטבי.

יעל אלוני: אז אולי צריכה להיות כאן חשיבה אחרת, גם ברמה ממלכתית ולא ברמה לוקאלית של כל רשות ורשות.

דני דנון: תודה.

דני דנון: כן, טניה, בבקשה.

טניה מקרוב: מה שביקשתי עוד לציין, שחשוב להגיד שבעיר פועלים פרויקטים גדולים שאתם מכירים גם ברשויות אחרות, כמו עיר ללא אלימות שאסנת רווה מנהלת פה את הפרויקט, כמו התוכנית לילדים ונוער, תוכנית שיש פה נאור ציון וגם המון המון פרויקטים חינוכיים שקיבלנו את הרכב האוכלוסייה שחצי עיר היא עיר עולים, אז עולים חדשים כן מטופלים בדרך כזאת או אחרת בפרויקטים האלה.

טניה מקרוב: במרכז הקליטה אמנם אמרו שנסגר, אבל בואי נגיד ככה, לא ממש.

טניה מקרוב: כשהגעתי אמרתי – איך יכול להיות נצרת עילית, עיר עולים, 50% אוכלוסייה כמעט עולים חדשים, קולטת פחות ממגדל העמק, היה לי משהו לא ברור.

טניה מקרוב: כי אמרתי – OK, יכול להיות שפה החבר'ה לא יסכימו אתי אבל זו דעתי האישית המקצועית שלי.

טניה מקרוב: כי אני אמרתי – ברגע שבן-אדם נכנס וחי על המזוודות במרכז הקליטה, הוא לא ממש מרגיש תושב העיר, ובהתחלה, גם הנתונים של משרד הקליטה, התושבים, האזרחים שגרו במרכז הקליטה, לא היו רשומים בנצרת עילית.

טניה מקרוב: בהתחלה לא הבנתי למה, כי הם ראו בהם תושבים זמניים.

טניה מקרוב: ובמגדל העמק, לעומת זאת, היתה אוכלוסייה, כאילו, קלטו עלייה, גם כל מיני פרויקטים, אבל הם ישר השתכנו בעיר.

טניה מקרוב: אז נכון להיום, יש דירות קבע במרכז הקליטה, כי זה מה שהתעקשנו, כל עוד ראש העיר מבקשת שכן יהיו דירות קלט, אבל בכל זאת, ברגע שבן-אדם נכנס לשכונה, לבית פרטי, ילדים, גן, הוא כבר מתיישב בעיר.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה, ברשותכם, משפט קצר, אלכס.

אלכס גופמן: חבר'ה, אני יושב פה לא מאמין למה שאני שומע.

אלכס גופמן: אנחנו מבקשים מהילדים לחזון לאן, לאוהלים?

אלכס גופמן: אנחנו רוצים להחזיר צעירים לאוהלים, כי אין לנו דירות.

אלכס גופמן: יש בעיה וזו בעיה של מדינת ישראל, הבעיה היא שאין.

דני דנון: תודה, אלכס.

דני דנון: מר יצחק, אתה רוצה להתייחס בקצרה?

דני דנון: בבקשה.

יצחק כהן: אני יושב-ראש העמותה למען הזקן, לא הרבה זמן, רק 13 שנה.

יצחק כהן: אני גם עולה חדש, הגעתי ב- 63 לנצרת עילית.

יצחק כהן: אז זה בעצם הרקע לכל הסיפור.

יצחק כהן: העמותה שדובר כאן היא בין הגדולות במדינת ישראל, היא הרבה יותר גדולה מהערים שהאוכלוסייה שלהם פי שניים או שלושה מאוכלוסיית נצרת עילית, זה אומר שהשירותים שנותנים כאן בעיר הם בסדר גודל מעבר למה שקיים בדרך כלל.

יצחק כהן: אני רק בכמה מילים אתייחס לשני דברים או שלושה.

יצחק כהן: דבר ראשון, בבית-אבות יש מחלקות שזה מחלקות ששייכות למשרד הרווחה ושם, כיום יש לנו 16 מיטות ריקות.

יצחק כהן: אנחנו עושים מאמץ גדול לעשות איזה שהוא שינוי, להבין שבלי זה, זה בעיה קשה מאוד.

יצחק כהן: בעניין הנופשון, גם שם הנופשון הוא ריק, כמעט ריק, ואנחנו מחפשים פיתרון איך אנחנו יכולים בכל-זאת לאכלס אותו.

יצחק כהן: ולעניין התעסוקה – בכסף שהצלחנו לגייס מגורמים בחוץ, השקענו פה מקום וחבל שלא יכולתם לבקש, מעל ל- 200,000 שקל, לרכישת ציוד לצורך הנושא.

יצחק כהן: בוודאי שההתחלה היא קשה, ודווקא בגלל שהבעיה היא בהתחלה והיא קשה, צריכה עזרה.

יצחק כהן: כשאומרים אנחנו לא נעשה בגלל שזה פשוט להגיד בסדר, גם אני יכול להגיד אני לא אעזור, נסגור את זה, נשלח את 20 האלה הביתה בגלל שזה לא כל-כך מתרומם.

יצחק כהן: בגלל שלא מתרומם, חייבים לעזור שכן יתרומם.

יצחק כהן: ואיך זה לעזור?

יצחק כהן: לתת כסף.

יצחק כהן: אחרון אחרון חביב, זה עניין של המשק.

יצחק כהן: חייבים להבין ואני מניח שאתם, בוודאי אתה כיושב-ראש ועדת הקליטה, אם העיריה לא נותנת 500,000 שקל, היא לא מקבלת מיליון וחצי.

יצחק כהן: פשוטו כמשמעו.

יצחק כהן: במקום לקבל את שני מיליון השקל שמזה כחצי מיליון שייך למשק של העירייה, מוותרת על המיליון וחצי וזה פשוט חבל, חבל מאוד.

יצחק כהן: ברגע שהעניין הזה יבוא לפתרונו וכמה שאני מבין, לא יהיה בזמן הקרוב, אני לא רואה שהאוצר או משרדי הממשלה יעשו כל שינוי בעניין המשק שהעיריות, הרשויות משלמות.

יצחק כהן: זה אחת הבעיות הקשות.

יצחק כהן: אם בגדול אני יכול לציין, בוודאי ובוודאי שהשירות שמקבלים האוכלוסייה המבוגרת בנצרת עילית, היא בכל קנה מידה מצוינת, לפחות לא לפי דעתי, אלא לפי כל, לפי דעת כל אלה שמבקרים ובאים לראות והבעיה היא השוליים, בשוליים אנחנו צריכים את עזרתכם.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: עדי, התייחסות קצרה, לפני שאנחנו מסכמים

עדי ברקו: קודם כל, אנחנו שמחים על עצם קיום המפגש ועצם זה שוועדת הקליטה והעלייה מגיעה לנצרת עילית.

עדי ברקו: אנחנו מבינים שיש לנו מספר, בעצם, כיוונים שאנחנו צריכים את עזרתכם.

עדי ברקו: הכיוון הראשון זה אנחנו צריכים עזרה כספית בטיפול במאפיינים של העיר, שזה בעצם מאפיינים של עיר מתבגרת, עם אוכלוסייה שהיא אוכלוסיית עולים שאנחנו נצטרך את העזרה.

עדי ברקו: אנחנו לא נפרוט פה את הדברים, אבל אין לי ספק שאנחנו יודעים לבוא להגיד בדיוק איפה אנחנו צריכים את העזרה וכפי שאמרתי, הירידה במענקי האיזון השפיעה עלינו, לצערי, ואנחנו רוצים להגיע למצב שאנחנו בעצם לוקחים ומטפלים.

עדי ברקו: במישור של בעצם החקיקה, אין לי ספק שמשרד הבריאות מהווה דוגמה וסמן ימני שאני חושב שמשרד הרווחה יכול לבוא ואין לי ספק, לבצע איזה שהוא תהליך של אולי למידה ואני לא מדבר על כלל הפעילות כי הפעילות של עלמה ואני רוצה לברך את עלמה פה מעל גבי השולחן הזה, היא פעילות עניפה, כבירה, אדירה, ומצוינת ובעלות מאוד נמוכה, ואין לי ספק שהעירייה תמצא את ה- Matching לפעילויות שהיא בעצם רוצה לתת לאותם 9,000 או 10,000 זקנים שיש לנו, וכמובן גם פחות זקנים ולכל השאר.

עדי ברקו: כדי לטפל אבל בעלייה מאסיבית ואתה, אדוני היושב-ראש, נגעת בדיוק בנקודה.

עדי ברקו: אנחנו צריכים מספרים גדולים יותר, אבל כדי שיהיו מספרים גדולים יותר, צודק חבר המועצה, מר גופמן, שאמר – אנחנו צריכים עזרה, זה אומר שצריכים קודם כל לתת סיבה לאנשים לבוא לפה, שזה עבודה, צריכים לתת להם מקום לגור, וצריך לתת להם מה שנקרא את ההקלות.

עדי ברקו: אם אנחנו רוצים להוציא אנשים ממדינת תל-אביב שזה גדרה – חדרה, צריך לתת להם את התמריצים, מענקים, והסיבות להגיע ולהכין את הדברים.

עדי ברקו: אין לי ספק שהוועדה ברשותך, תפיק את הלקחים הנכונים ותוביל את הדברים.

עדי ברקו: תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: אני רוצה לומר לסיכום שאנחנו מודים לראש העיר ולחברי המועצה על האירוח וקיום הישיבה.

דני דנון: ברור לנו שיש עבר ויש עתיק, ולגבי העבר, ההתמודדות פה היא טובה, לגבי העתיד, ההתמודדות היא גם חשובה ביותר וחשוב אמת לראות איפוא את החזון ביום יום.

דני דנון: אני רוצה ברשותכם להקריא את הודעת הסיכום של הוועדה:     ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, בישיבתה בעיר נצרת עילית, מברכת את העיר נצרת עילית על היותה שיאנית ארצית בקליטת עלייה.

דני דנון: הוועדה מברכת את העירייה על היוזמות והמגמה לחיזוק האחיזה היהודית בגליל והכוונות להביא אוכלוסיות צעירות לגליל.

דני דנון: הוועדה פונה לשר האוצר, מר יובל שטייניץ, בבקשה לשקול בשנית את כל נושא קיצוץ מענקי האיזון לעיר ולתת הטבות מס למפעלי תעשיות עתירות ידע בנצרת עילית, שימשכו אוכלוסייה צעירה וחזקה.

דני דנון: אני רוצה להודות לכל הנוכחים, אנו מתחייבים לחזור לפה שוב בעוד מספר חודשים כדי לראות איך הדברים מתקדמים ומיושמים.

דני דנון: תודה רבה, הישיבה נעולה.