ועדת הכספים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 558, 2010-12-02 10:00

משה גפני: בוקר טוב.

משה גפני: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: אנחנו דנים בחוק ההסדרים, בפרק י"ג, עידוד השקעות הון ולאחר מכן נדון בפרק ח', מחקר ופיתוח.

משה גפני: בסוף סדר היום אנחנו נדון בפרק ט"ז, שונות, בסעיף 75, תחילה, שזה סעיף שלא דנו עליו.

משה גפני: על עידוד השקעות הון ומחקר ופיתוח דנו, הקראנו והתגלעו נושאים שהם בחילוקי דעות או שעדיין הם לא פתורים.

משה גפני: התגלעו חילוקי דעות לגבי הנושא של כי"ל, החברה לישראל, היו חילוקי דעות לגבי החברות הממשלתיות, בעיקר התעשיות הביטחוניות, היו חילוקי דעות לגבי הפער בין הפריפריה לבין מרכז הארץ, והיו חילוקי דעות לגבי המפה, מה מוגדר כאזור עדיפות א'.

משה גפני: ברשותכם, אני מבקש להתחיל במפה.

משה גפני: מי מציג לנו אותה?

ערן פולק: אדוני היושב ראש, הנושא של צו עדיפות לאומית מורכב משני דברים: האחד הוא מתוקף הצו.

ערן פולק: כמו שעלה בדיון הקודם, הצו הקיים, הצו שבתוקף, מסתיים בסוף השנה הנוכחית, זאת אומרת, בעוד חודש, ועלה בוועדה רצון ובקשה לוודא שיהיה צו בתוקף החל מה-1 בינואר.

ערן פולק: השני, מה קורה במעבר בין החוק הקיים לחוק החדש, מה משתנה מעמד הצו בין החוק הקיים לחוק החדש.

ערן פולק: על שני הדברים האלה יש לנו תשובה.

ערן פולק: לגבי הנושא של המועד, התוקף של הצו לפני יומיים הועבר לוועדת הכספים בחתימת שני השרים, שר התעשייה ושר האוצר.

ערן פולק: הארכת התוקף של הצו במפה הקיימת לתקופה של שנתיים נוספות, בעצם מקבילה לתקציב הדו שנתי, דבר שנותן ודאות, בניגוד לשנים קודמות בהן היו פערים והיו שלבים בהם הצו לא היה בתוקף, ואכן, בהינתן אישור ועדת הכספים, החל מה-1 בינואר 2011 הצו הזה ממשיך להיות בתוקף לעוד שנתיים.

ערן פולק: בהקשר של תקופת המעבר או המעבר בין החוק הקיים לחוק המתוקן, אנחנו מציעים הסדר שנותן התייחסות, ואני מציע שנקריא אותו.

משה גפני: אתה רוצה להקריא את הצו?

ערן פולק: לא את הצו אלא את אותו הסדר שאנחנו מבקשים שייכנס לכאן.

משה גפני: בסדר.

מיכל הנר דויטש: נכון להיום סעיף 40ד מסמיך את השרים לקבוע בצו את תחומי האזורים המנויים בתוספת.

מיכל הנר דויטש: בעמוד 9 בנוסח שהועבר לוועדה, זה שחולק עכשיו, אנחנו מבקשים להוסיף הוראה בה את הסמכת השרים אנחנו מעבירים לפסקה (1) של סעיף 40ד ואנחנו מבקשים לקבוע שאם בוטל צו או פקע תוקפו או תוקן תוך שינוי, משמע, אזור שהיה בתוך א' בצו הקודם פתאום יצא, או שצו שקבע את האזורים פקע או שהוא בוטל, יראו מפעל שהיה קיים בתחום אזור פיתוח שנקבע כאזור לעניין החוק, כאילו הוא ממשיך להיות באותו אזור א' למשך שנה אחת.

אמנון כהן: לא הבנתי מה זה אומר.

מיכל הנר דויטש: אנחנו אומרים שאם אנחנו מביאים היום צו למשך שנתיים שעומד בתוקפו ב-2011-2012 וקובע את תחומי אזור א', בסוף 2012 מביאים – ניקח דוגמה – צו שמשנה את האזור ומוציא תחום שהיה א' כך שהוא כבר לא א'.

מיכל הנר דויטש: יש מפעל שהוקם באותו מקום ואנחנו נותנים לו הבטחה חוקית, כלומר, החוק אומר שאם אזור יצא מאזור א', הוא ימשיך להיחשב א' למשך שנה אחת נוספת.

מיכל הנר דויטש: כלומר, גם ב-2013, למרות שיש צו משנה שמוציא את אותו אזור מגדר א', אותו מקום ייחשב א' לגבי אותו מפעל שהיה קיים ערב השינוי.

אמנון כהן: השאלה איזה אזורים נכנסים לנושא הזה.

מיכל הנר דויטש: לצורך כך יש את הרשימה.

אמנון כהן: לא קיבלנו את המפה.

אמנון כהן: זה שהמפה אצלכם, זה לא אומר שהיא אצלנו.

אמנון כהן: אנחנו רוצים לראות את המפה.

ערן פולק: המפה היא אותה מפה שבתוקף היום.

אמנון כהן: אנחנו רוצים לראות אותה.

ערן פולק: הבאנו מספר מצומצם של עותקים.

משה גפני: תעבירו את מה שיש לכם.

משה גפני: מיכל, סיימת?

מיכל הנר דויטש: כן.

משה גפני: מה ההסבר של הדברים שלך?

משה גפני: למה אתם עושים את זה?

מיכל הנר דויטש: בפעם הקודמת הוועדה אמרה שחסרה ודאות.

מיכל הנר דויטש: כפי שהחוק היום בנוי, ברקע שמפעל נכנס למתכונת מסוימת, יש מה שנקרא תקופת הטבות ואותה תקופת הטבות מובטחת לו גם אם יש שינויים.

מיכל הנר דויטש: נכון להיום אנחנו עומדים בסיטואציה שכל שנה, מבחינת היבטי המס, עומדת בפני עצמה, הצו הוא צו שהוא הוראת שעה.

מיכל הנר דויטש: אמרתם שננסה לגדר את זה יותר, לקבע את העניין יותר.

מיכל הנר דויטש: אנחנו אומרים שלמרות שהצו שמובא בפניכם נניח עכשיו הוא לשנתיים, ונניח שהממשלה תחליט שבעוד שנתיים היא לא מביאה יותר, אין יותר, או שהיא גוזרת את האזור לחצי מגודלו היום, אותם מפעלים שקיימים שם היום ימשיכו להיחשב כאילו הם באזור פיתוח א' למרות שלפי הצו הם לא באזור א', וימשיכו לקבל את אותן הטבות שקבועות ל-א'.

מיכל הנר דויטש: אין הבטחה של הטבה אבל יש הבטחה של מיקום גיאוגרפי כ-א' למשך שנה אחת נוספת.

מיכל הנר דויטש: מה שיש לגבי כולם יחול גם על אותו מפעל במשך שנה אחת נוספת למרות שהצו שונה לגבי אותה שנה.

שגית אפיק: מה זה הורע מעמדו?

שגית אפיק: איזה מעמד?

מיכל הנר דויטש: למשל היה א' ועבר להיות ב'.

מיכל הנר דויטש: זה בדיוק הנוסח של סעיף 6 של צו האזורים.

מיכל הנר דויטש: סעיף 6 מדבר בסיטואציה שמישהו היה באזור.

משה גפני: איך אפשר להוריד ישוב מאזור א' לאזור ב'?

מיכל הנר דויטש: ההסמכה היא של השרים באישור הוועדה.

משה גפני: זה כתוב בחוק?

יהודה נסרדישי: כן.

מיכל הנר דויטש: ההסמכה כתובה ב-40ד, אבל נדרש אישור ועדת הכספים.

משה גפני: ההבדל בין החוק לבין הצו, אני הבנתי.

משה גפני: אני שואל לגבי הרעת המעמד של ישוב.

משה גפני: מה השם הראשון ברשימה?

קריאה: יוקנעם.

אמנון כהן: אבו בסמה.

גאלב מג'אדלה: לא, אבו בסמה זה אזור א'.

גאלב מג'אדלה: גרופית, אזור ב'.

משה גפני: אבו בסמה.

משה גפני: אם השרים מחליטים להוריד אותו ל-ב', איך עושים את זה היום?

יהודה נסרדישי: לא יהיה ב'.

יהודה נסרדישי: יהיה אחר.

משה גפני: בסדר, אחר.

מיכל הנר דויטש: מביאים צו חדש.

מיכל הנר דויטש: היום יש צו שקובע את התחומים של האזורים.

מיכל הנר דויטש: נמחק משם אבו בסמה, מביאים צו חדש בו אבו בסמה לא כלול מ-2012 וקדימה.

מיכל הנר דויטש: הוועדה צריכה לאשר את זה.

מיכל הנר דויטש: כל מפעל שיש באבו בסמה בשנת 2012 יהיה בפנים למשך שנה אחת נוספת.

גאלב מג'אדלה: שמעתי כאן את המילה כאילו.

משה גפני: לא נלך להדליק נרות חנוכה ונישאר עם המילה כאילו.

אמנון כהן: הערים האלה, זה לגבי תעסוקה.

משה גפני: אזור עדיפות לגבי עידוד השקעות הון.

קריאה: המפה בה מדובר כרגע היא לגבי עידוד השקעות הון.

משה גפני: זה רק על החוק של עידוד השקעות הון.

לימור תוסיה כהן: הצו היום הוא צו של קריטריונים ומה שיכול לקרות זה שהממשלה תשנה את המדיניות שלה ותחליט שצריך לקבוע קריטריונים שונים.

לימור תוסיה כהן: הדבר הזה צריך להגיע לאישור ועדת הכספים וכתוצאה מכך יכול להיות שישוב מסוים ייגרע או יכולה להיות תוצאה אחרת.

לימור תוסיה כהן: קבענו קריטריונים של מצב סוציו-אקונומי למשל, ויכול להיות שישוב מסוים, המצב שלו משתפר וכתוצאה מכך הוא לא אמור להיות בתוך הצו.

לימור תוסיה כהן: לכן קבעו כאן איזושהי הוראה שקיימת היום בצו וכבר היום בצו נקבעה הוראת מעבר שאומרת שמי שהיה לפי הצו הקודם ונגרע מהצו, אנחנו ניתן לו עוד שנה נוספת כדי לתת לו ודאות מסוימת, וזה מה שאנחנו מציעים להעלות כרגע.

משה גפני: הרשימה הזאת שנמצאת כאן היום עומדת בקריטריונים?

לימור תוסיה כהן: הצו היום קובע קריטריונים.

לימור תוסיה כהן: אין רשימה.

משה גפני: אני כן רוצה רשימה.

משה גפני: את כל הזמן אומרת לי שאין רשימה.

משה גפני: אותי מעניינת הרשימה כי אותי מעניין עידוד השקעות הון שהוא לא דבר ערטילאי.

משה גפני: אני רוצה לדבר עם משקיעים בחוץ לארץ, אחרי שהסביר לי מנכ"ל משרד האוצר כמה זה חשוב למדינת ישראל, ואני רוצה לומר למשקיע בארצות הברית שיקים מפעל באבו בסמה וכי זה כדאי לו כי הנה, העברנו חוק עידוד השקעות הון ושם הוא מקבל הטבות והוא נמצא באזור פיתוח א' ולא באזור פיתוח אחר.

משה גפני: שואל אותי אותו משקיע מי ערב, כי הרי הממשלות מתחלפות כל הזמן ושרים מתחלפים, ואפילו מנכ"לים מפעם לפעם מתחלפים ואז הם יוציאו את אבו בסמה מהרשימה.

משה גפני: מה יקרה אז?

משה גפני: אני רוצה להיות צמוד לרשימה.

משה גפני: איך אני יודע שהרשימה הזאת היא ודאית?

יהודה נסרדישי: אדוני היושב ראש, יש כאן מודל שלפחות את דעתנו הוא מניח ואני מקווה שהוא יניח גם את דעתך.

יהודה נסרדישי: יש כאן שני דברים.

יהודה נסרדישי: יש תוספת גריעה של ישוב.

יהודה נסרדישי: את החלק השני לא אמרו כאן.

יהודה נסרדישי: אם המפה תשתנה וב-2012 ישוב שהיה אחר עונה על הקריטריונים והוא משתנה לאזור א', הוא נכנס מיידית והגריעה היא בדיליי של שנה כי צריך לתת לו שנה נוספת ליהנות כי הוא בנה את עצמו בשנה הקודמת.

יהודה נסרדישי: לכן העניין הזה, יש לו שני פנים.

יהודה נסרדישי: לעניין שינוי המפה.

יהודה נסרדישי: שינוי המפה הוא בסמכות השרים וגם אם הם מחליטים, יבואו לכבודו לקבל אישור על השינוי בוועדת הכספים.

יהודה נסרדישי: לפי עניות דעתי הנושא הזה סגור והוגן דיו.

יהודה נסרדישי: תודה רבה לך.

משה גפני: תודה.

משה גפני: חברי הכנסת רוצים להתייחס לעניין?

משה גפני: אני רוצה להבין דבר אחד.

משה גפני: זה משנה לכם אם זה יהיה בחוק?

ערן פולק: כן.

משה גפני: למה?

ערן פולק: יש כאן שתי רמות של פעילות.

ערן פולק: יש רמה אחת שמגדירה מהי ההסמכה לקביעת הטבות ומהי מסגרת ההטבה, וזאת רמה שנקבעת בחוק והיא צריכה להיקבע בחוק כי השינוי בה הוא באמת שינוי קיצוני.

ערן פולק: יש רמה שנייה שהיא רמה של הגדרת הישוב המועדף.

ערן פולק: ישוב מועדף או בכלל העדפה זה משהו שמבחינת ההגדרה צריך להיבחן מעת לעת, ושנית, מוגבל בזמן כדי שהממשלה תבחן את מדיניות העדפה שלה בתקופות קצובות.

ערן פולק: אם זה נכנס באופן קבוע לחוק, המשמעות היא שההעדפה הזאת לא נבחנת ולא תיבחן אלא במקרה של שינוי של כל החוק.

ערן פולק: לכן זה בעצם מוציא מכל מדיניות ההעדפה את האלמנט של מדיניות.

ערן פולק: לכן אנחנו חושבים שזה חייב להישאר גרמה של גמישות בצו של השרים באישור ועדת הכספים.

משה גפני: למה שלא נעשה את זה בחוק ובחוק יהיה כתוב שאפשר לשנות את זה בצו?

משה גפני: אז הבחינה שאתם מבקשים אכן תיעשה.

משה גפני: היא יכולה להיעשות.

משה גפני: אתה לא תצטרך לעבור שלוש קריאות כדי לשנות את זה אלא בצו תוכל לשנות את זה וגם זה יהיה באישור הוועדה.

יהודה נסרדישי: אבל מה ההבדל אם שני שרים מציעים הצעה ובאים אליך?

משה גפני: שאלה מצוינת.

משה גפני: זה מה שאני שואל.

משה גפני: זאת השאלה.

יהודה נסרדישי: הגורם היוזם הוא השרים והם באים לסמכות המחוקקת כדי לאשר אותה.

יהודה נסרדישי: אני חושב שהנושא די סגור.

משה גפני: זאת בדיוק השאלה שלי.

משה גפני: מה ההבדל?

משה גפני: אלא אם כן מסתירים ממני משהו.

יהודה נסרדישי: אם אין הבדל, למה להתעקש לעשות את זה?

יהודה נסרדישי: אם אנחנו אומרים שנה בדיליי, נותנים שנה דיליי למי שנגרע.

משה גפני: נכון, מצוין.

משה גפני: עניתם על בקשות הוועדה.

משה גפני: השאלה שאתה שואל, זאת השאלה.

ערן פולק: אנחנו חושבים שזאת גמישות שצריכה להיות ברמה של משרדי הממשלה, של השרים, באישור הוועדה, בתקנות או בצו.

משה גפני: אנחנו נביא להצבעה שתי גרסאות.

משה גפני: אני מבקש להקריא את שתי הגרסאות.

משה גפני: לא תהיה הצבעה היום.

משה גפני: אני לא אעשה שום דבר דרסטי בלי לדבר אתכם.

משה גפני: להצבעה יובאו שתי גרסאות ואנחנו נדבר בינינו.

משה גפני: יהודה נסרדישי שכנע אותי בשאלות שלו.

יהודה נסרדישי: בניסוח השאלות.

יהודה נסרדישי: אני לא שאלתי.

גאלב מג'אדלה: צריך להסביר להם שיש הפרדת רשויות בין ממשלה לבין כנסת.

גאלב מג'אדלה: תקנות זה אנחנו וחוק זאת הממשלה.

משה גפני: נכון.

משה גפני: בבקשה, תקריאי את שתי הגרסאות.

פניה קירשנבאום: אני עדיין לא מבינה למה יש בזה קושי.

פניה קירשנבאום: הרי ממילא זה צריך לעבור אישור של ועדת הכספים.

פניה קירשנבאום: למה אנחנו לא נחבר את זה ביחד?

פניה קירשנבאום: בסופו של דבר זה יוצר איזשהו בלבול בין הצרכנים שלא מבינים.

פניה קירשנבאום: באים לשאול ואז פעם אחת מפנים אותם לחוק, פעם שנייה מפנים אותם לתקנות, פעם שלישית מפנים אותם לצו.

פניה קירשנבאום: למה שכל זה לא ישב במקום אחד ואנחנו נגיד שזה המקום?

משה גפני: דווקא בעניין הזה יש סדר.

משה גפני: הסדר הוא שיש חוק והחוק מדבר על אזור עדיפות א'.

משה גפני: המפה שנקראת אזור עדיפות א' קבועה בקריטריונים והיא מופיעה בחוק.

שגית אפיק: בצו.

משה גפני: היא גם מופיעה בחוק.

משה גפני: העיקרון מופיע.

אמנון כהן: העיקרון.

אמנון כהן: לא הרשימה.

שגית אפיק: זה הכל בצו.

משה גפני: גם הקריטריונים בצו?

שגית אפיק: כן.

שגית אפיק: הקריטריונים בצו.

פניה קירשנבאום: אנחנו נצביע על החוק ואנחנו נצביע על חוק עידוד השקעות ואחר כך יהיו קריטריונים והמפות.

משה גפני: הם הביאו עכשיו את הצו חתום על ידי שני השרים לשנתיים.

משה גפני: אם יהיה שינוי בעניין הזה ונניח ישוב יוצא בגלל סיבה כלשהי, תהיה לו עוד שנה אפילו שהוא בעצם יצא.

משה גפני: זאת אומרת, נותנים ודאות לכל מפעל כזה למשך שלוש שנים.

משה גפני: השאלה שלנו היא למה את זה אי אפשר לעשות בחוק והשרים יכולים לשנות את זה באישור ועדת הכספים.

משה גפני: גרסה אחת היא הגרסה שקראה מיכל.

יהודה נסרדישי: כן.

משה גפני: זאת הגרסה שמדובר בצו ולא בחוק.

ערן פולק: כן אמירה בחוק לגבי עוד שנה.

משה גפני: ברור.

משה גפני: זה מה שהקריאה מיכל.

מיכל הנר דויטש: כן.

משה גפני: תקריאי את הגרסה השנייה.

שגית אפיק: הגרסה השנייה: בתוספת ייקבעו הקריטריונים שקבועים היום בצו כאשר את התוספת השרים, באישור ועדת הכספים, יהיו רשאים לשנות בצו.

מיכל הנר דויטש: הקריטריונים, משמע המפה.

שגית אפיק: המפה.

שגית אפיק: גם אצלך זה המפה.

שגית אפיק: גם אצלך המפה תישאר קבועה.

מיכל הנר דויטש: ללא סיום תוקף?

שגית אפיק: כרגע ללא סיום תוקף.

משה גפני: כן.

משה גפני: אפשר לשנות את זה.

משה גפני: השרים יכולים לשנות את זה באישור ועדת הכספים, כמו היום.

מיכל הנר דויטש: לשנות את המפה?

משה גפני: לשנות את הכל.

שגית אפיק: את הקריטריונים.

משה גפני: את הקריטריונים ואת המפה.

משה גפני: כמו שאתם מציעים.

שגית אפיק: זה בדיוק כמו שאתם מציעים.

שגית אפיק: אתם מציעים שהקריטריונים יהיו בצו וכאן הוא מציע שהקריטריונים יהיו קבועים בחוק.

שגית אפיק: זה ההבדל היחיד.

משה גפני: יש בעיות יותר קשות מהבעיה הזאת.

עופר מנירב: איך אנחנו מצפים ממשקיע שבא מחוץ לארץ שישקיע במפעל באבו בסמה משום ששם יש מצב של חוסר תעסוקה, הוא ישקיע עשרה מיליון דולר, התעסוקה תשתפר ואחרי שנתיים או שנה וחצי יאמרו שהתעסוקה השתפרה ולא מגיעות לו הטבות.

עופר מנירב: הוא יעביר עכשיו את המפעל למקום אחר?

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: אנחנו קיבלנו את עמדתך ולכן אנחנו מבקשים לעשות את זה בחוק, אבל אני חייב לסנגר על הממשלה, ואני מתנצל על כך.

משה גפני: העמדה של הממשלה היא שבכל מקרה יש לו ודאות של שלוש שנים מכיוון ששנתיים יש עכשיו, הצו כבר מונח כאן והחוק יאשר גם את הצו – או אנחנו נאשר את הצו במקביל לאישור החוק – וגם לדבריהם יהיה כתוב בחוק ששנה נוספת יש לו בתום השנתיים.

עופר מנירב: אדוני, אבל אין לו שלוש שנים.

משה גפני: קיבלנו את העמדה שלך ולכן אנחנו מתווכחים אתם.

עופר מנירב: אם הוא משקיע אחרי שנה וחצי, אין לו שלוש שנים.

עופר מנירב: הוא לא חייב להשקיע ביום הראשון אלא הוא יכול להשקיע לקראת הסוף.

מיכל הנר דויטש: אם המצב הסוציו אקונומי של האזור משתנה, גם בפתרון שלכם, אם המצב הסוציו אקונומי של האזור משתנה, גם כאן הוא לא יקבל וגם בדרך הזאת הוא לא יקבל.

מיכל הנר דויטש: גם הפתרון שלכם לא עוזר.

משה גפני: עופר, אין פתרון למה שאתה מעלה מעבר לעובדה שלפי מה שאנחנו סבורים, אם זה מופיע בחוק, יש לך בכל אופן יותר ודאות.

משה גפני: זה נכון שאם המצב משתנה, אתה הרי לא רוצה להחזיק אזור עדיפות א', כאשר מקום אחד לא נמצא בפנים, במהלך השנה וחצי האלה והוא חייב להיכנס פנימה ואחד צריך לצאת כי הוא הפך לישוב עשיר.

משה גפני: לבוא ולומר שאנחנו נשאיר את המפה הזאת לאורך ימים?

עופר מנירב: לא, אדוני, הפתרון מאוד פשוט.

עופר מנירב: המפעל עצמו, לא האזור, המפעל שנכנס כאשר היה באזור פיתוח א', עליו תשמור.

עופר מנירב: הוא כבר השקיע את הכסף.

עופר מנירב: את האזור תשנה, אחרים לא יבואו, אבל אני מדבר על אותו מפעל ספציפי כבר השקיע.

עופר מנירב: זה גם המצב החוקי היום.

ערן פולק: העיקרון שמנחה בכל הנושא הזה הוא שהממשלה, באישור ועדת הכספים, רשאית – ולדעתי גם חייבת – מעת לעת לבחון היכן היא נותנת את ההטבה.

משה גפני: הוא מדבר על המפעל הספציפי.

ערן פולק: צריכה להיות לה את היכולת לשנות.

ערן פולק: , אם היא חושבת שזה נכון.

מיכל הנר דויטש: יש יציבות הטבות מס לגבי מפעל ספציפי?

עופר מנירב: זה המצב היום.

עופר מנירב: היום מקבלים.

עופר מנירב: היום זה קיים ואתם משנים מצב קיים.

משה גפני: עופר, מה שאתה אומר זה נכון.

משה גפני: כנראה שאי אפשר לתקן את כל העולם ולהגיע עד לקצה.

משה גפני: אני משתדל כל הזמן, כבר 22 שנים אני מנסה, אבל עוד לא הגעתי לעשרה אחוזים.

לימור תוסיה כהן: אחת הטענות הייתה שהצווים מגיעים מאוחר מדי.

לימור תוסיה כהן: אני חושבת שההצעה כרגע בחקיקה גם פותרת את הנושא הזה.

משה גפני: לא, יש לנו כמה סיבות וזאת סיבה אחת.

משה גפני: עכשיו אני נגד הממשלה.

משה גפני: למה תמיד את הצווים האלה על אזורי עדיפות אתם מביאים אחרי הזמן?

לימור תוסיה כהן: ההצעה שהצענו להכניס לחקיקה פותרת את הקושי.

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: חבל לחזור על הדברים.

משה גפני: הוויכוח ברור והוא לא ויכוח קריטי.

משה גפני: אתם טוענים טענות נכונות ואנחנו טוענים טענות נכונות.

משה גפני: אתם בסוף תסכימו לטענות שלנו והכל בסדר.

משה גפני: אל תיבהלו, אנחנו נדבר.

משה גפני: לגבי השאלה מי נמצא בחוק עידוד השקעות הון.

משה גפני: יש שתי בעיות כאשר בעיה אחת היא הנושא של המפעלים שהם בבעלות ממשלתית והנושא השני הוא הנושא של המפעלים שאי אפשר להעביר את הכרייה למקום אחר בעולם, כמו למשל ים המלח.

משה גפני: אני מאוד תומך בחוק הזה, אני סבור שהחוק הזה הוא חוק מצוין, הוא חוק שבאמת יעודד את המפעלים בארץ ואני חושב שזה חוק נכון.

משה גפני: אלה שתי נקודות שנשארו שנויות במחלוקת ואני מבקש את עמדת הממשלה לגבי הנושא של המפעלים שאינם יכולים להעביר את הכרייה, במקרה הזה זה ים המלח, למקומות אחרים בעולם.

משה גפני: הנושא השני הוא המפעלים שהם בבעלות ממשלתית, בעיקר התעשיות הביטחוניות.

משה גפני: אני מבין שקיימתם דיונים רבים בימים האחרונים.

משה גפני: למה הגעתם?

ערן פולק: עמדת הממשלה בנושא הזה לא השתנתה מטיוטת החקיקה או מהחקיקה שעברה בקריאה ראשונה.

ערן פולק: ברמה של החוק וברמה של תיקון החקיקה, אנחנו באותה עמדה.

ערן פולק: אני כן רוצה לומר שבנושא של החברות הממשלתיות, לאור היחסים שבין המדינה כבעלים לבין החברות האלה, מתקיימים דיונים בין הגורמים הרלוונטיים במשרדי הממשלה או במשרד האוצר לבין החברות להסדרים שאינם בהקשר של החוק אלא בהקשרים של מדיניות דיבידנד ונושאים אחרים, כדי להתייחס לצורך העניין לפגיעה שהם אמורים לספוג בעקבות החוק.

משה גפני: מה לגבי כי"ל?

ערן פולק: העמדה ביחס לחוק היא אותה עמדה.

ערן פולק: זה אמור גם לגבי כי"ל וגם לגבי החברות הממשלתיות.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חברי הכנסת.

אמנון כהן: שלחנו אותם לעשות שיעורי בית.

מיכל הנר דויטש: עשינו.

משה גפני: הם חזרו ואין להם תשובות.

משה גפני: לגבי המפעלים הביטחוניים, הם אומרים שהם בדיונים.

משה גפני: לגבי כי"ל, אין שינוי.

גאלב מג'אדלה: מתי יסתיימו הדיונים?

מיכל הנר דויטש: הסתיימו.

פניה קירשנבאום: זה אמור גם לגבי התעשיות הצבאיות?

משה גפני: ערן פולק אומר  שעמדת הממשלה היא כפי שאושרה בקריאה הראשונה.

משה גפני: המפעלים שהם בבעלות ממשלתית והמפעלים שהכרייה שלהם בארץ או שאי אפשר להעביר אותם לחוץ לארץ, הם לא ייהנו מהחוק הזה ולא יקבלו את ההטבות של החוק הזה.

משה גפני: הוא מוסיף ואומר שהם עדיין נמצאים בדיונים עם המפעלים הביטחוניים?

יהודה נסרדישי: הממשלתיים.

יהודה נסרדישי: החברות הממשלתיות.

משה גפני: החברות הממשלתיות.

משה גפני: הם עדיין נמצאים בדיונים.

משה גפני: הוא לא מדבר על שינוי החוק אלא הוא מדבר על דיבידנד ועל מניות, על הטבות שהמפעלים הללו יקבלו במקומות אחרים.

מיכל הנר דויטש: על הסדרים חלופיים שלא במסגרת החוק.

יהודה נסרדישי: לא במסגרת החוק אלא מחוץ לחוק.

משה גפני: אמרתי.

יהודה נסרדישי: הרי המדינה שולטת שם והיא יכולה לקבוע הסדר כזה או אחר.

משה גפני: אמרתי רק מה עמדת הממשלה.

משה גפני: עמדת הממשלה היא שהחוק נשאר כמות שהוא.

משה גפני: לגבי החברות הממשלתיות, מתנהל דיון שעדיין לא הסתיים כדי לתת להן הטבות מסוג אחר אבל לא שינוי בחוק.

אמנון כהן: אדוני היושב ראש, שאלנו מה עמדת משרד התיירות בדברים האלה ואני מציע שנשמע את עמדת משרד התיירות.

אמנון כהן: הבנתי ששר התיירות לא הביע עמדה כלשהי, אבל אולי בכל זאת השתנה משהו.

משה גפני: אני אאפשר לנציג משרד התיירות להתייחס, אבל עם כל הכבוד, לגבי הנושא של התיירות – וגם אמרתי את זה בישיבה הקודמת – פתאום הם נזכרו בזמן מאוד מאוד רחוק ומאוחר, אבל זאת לא כוונת החוק.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אין בעיה, הנציג יוכל להתייחס.

שי וינר: עמדת משרד התיירות.

שי וינר: משרד התיירות כמובן מחויב להחלטת הממשלה ואנחנו לא מתנגדים לחוק.

שי וינר: יחד עם זאת, אין ספק שקיימת כאן בעיה, בעיה של אפליה בין התעשיות.

שי וינר: צריך לזכור שתעשיית התיירות מצד אחד היא תעשייה תלויית מקום, כאשר  מלון שנמצא בירושלים הוא חלק מירושלים וכן הלאה, אבל תעשיית התיירות יכולה לעזוב והמשקיע שרוצה לבנות מלון, יש לו חלופות באירופה או בכל מקום אחר בעולם.

שי וינר: כפי שידוע, אנחנו נמצאים ביום במחסור של כ-19 אלף חדרים.

משה גפני: מה אתה מבקש?

שי וינר: אנחנו כמובן היינו שמחים להשוות בין התעשיות.

משה גפני: למה לא עשיתם את זה בממשלה?

שי וינר: ניסינו בממשלה וכמובן כרגע זאת עמדת הממשלה.

שי וינר: זאת עמדת פשרה.

שי וינר: העלינו את הנושא בממשלה אבל דעתנו לא התקבלה.

משה גפני: זה בסדר.

משה גפני: בממשלה לא מסתדרים ואז באים לוועדת הכספים.

משה גפני: אני בעד.

משה גפני: למה לא באתם לדיונים הראשונים?

משה גפני: הגעתם לדיונים מאוחרים מדיי.

משה גפני: אתה דורש להכניס את התיירות לחוק?

שי וינר: שאלת מה עמדתי ואני אמרתי מה עמדת משרד התיירות, את העמדה המקצועית.

משה גפני: מה עמדתך?

משה גפני: אתה דורש להכניס את זה לחוק?

שי וינר: אנחנו מחויבים להחלטת הממשלה.

גאלב מג'אדלה: יש הבדל בין עמדת הממשלה לבין העמדה המקצועית.

משה גפני: לא. כשהגעתי לשאלה המעשית,  אם הוא דורש להכניס את זה לחוק, הוא אומר שיש עמדת ממשלה שלא להכניס.

גאלב מג'אדלה: אבל בעמדה המקצועית הוא אמר קודם כן.

שי וינר: אני לא דורש.

גאלב מג'אדלה: אנחנו מחזיקים מכתב מהתאחדות המלונות, אלי גונן, שאומר אחרת.

גאלב מג'אדלה: תעשו קודם כל בבית סדר.

משה גפני: לא. עמדת המלונאים היא שצריך להכניס את התיירות.

משה גפני: עמדתו המקצועית של המשרד היא שצריך להכניס את בתי המלון.

משה גפני: זאת עמדתו המקצועית.

גאלב מג'אדלה: אז אני אומר שיעשו סדר בבית בין העמדה המקצועית לבין העמדה המיניסטריאלית.

שי וינר: אני לא דורש.

שי וינר: אני מחויב להחלטת הממשלה.

שי וינר: יחד עם זאת, את עמדתי המקצועית אמרתי.

משה גפני: תודה.

משה גפני: ראש עיריית באר שבע ביקש את רשות הדיבור.

רוביק דנילוביץ: תודה רבה אדוני היושב ראש.

רוביק דנילוביץ: לאחר הישיבה הקודמת בוועדת הכספים נפגשנו עם נציגי האוצר ומשרד התעשייה והעברנו גם מסמך מפורט של ראשי הרשויות בנגב עם הערות לחוק.

רוביק דנילוביץ: בחלק מהדברים יש התקדמות מסוימת ובחלק מהדברים לא קיבלנו התייחסות.

רוביק דנילוביץ: בכל מה שקשור לפערים במיסוי, אנחנו עדיין לא קיבלנו התייחסות.

רוביק דנילוביץ: העמדה שלנו היא שצריך להיות פער משמעותי ודרמטי ושיהיה לו אפקט.

רוביק דנילוביץ: במסמך שלנו אמרנו שהפער צריך להיות לפחות שמונה אחוזים.

רוביק דנילוביץ: אנחנו חושבים שגם צריכים לעשות החרגה מסוימת של ההיי-טק כך שיהיה נמוך יותר.

רוביק דנילוביץ: בנושא הזה עדיין יש הידברות אבל לא קיבלנו כל התייחסות ואנחנו מצפים ממך אדוני היושב ראש להתערב בסוגיה הזאת.

רוביק דנילוביץ: בנושא הזה שהזכרתי בישיבת הוועדה הקודמת, כל מה שקשור לעידוד תעסוקה, סבסוד ממשלתי של הכשרת עובדים, יש התקדמות מסוימת.

רוביק דנילוביץ: אנחנו בהידברות ואני חושב שהיא הידברות טובה.

רוביק דנילוביץ: גם בנושא של היקף המענקים להשקעות יש הידברות ואנחנו רואים שיש צעדים שכן רוצים לעשות בכיוון הזה.

רוביק דנילוביץ: אנחנו עדיין לא קיבלנו תשובות בכל מה שקשור לעוגני התעסוקה בנגב.

רוביק דנילוביץ: ים המלח, נושא הכרייה, כימיקלים לישראל וגם נושא התעשיות הביטחוניות, התעשייה האווירית שמבחינתנו הם עוגנים חשובים מאוד לנגב, לישובים, הם מהווים מנוע צמיחה והם מניעים את גלגלי הכלכלה.

משה גפני: בקיצור, מה אתה דורש בשורה התחתונה?

רוביק דנילוביץ: בשורה התחתונה, בכל מה שקשור לפערים במיסוי, הם צריכים להגיב למסמך שלנו.

רוביק דנילוביץ: אנחנו דרשנו שהפערים יהיו לפחות שמונה אחוזים כי אחרת זה זניח.

משה גפני: את זה הבנתי, אבל אני שאלתי לגבי הנושא המרכזי כי עוד לא הגעתי לפערים.

משה גפני: לגבי הפערים, אני מודיע לכם כבר עכשיו שלא נקבל, ועדת הכספים לא תקבל את הפערים האלה אלא אנחנו דורשים הגדלת הפערים.

משה גפני: לא יכול להיות שיהיה פער של ארבעה אחוזים.

משה גפני: אנחנו דורשים שהפער יהיה כפול.

משה גפני: כפול משמונה.

יהודה נסרדישי: אני רוצה ללכת הביתה ולחשב כמה זה עולה.

משה גפני: תחשבו.

משה גפני: אני דורש פער גדול.

ציון פיניאן: אולי אפשר בנושא הזה לשמוע את עמדת משרד התעשייה.

משה גפני: כן.

משה גפני: אני מדבר על הסעיף הזה של הפער כי רוביק דנילוביץ כבר העלה את זה.

רוביק דנילוביץ: יש עוד דבר נוסף.

משה גפני: לגבי הפער.

רוביק דנילוביץ: גם בנושא הפער.

רוביק דנילוביץ: אנחנו חושבים שמכיוון שבנגב פחות מ-0,3 אחוז הם מפעלי היי-טק, שזה כמעט כלום, חשבנו שבפערים האלה צריכים לתת גם הטבה אחרת לתעשיות היי-טק.

רוביק דנילוביץ: אם הדרישה שלנו היא 12 אחוזים במרכז, 4 אחוזים בפריפריה, את תעשיות ההיי-טק יחריגו כדי לעודד תעשיות היי-טק להגיע לפריפריה מכיוון שבכל שנה אלפי סטודנטים במקצועות ההנדסה מסיימת את הלימודים במוסדות האקדמיים אצלנו ופשוט בורחים למרכז הארץ.

רוביק דנילוביץ: אין לנו סיכוי להתחרות עליהם על מנת שיישארו אצלנו.

אמנון כהן: בדיון הקודם שלחנו אותם כדי שיחזרו עם תשובות.

משה גפני: עדיין אין להם תשובות.

משה גפני: עכשיו זאת ישיבה לפני ההצבעה.

אמנון כהן: אפשר להכניס את זה.

משה גפני: רגע.

משה גפני: אתה רוצה לריב עם האוצר על הכל?

משה גפני: אני בעד.

אמנון כהן: אנחנו לא רבים עם אף אחד.

משה גפני: אני מציע שנתנהל באופן נורמלי.

משה גפני: אני מודיע לכם אנשי הממשלה שאם אתם באים לישיבה של ההצבעה עם פער כזה במס, שמונה ו-12, אני מצביע נגד.

משה גפני: אז נתחיל להצביע נגד גם על כל הסעיפים האחרים.

חיים כץ: האוצר יכול להגיש הסתייגות.

משה גפני: אם האוצר יגיש הסתייגות, אני לא מעלה את החוק למליאה.

משה גפני: אנחנו לא הולכים לזה.

משה גפני: בואו נסכם את הקטע.

משה גפני: רבותיי, אין שמונה ו-12, אין מציאות כזאת.

משה גפני: אנחנו מצטרפים לדרישתו של ראש עיריית באר שבע.

משה גפני: אני לא אומר שתקבלו את כל הדרישה שלו, למרות שאולי כן, אולי יהיה נס חנוכה.

משה גפני: אם תקבלו את כל הדרישה שלו, אני מבטיח לכם שכל חברי הוועדה יצביעו בעד על הסעיף הזה, כולל האופוזיציה.

משה גפני: אם תקבלו את הדרישה הזאת.

יהודה נסרדישי: רק על הסעיף הזה?

משה גפני: רק על הסעיף הזה.

משה גפני: אנחנו מדברים על הסעיף הזה.

חיים כץ: אם אתה תקבל את הסעיף הזה, כולם יצביעו רק על הסעיף הזה.

משה גפני: בדיוק.

משה גפני: תשנו את הסעיף הזה באופן דרמטי ותבואו עם הצעה עליה נוכל להצביע.

משה גפני: הפער הזה הוא פער לא אמיתי ולא רציני.

משה גפני: את העניין הזה סיכמנו ואתם תאמרו לוועדה לפני ההצבעה מה החלטתם.

משה גפני: אם יכריחו אותי להצביע וירצו בגלל הסעיף הזה להחליף אותי כיושב ראש ועדת הכספים, אני מודיע לכם שאף אחד מחברי הוועדה לא מצביע על ההחלפה שלי בסעיף הזה.

חיים כץ: הם רוצים להחליף גם אותי, כך שנוכל להתחלף בינינו.

משה גפני: שרון קדמי, מנכ"ל משרד התעשייה, בבקשה.

שרון קדמי: אמנם משרד התעשייה היה שותף מלא לחוק, אבל גם בסוגיה הזאת אנחנו קצת חלוקים עם החברים שלנו באוצר.

שרון קדמי: אנחנו כן סבורים שיש מקום להיות טיפה יותר אגרסיביים בנושא הזה.

שרון קדמי: זאת אומרת, הפער צריך להיות יותר גדול.

שרון קדמי: המספרים המדויקים, אני בטוח שיהודה והחברים ברשות המסים יודעים להביא אותם.

שרון קדמי: אני מניח שבמהלך הדיון הזה נוכל להגיע לאיזה שהם מספרים, אבל באופן חריג אנחנו חושבים שגם מה שאמר ראש עיריית באר שבע וגם מה שאמר יושב ראש ועדת הכספים, זה הכיוון הנכון למרות שאנחנו שותפים מלאים למשרד האוצר.

קריאה: מה לגבי כי"ל?

משה גפני: רגע.

משה גפני: לטובת החברים שחזרו עכשיו לישיבת הוועדה אני רוצה לחזור על מה שהיה קודם, כיוון שזה בעצם ליבת הדיון.

משה גפני: אני חושב שעם המסים אנחנו נסתדר ונראה לפי החיוכים שלכם שאתם הולכים לקראתנו.

יהודה נסרדישי: איך אתה רואה את זה?

משה גפני: לפי החיוכים.

משה גפני: אני מדבר על הפער במסים בין הפריפריה לבין המרכז, שצריך להגדיל את הפער הזה.

משה גפני: דיברנו על זה גם בישיבה הקודמת.

משה גפני: אני חוזר לליבת העניין.

משה גפני: ליבת העניין שהייתה קודם היא על מי חל החוק הזה.

משה גפני: לפי הצעת החוק הממשלתית שאושרה בקריאה הראשונה והובאה לכאן לדיון, מדובר על כך שמי שיכול לעשות את הפעילות שלו רק בארץ ואין לו אפשרות להעביר אותה למקום אחר בעולם, עליו לא חל החוק הזה.

משה גפני: אני אדבר ברחל בתך הקטנה.

משה גפני: אנחנו מדברים בעצם בעיקר על החברה לישראל.

משה גפני: מה שיהיה רשום בפרוטוקול שאני אומר, זה לא שאני מדבר על כימיקלים לישראל, על כי"ל, אבל זה לא רק על כי"ל אלא זה על כל מקום ועל כל מפעל.

משה גפני: אני אומר כי"ל לא בגלל שאני מדבר על המפעל הזה, אלא אני פשוט רוצה לקצר בזמן הדיבור.

משה גפני: הדבר השני הוא המפעלים שהם בבעלות ממשלתית ובעיקר התעיות הביטחוניות שהן הנושא המרכזי, אבל אלה כל החברות הממשלתיות.

משה גפני: אני אומר התעשיות הביטחוניות כדי לקצר בדיבור.

משה גפני: כדי שאם מישהו ילך לבג"ץ כתוצאה מהדיון הזה או מההחלטה שתתקבל, אם תתקבל, ויאמרו שיושב ראש הוועדה דיבר על כי"ל, אני לא מדבר על כי"ל אלא אני מדבר על כי"ל רק כמראה מקום.

משה גפני: אם יהיה מפעל אחר, זה גם על מפעל אחר.

משה גפני: אמרו אנשי הממשלה שלגבי הנושא של כי"ל שנמצא בקטגוריה הזאת, אין שינוי בעמדת הממשלה כפי שהיא מובאת בהצעת החוק והם לא כלולים בחוק.

משה גפני: לגבי הנושא של התעשיות הביטחוניות, הם מנהלים דיונים ועדיין לא הסתיימו הדיונים.

חיים כץ: הדיונים הם בינם לבין עצמם?

משה גפני: לא.

חיים כץ: עם מי הם מנהלים דיונים:

משה גפני: עם התעשיות הביטחוניות, עם החברות הממשלתיות.

חיים כץ: לא מנהלים דיונים.

חיים כץ: הם מדברים לפרוטוקול.

חיים כץ: אם האוצר מדבר לפרוטוקול ואומר לך שהוא מנהל דיונים והוא לא מנהל דיונים, יש בעיה.

משה גפני: אתה תוכל לומר את זה.

חיים כץ: הנה, אמרתי.

חיים כץ: זה נרשם בפרוטוקול.

חיים כץ: הם לא מנהלים דיונים.

חיים כץ: יכול להיות שהם מנהלים דיונים ביניהם.

משה גפני: אני פשוט חוזר על מה שהם אמרו.

משה גפני: לכן הם אומרים שנדבר על דיבידנד, נדבר על מניות, על דברים שיגיעו לפתרון.

משה גפני: כרגע לא הגיעו לפתרון.

משה גפני: לכן ברגע שזה יובא להצבעה, אנחנו לא נקיים יותר דיון על העניין הזה אלא הוא יובא להצבעה.

משה גפני: אם יגיעו לפתרון, יגיעו לפתרון.

משה גפני: זה יובא להצבעה.

משה גפני: בישיבה הקודמת היו הצעות שונות.

משה גפני: הייתה הצעה של ציון שתכף אני אאפשר לו להציע אותה, והיו הצעות נוספות של חברים.

משה גפני: מכיוון שאין יותר דיונים על החוק הזה, אני אביא כמה גרסאות להצבעה בוועדה.

שלי יחימוביץ': כמה גרסאות של כל הסעיפים?

משה גפני: לא, על זה.

שלי יחימוביץ': איזה סעיף תביא בכמה גרסאות?

משה גפני: על איזה מפעלים מדובר, על המפעלים בבעלות ממשלתית ועל כי"ל.

שלי יחימוביץ': גם על כי"ל?

משה גפני: כן.

משה גפני: אם יהיו שתי גרסאות.

שלי יחימוביץ': לכל אחת מהן יהיו שתי גרסאות?

משה גפני: לא חייב.

משה גפני: אני אומר שאם החברים יבקשו גרסה שונה, אני אביא להצבעה.

חיים כץ: אז הממשלה תוכל להסתייג במליאה.

שלי יחימוביץ': בקשר לכי"ל אני רוצה להציג גרסה שלישית.

משה גפני: אני תכף אאפשר לך.

משה גפני: חיים, אני מעריך שעד ההצבעה נגיע לפתרון.

משה גפני: אני מעריך.

משה גפני: אם לא נגיע לפתרון, אז בסדר.

חיים כץ: שיסתייגו.

משה גפני: אני מעריך שנגיע לפתרון.

משה גפני: שרגא, אתה ביקשת להתייחס.

משה גפני: אחריך כי"ל ואחרי כן חברי הכנסת.

שרגא ברוש: אני תומך מאוד בעמדה של ראש עיריית באר שבע להגדיל את הפער.

שרגא ברוש: ברור שאנחנו רוצים לעודד תעשייה בפריפריה והפער בין היתר הוא אחד המרכיבים.

שרגא ברוש: אני מבקש להצביע על נקודה מסוימת.

שרגא ברוש: את הפער אפשר להגדיל בשתי דרכים.

שרגא ברוש: אפשר להוריד את המס המוצע היום בפריפריה, את השמונה אחוזים למטה, אבל בתמורה אפשר להרים את מרכז הארץ למעלה.

שרגא ברוש: זה מגדיל את הפער בשני המקרים.

שרגא ברוש: אני מקווה שאין כוונה להרים את מרכז הארץ למעלה ואני רוצה להסביר במה מדובר.

שרגא ברוש: במרכז הארץ התעשייה משלמת היום, ההיי-טק, כתשעה אחוזים.

שרגא ברוש: ההיי-טק הסכים לשלם 12 אחוזים והוא הבין את המשמעות, בגלל היציבות.

שרגא ברוש: כשאתה מתחיל להעלות את זה למעלה, אתה פשוט פוגע ברווחיות ובכדאיות.

משה גפני: מה זה למעלה?

משה גפני: זה עומד עכשיו על 12 אחוזים.

שרגא ברוש: אם חס וחלילה ירצו להגדיל את הפער, אני במקרה מנסה לחסוך מהעתיד, על ידי זה שבתמורה להורדה למטה, מעלים למעלה.

שרגא ברוש: אני מקווה שזאת לא הכוונה ואולי אני סתם מתפרץ, אבל אם זאת חס וחלילה תהיה הכוונה, אני מקווה שלא תתנו לזה לקרות.

שרגא ברוש: דבר נוסף.

שרגא ברוש: אני רוצה להגיד לאוצר, וחבל שיהודה יצא כי רציתי לעשות לו את החשבון כי הלך לחשוב בלילה.

שרגא ברוש: כל אחוז מסים במדינת ישראל הוא 600 מיליון שקלים.

שרגא ברוש: התעשייה זה 20 אחוזים מזה, קרי, 120 מיליון שקלים.

שרגא ברוש: אם מורידים 10 אחוזים לתעשייה, קרי, אובדן ההכנסות, מיליארד ו-200 מיליון.

שרגא ברוש: בחוק הזה האוצר אומר שהיום עולה לו 4 מיליארד, כך שבערך מ-2015 והלאה, כאשר מתבטלים המסלולים הקיימים, הוא מרוויח מהעניין ושיבושם לו, זאת מדינה שלנו.

שרגא ברוש: בקופה, בה נשאר 5 מיליארד במקום 4 מיליארד, וזה הולך לעלות מיליארד ו-200 מיליון, יש מקום להוריד בפריפריה, יש מקום לעודד את ההיי-טק בפריפריה מבלי חס וחלילה לפגוע במרכז.

משה גפני: תודה.

משה גפני: כי"ל, ממש בקצרה.

משה גפני: אין דיונים היום.

משה גפני: היום אנחנו צריכים לסכם מה אנחנו מביאים להצבעות.

משה גפני: אל תחזור על הדברים שנאמרו.

שמעון פרי: לא אחזור על הדברים שנאמרו.

שמעון פרי: המשמעות מבחינת כי"ל, רק להזכיר, ומבחינת הנגב, זה לקחת, לשיטתו של האוצר, בין 400 ל-500 מיליון שקלים ולהעביר אותם כאשר לא ברור לאיזה מקומות, אם כי נדמה לי שמנכ"ל האוצר  נתן את התשובה במצגת שלו כאשר מדובר על עידוד תעשיית היצוא במרכז הארץ שבוודאי לנו אין  כל התנגדות לכך.

שמעון פרי: אני מציע לאוצר שיחפש מקורות אחרים.

שמעון פרי: הדבר האבסורדי הגדול ועל הדבר הזה לא הצלחנו לקבל תשובות.

שמעון פרי: אני העליתי את הנושא ואני חושב שגם משרד התעשייה העלה אותו.

שמעון פרי: יש שלוש מלים שהן בעצם מלים יפות ואף אחד באוצר לא הצליח להסביר לנו אותן, והן מה זה מכרה והפקת מחצבים.

שמעון פרי: אומרים לנו שזה עוד 400 או 500 מיליון שקלים שיורידו מכי"ל, אבל אף אחד לא מסוגל לומר לנו מה המלים האלה ואיך מחשבים את החשבון.

שמעון פרי: נשארנו באי ודאות מוחלטת.

שמעון פרי: פנינו למשרד התעשייה על מנת שהדרג המקצועי במשרד התעשייה יסביר לנו את פשר המלים, אבל עד היום לא קיבלנו תשובה.

שמעון פרי: כבוד היושב ראש, הנושא הזה עמד כאן במרכז הדיונים הקודמים.

משה גפני: אתה חוזר על עצמך.

שמעון פרי: אני לא חוזר על עצמי.

שמעון פרי: אתה ביקשת מהאוצר לשבת אתנו ולהסביר לנו מה זה המכרה והפקת מחצבים, איך מחלקים את זה בפעילות התעשייתית, ושנית, איך מגיעים לסכום הפנטסטי הזה, לשיטתם.

שמעון פרי: אנחנו בחוסר ודאות מוחלטת.

שמעון פרי: לא ישבנו.

שמעון פרי: היו כל מיני ישיבות בנושא מיסוי על תשומות עבר או שומות עבר וכולי, אבל האוצר לא יושב אתנו ולא מוכן להתייחס.

עליזה ברגל: אני נציגת העובדים בתרכובות ברום, כימיקלים לישראל.

עליזה ברגל: יש לי הרגשה שיש כאן התעלמות.

עליזה ברגל: היו"ר משה גפני:     	אין התעלמות.

עליזה ברגל: היו הרבה דיונים על הנושא ועמדתכם הושמעה.

עליזה ברגל: מדברים וכל פעם חוזרים על אותם דברים.

עליזה ברגל: כך התחושה שלי כי כל הזמן נשארים באותה עמדה.

משה גפני: אני רק מבקש ממך.

משה גפני: אני לא יכול לפתוח דיון.

משה גפני: זה ייראה ממש מגוחך.

משה גפני: תאמרי משפט או שניים ותאמרי מה את מציעה לחברי הכנסת להצביע בישיבה הבאה, כאשר יוצבע הנושא הזה, מתוך עמדתך .

עליזה ברגל: אני מציעה לחברים שיושבים מולי באוצר, אל תחריגו את כימיקלים, אל תסתכלו על כימיקלים כאיזה מקור בלתי נדלה של כסף אלא תסתכלו על כימיקלים כמקור תעסוקה הגדול ביותר בדרום.

עליזה ברגל: אני חושבת שכל הדרום היה שונה אם לא הייתה כימיקלים.

עליזה ברגל: לא היו 4,000 עובדים, לא היו עוד 40 אלף בתי אב שניזונים ומקבלים כסף מהחברה הזאת.

עליזה ברגל: יש איזו היתממות לומר לי ש-400 מיליון שקלים שלא יהיו בכימיקלים לא ישפיעו על העובדים או על תושבי הנגב.

משה גפני: לכן את מציעה לנו להצביע נגד הסעיף הזה.

עליזה ברגל: אני מציעה לא להחריג את כימיקלים או לפחות לשבת על משהו.

משה גפני: את מציעה לחברי הכנסת, את פונה בשם המפעל או בשם העובדים.

עליזה ברגל: העובדים נגד במקרה הזה.

משה גפני: את פונה בשם העובדים ובשם תושבי הנגב כולם, את מציעה להצביע נגד הסעיף של החרגת כימיקלים לישראל.

עליזה ברגל: אם לא להחריג, לפחות לשבת ולדבר על הנושא הזה.

משה גפני: אני מבקש מאנשי הממשלה, אני לא יודע מי אמור לשבת.

משה גפני: אנחנו ביקשנו לחדד את העניין הזה ונראה לי משום מה שאתם לא מחדדים אותו.

משה גפני: יש הבדל בין הכרייה לבין העיבוד.

משה גפני: דיברנו על זה.

משה גפני: אני מבקש לחדד את העניין הזה.

משה גפני: אני מבקש לחדד את הדבר הזה.

משה גפני: מה שאנחנו מדברים כל הזמן, אנחנו מדברים על מה שאתם אמרתם.

משה גפני: דברים שאי אפשר להעביר למקומות אחרים בעולם.

משה גפני: במקרה הזה, זאת הכרייה.

משה גפני: אני מבקש לחדד את העניין הזה לקראת ההצבעה.

משה גפני: לשבת אתם, לדבר אתם על מהי כרייה ומהו עיבוד, כך שנדע לעשות את ההבחנה הזאת.

אמנון כהן: לאחר כל הדיונים שהיו כאן, גיבשנו  כמה נקודות לגבי כל הסעיפים.

אמנון כהן: אני מבקש שציון יציג אותם כי כבר דנו בזה, גם לגבי הפער באחוזים, גם לגבי יצוא של 25 אחוזים וגם לגבי כי"ל.

אמנון כהן: זאת עמדת ממשלה ואנחנו כחברי כנסת מציעים עמדה אחרת וציון יציג אותה.

משה גפני: בבקשה.

משה גפני: תאמרו את העמדה שלכם.

משה גפני: תקריאו את הגרסה שלהם שאתם מביעים להצבעה.

ציון פיניאן: תודה רבה אדוני היושב ראש.

ציון פיניאן: ראשית, בנושא של האחוזים במס החברות בין הפריפריה לבין מרכז הארץ, אנחנו מקבלים את הצעת היושב ראש האומרת 6-12 אחוזים כי היא מאוד מאוד ריאלית.

משה גפני: אני לא אמרתי את המילה שישה אחוזים.

משה גפני: אני השארתי את זה עמום.

ציון פיניאן: אמרת פי שניים ופי שניים זה שישה אחוזים.

משה גפני: לא, אמרתי שמונה לחלק לשתיים.

משה גפני: זאת הצעה ותשאיר אותה כמות שהיא.

משה גפני: נדבר עליה.

ציון פיניאן: אני מקבל את עמדת היושב ראש.

ציון פיניאן: פי שתיים.

ציון פיניאן: לגבי יצוא.

ציון פיניאן: הוצע כאן 25 אחוזים.

ציון פיניאן: היות שיש הרבה מפעלים בפריפריה שאין להם 25 אחוזים יצוא או מפעלים חדשים, מוצע שזה יהיה בהדרגה.

ציון פיניאן: נתחיל ב-10 אחוזים ונגיע ל-25 אחוזים שזה המקסימום, באופן מדורג.

משה גפני: מישהו אצלכם רושם את הדברים?

משה גפני: את זה אני אביא להצבעה.

משה גפני: אם אתם תשתקו עד ההצבעה, זה מ שיעבור.

ציון פיניאן: לגבי כימיקלים או מפעלים שאי אפשר להוציא מהארץ.

ציון פיניאן: אנחנו מציעים שיהיה 50 אחוזים, שהגזרה עליהם תהיה בגובה של 50 אחוזים.

ציון פיניאן: הסמנכ"ל דיבר כאן על 400 או על  500 מיליון, אבל צריך למצוא את הנוסחה שתהיה 250 מיליון.

ציון פיניאן: הם לא יקבלו את המענקים האלה, אבל צריך למזער את הגזרה.

שי חרמש: לא הבנתי אם זאת גזרה או הטבה.

שלי יחימוביץ': למה לדבר במספרים ולא באחוזים?

ציון פיניאן: אני אומר חמישים אחוזים.

ציון פיניאן: לגבי התעשיות הביטחוניות.

ציון פיניאן: מאז תחילת הדיון אמרנו שהנושא הזה לא עולה על הפרק אלא נשאר כפי שנשאר  כי זה יפגע בהן בתחרות מול כל אומות העולם וגם בתחרות פנימית, ואני לא רוצה לנקוב בשם מפעל שיכול להיפגע קשות כאשר בכל מכרז הוא ייכשל.

ציון פיניאן: הנושא של התעשיות הביטחוניות היה פעם פאר והדר של המדינה.

ציון פיניאן: הנושא הזה, לא יקום ולא יהיה.

ציון פיניאן: אני אומר את זה כי גם היושב ראש וגם כולנו אמרנו הרבה מאוד פעמים בנושא הזה.

ציון פיניאן: התעשיות הביטחוניות, אי אפשר לפגוע בהן.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: שלי יחימוביץ.

שלי יחימוביץ': יש לי שלוש התייחסויות קונקרטיות.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שזה יהיה נכון שנצא מכאן עם הטבות יותר משמעותיות לפריפריה אבל אני מאוד מזדהה עם מה ששרגא ברוש אומר, שבשום פנים ואופן אף אחד לא יפרש את העניין.

משה גפני: את מצטרפת להצעה של ציון.

שלי יחימוביץ': כן.

שלי יחימוביץ': אני מצטרפת להצבעה של ציון ואני רוצה להזהיר מפני האפשרות שמישהו יפרש את העניין כמו באלמן/אלמנה, כאשר הפירוש של האוצר של אלמן/אלמנה היה להוריד את התנאים של האלמנה לתנאים של האלמן.

שלי יחימוביץ': אני לא רוצה שזה יקרה כאן.

שלי יחימוביץ': אני לא רוצה שזה יבוא על חשבון ההיי-טק ועל חשבון התעשיות במרכז, כי בסופו של דבר זה קטר מאוד משמעותי.

שלי יחימוביץ': אני מצטרפת להצעה של ציון.

שלי יחימוביץ': בנושא החברות הממשלתיות.

שלי יחימוביץ': אני ממש מפצירה באוצר פשוט לרדת מההחרגה שלהן מכלל החוק.

שלי יחימוביץ': אין בזה שום הגיון.

שלי יחימוביץ': שום הגיון.

שלי יחימוביץ': זה באמת הפנינה שבכתר, דבר שהוא חשוב לכולנו גם ביטחונית, גם תעסוקתית, גם מכל בחינה שהיא.

שלי יחימוביץ': אנחנו בטח לא רוצים להעמיד אותם בעמדת נחיתות.

שלי יחימוביץ': זה אפילו יכול להתפרש, ההחרגה שלהן, כמו שמתפרשת עמדת האוצר ביחס לאי-מתן ערבויות לתע"ש כחלק מהלחץ להפריט אותם.

שלי יחימוביץ': אגב, יש לנו מסמכים שמראים שזה חלק מהלחץ וזה מתועד.

שלי יחימוביץ': ממש לא הייתי רוצה שזה ייראה כך.

משה גפני: מה הדבר השלישי?

שלי יחימוביץ': בנוסף, אין בזה הגיון כי גם הדיבידנד שהם ישלמו למדינה יקטן, אז מה עשינו בזה?

שלי יחימוביץ': אני לא מצליחה להתחבר להגיון שבזה ואני מבינה גם מהאוצר שיש נכונות לרדת מהעניין הזה ואני מבקשת שאכן זה יתבצע בלי להחריג שום חברה כי גם שמעתי שמועות שחברה אחת כן תוחרג ואחרת לא תוחרג.

שלי יחימוביץ': אנחנו מדברים כאן על כל החברות הממשלתיות ובוודאי על התעשיות הביטחוניות.

שלי יחימוביץ': לגבי כימיקלים.

שלי יחימוביץ': אני חייבת לומר כאן משהו לגבי העובדים.

שלי יחימוביץ': העובדים תפסו אותי לשיחה אחרי הישיבה הקודמת ואמרו לי ששערה משערות ראשם לא תיפגע.

שלי יחימוביץ': הם מרוויחים מצוין, וחלק מהם אפילו התפארו ושמחתי על ההתפארות הזאת, שהם מרוויחים יותר ממני, ואני שמחה שעובדים מגיעים לשכר גבוה כי עובדים צריכים להרוויח הרבה.

שלי יחימוביץ': הם אמרו בכנות שהם דואגים כאן לעתיד הנגב.

שלי יחימוביץ': כלומר, בואו נוריד מסדר היום את העניין של חשש לגורלם של העובדים כי אין חשש כזה ואמרו לי את זה ראשי הוועדים במו פיהם.

שלי יחימוביץ': אני רוצה להציע הצעה שלישית.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שההצעה של האוצר היא קלה מדיי ביחס לחברה ששואבת את מקורותיה ממחצבים ששייכים לכל מדינת ישראל, לכל אזרחי מדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': הדבר הזה הוא תחת אורן של מסקנות ועדת ששינסקי שמתייחסות למשאבי הגז והנפט, וכאן אנחנו מדברים על תעשייה שמשלמת תמלוגים למדינה בסך של 3 עד 5 אחוזים.

שלי יחימוביץ': זה דבר שהוא לא קיים בשום מדינה נאורה בעולם.

שלי יחימוביץ': למה הם צריכים ליהנות ממסלול מופחת במס?

שלי יחימוביץ': למה הם מתנגדים?

שלי יחימוביץ': לשלם 17 אחוזים מס חברות כאשר מס החברות יעמדו בסוף הרפורמה על 18 אחוזים?

שלי יחימוביץ': זה לא הגיוני?

שלי יחימוביץ': זה הרי מעט מדיי.

שלי יחימוביץ': לכן ההצעה שלי היא מס חברות גבוה יותר מ-17 אחוזים.

שלי יחימוביץ': אני אומרת 25 אחוזים.

משה גפני: את מגישה את ההצעה להצבעה בוועדה?

שלי יחימוביץ': כן.

שלי יחימוביץ': אני מגישה להצבעה, למרות שאם זה לא יעבור, אני כמובן אתמוך בעמדת האוצר.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שעמדת האוצר היא רכה וקלה מדיי, והיא לא עומדת ביחס למה שקורה בעולם, היא לא עומדת ביחס למה שקורה בישראל, ואני חושבת שגם 25 אחוזים זה מעט מדיי לחברה שבאמת עושה את הונה ממחצביה של מדינת ישראל.

משה גפני: תודה.

משה גפני: אני מאוד מבקש לעשות סדר בעניין הזה.

משה גפני: אני לא הולך לפתוח דיונים.

משה גפני: לגבי מה שהעלה חבר הכנסת ציון פיניאן יחד עם אמנון כהן, ואני מבין שגם עם חברים אחרים כמו פניה קירשנבאום, לשני סעיפים מתחברת גם שלי יחימוביץ.

משה גפני: לגבי הנושא של הפער בין הפריפריה למרכז.

שלי יחימוביץ': אני מתחברת לשלושת הסעיפים.

שלי יחימוביץ': אני יחד עם האוצר בעניין של כימיקלים, אם כי אני רוצה יותר, גם ביחס ל-6-12 אני יחד אתכם וגם בעניין של החברות הממשלתיות אני אתכם.

שלי יחימוביץ': אפשר לדבר כאן על אחדות דעים.

משה גפני: אבל לגבי כימיקלים לישראל?

שלי יחימוביץ': אני מציעה הצעה אלטרנטיבית, אבל אם היא לא תעבור, אני עם האוצר.

משה גפני: בסדר.

יהודה נסרדישי: אתה מרשה לי להגיב על כן תעשייה או לא תעשייה?

משה גפני: כן, אני אאפשר לך אבל קודם חברי הכנסת.

רונית תירוש: כמו שאני מבינה את מגמת החוק, אנחנו רוצים למנוע מחברות ומוסדות לצאת החוצה ולייצר בחוץ אלא לפתות אותן להישאר כאן ולעשות כאן את העבודה.

רונית תירוש: אני רוצה להתייחס ספציפית לכי"ל.

רונית תירוש: אני לא יודעת מה נאמר אבל ישבתי כמוכם בישיבה בה השתתפו נציגי העובדים והם דיברו.

רונית תירוש: אלי הם לא באו אחר כך.

רונית תירוש: אני שמעתי אותם במהלך הישיבה.

רונית תירוש: ככל שהם היו נציגי עובדים, הם אמרו שההשלכה של החוק הזה תהיה בכך שלא רק הטייקונים – שאנחנו כל הזמן אובססיביים לרדוף אותם – ייפגעו אלא ייפגעו כנגזרת של זה גם העובדים.

רונית תירוש: יש כאן ויכוח על התהליך כולו, מה אחוז הכרייה מתוך התהליך, מה אחוז העיבוד ועל פי זה רוצים לעשות חלוקה.

רונית תירוש: אני ניסיתי להבין וככל שאני מבינה את רשות המסים, היא לא יודעת לומר בוודאות את החלוקה הפנימית.

רונית תירוש: גם כי"ל עצמה, כאשר שאלתי בפנייה יזומה שלי, לא ידעה לומר בוודאות את החלוקה הפנימית.

רונית תירוש: מה שבטוח זה שהם נפגעים.

רונית תירוש: לכן אני כן תומכת בהצעה שאני חושבת שדובר עליה מאחורי הקלעים או לא מאחורי הקלעים להפחית את זה בחמישים אחוזים ולעגן את זה בחקיקה הזאת.

שי חרמש: הדבר שמדאיג אותי בעיקר זה הדיפרנציאציה בין מרכז ופריפריה.

שי חרמש: השאלה היא מה יביא מחר מפעלים איכותיים  לפריפריה.

שי חרמש: משחטה בשגב שלום תוקם ואת השכר מינימום שם ישלמו, אבל הפריפריה לא מייחלת היום למשחטות אלא היא מייחלת לראות מפעלים שמוקמים היום בעמק הסיליקון של רעננה כפר סבא שמגיעים דרומה לקרית גת ובאר שבע.

שי חרמש: אלה מפעלים שמעניקים רמת השתכרות גבוהה ולפחות גורמים לכך שהאוכלוסייה ממרכז הארץ תתקרב לפריפריה.

שי חרמש: דרך אגב, חלק מהדיונים שלנו עם שר השיכון היו היכן בונים והוא היה מאוד מודאג מהבנייה בין גדרה לחדרה, אבל אני חושב שאני יותר מודאג מהבנייה בבאר שבע-ירוחם.

שי חרמש: ציון, לגבי הפער של 6 מול 12.

ציון פיניאן: אני דיברתי על 50 אחוזים.

ציון פיניאן: על פי שניים.

משה גפני: זה יכול להיות ארבע.

שי חרמש: ציון, אני למדתי מתמטיקה ברמה מאוד נמוכה ו-50 אחוזים לא אומרים לי כלום.

שי חרמש: אני צריך לדעת מספר אבסולוטי.

שי חרמש: אני אומר שהפער של 6 אחוזים במס חברות בין רעננה לבין באר שבע, לא יביא לכך שמפעל יעבור לבאר שבע.

שי חרמש: זה לא שווה לו.

שי חרמש: לא שווה לגור בבאר שבע, לא שווה להעביר אנשים לבאר שבע.

שי חרמש: עלות המרחק בין באר שבע לתל אביב בתעשיות האלה היא יותר מ-6 6 אחוזים.

משה גפני: מה אתה מציע?

שי חרמש: היות ואני צריך לשחק במשחק שסכומו סכום אפס, לא לפרוץ את המסגרת, לא אומר אפס בפריפריה ו-12 במרכז, אני אומר לפחות פער של 4-14 אחוזים.

משה גפני: אם זה 14, אתה מעלה למרכז.

משה גפני: לא שמת לב, אבל אתה יושב ליד שרגא ברוש.

שי חרמש: שרגא, אין לי שום בעיה.

שי חרמש: ההיי-טק שלך יכול לרדת היום לשדרות.

שרגא ברוש: ההיי-טק יכול לעבור גם לרומניה וגם לארצות הברית ולא רק לשדרות.

שרגא ברוש: הוא יחליט לאן הוא עובר.

שרגא ברוש: אם הוא ימצא אנשים בשדרות, בסדר.

שי חרמש: הוא מצא 650 עובדים בשדרות.

משה גפני: חבר הכנסת שי חרמש, הצעתך היא 4 ו-14 אחוזים.

משה גפני: ההצעה נרשמה ותובא להצבעה, אם אתה תבקש להצביע עליה.

שי חרמש: ודאי.

שי חרמש: הנקודה הבאה.

שי חרמש: הורדת רף היצוא מ-25 ל-10 אחוזים, היא בעצם הכרזה שבאופן משמעותי פרמטר היצוא איננו חשוב.

שי חרמש: 10 אחוזים הם בשוליים.

שי חרמש: אני מציע לא לרדת לזה.

שי חרמש: לאורך כל השנים היו 25 אחוזים וזה היה קו פרשת מים במפעלים מוטי יצוא, בין מפעלים יותר תחרותיים ויותר טובים מול מפעלים שהם חסרי יצוא.

שי חרמש: ההורדה ל-10 אחוזים, ציון, אני מציע שתוריד לאפס.

אמנון כהן: מדובר במפעל חדש שלא הספיק להגיע ל-25 אחוזים.

אמנון כהן: 10 ואפס זה אותו הדבר.

אמנון כהן: מילה אחרונה לגבי כי"ל.

אמנון כהן: יש כאן לדעתי קמפיין על כי"ל שלא קשור בשלושים אחוזים מבעלי המניות אלא במהות של המפעל.

אמנון כהן: שבעים אחוזים מכי"ל לא נמצא בידי המשפחות השולטות.

שלי יחימוביץ': אני בכלל לא התייחסתי לזה.

שלי יחימוביץ': אני לא התייחסתי לזה אלא למשאבי טבע.

שלי יחימוביץ': למה מייחסים לי דברים שאני לא אומרת?

משה גפני: מה אתה מציע?

שי חרמש: אני מציע לא להחריג את כי"ל.

שי חרמש: לכי"ל יש היום חלופה בין ים המלח לבין ספרד ואלה 300 מקומות עבודה, שם יש את חומר הגלם, כאן יש את חומר הגלם.

שי חרמש: אם שרגא ברוש כל כך מודאג מהניידות של היי-טק בין אירלנד לבין רעננה, אני מודאג בכי"ל בין ים המלח לבין ספרד.

שי חרמש: אני מציע לא לגעת בכי"ל.

משה גפני: הצעה מאוד מעניינת.

שי חרמש: תשאיר את כי"ל בתוך המתכונת שלה.

משה גפני: אני מקבל את הטענה של כי"ל.

משה גפני: אני מקבל את העמדה של כי"ל.

משה גפני: אני מתאר לעצמי שישבתם אתם אבל לא ישבתם מספיק ואתם לא רוצים לחדד את העניין הזה.

קריאה: לא ישבו.

משה גפני: אז לא ישבו.

משה גפני: אני מבקש להצבעה להביא נוסח.

משה גפני: אני לא מבקש מכם אלא מהיועצת המשפטית של הוועדה להכין נוסח שיהיה ברור ממנו באופן מדויק מה זה כרייה ומה זה עיבוד.

משה גפני: אם תתקבל ההחלטה שכי"ל מוחרגת מהחוק והעמדה של כולנו הייתה, גם שלכם, שזה חל רק על הכרייה ולא על העיבוד כי עיבוד אפשר להעביר לחוץ לארץ, אני מבקש שהניסוח בחוק יהיה ברור.

משה גפני: תדברי אתם.

משה גפני: לא מלחמה, אבל מה שאת תגידי שזה מה שעושה את זה ברור.

משה גפני: דבר נוסף.

משה גפני: גם בנושא של מה שיהיה ב-2011 וב-2012, 10 אחוזים ו-15 אחוזים, אם אנחנו מפחיתים את שיעורי המס, אני מבקש להפחית את זה בהתאמה.

משה גפני: זה גבוה מדיי.

משה גפני: 10 ו-15 אחוזים.

משה גפני: יש עוד מישהו מחברי הכנסת שיש לו הסתייגות?

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: יהודה נסרדישי, בבקשה.

משה גפני: אחרי כן ערן פולק ואחרי כן אנחנו עוברים למחקר והפיתוח.

יהודה נסרדישי: אני אשתדל לדבר בקצרה ובתמציתיות.

יהודה נסרדישי: מאוד לא נוח שאנחנו הולכים למהלך היסטורי בחוק התעשייה, מסים, ואנחנו מכוונים דברים למפעל כזה ואחר.

יהודה נסרדישי: לחוק יש כללים.

יהודה נסרדישי: בחוק צריכה להיות שוויוניות ובחוק לא יכולה להיות איפה ואיפה.

יהודה נסרדישי: גם כרייה, גם מחצבים וגם נושאים אחרים כמו חיפושי נפט וחיפושי גז, אלה הם אוצרות של מדינת ישראל.

יהודה נסרדישי: מעל כל במה אני משמיע את קולי ואני אומר שהנכסים האלה שייכים למדינת ישראל ולא למפעל כזה ואחר.

יהודה נסרדישי: לא החרגנו את כי"ל אלא אנחנו הולכים בהגדרה ואומרים שמי שמשתמש או נהנה מאוצרות טבע של מדינת ישראל, החוק הזה לא יחול עליו.

יהודה נסרדישי: ידידי חבר הכנסת פיניאן שאני מכבד אותו ואני מוקיר אותו, כאן אני רואה מתפתחת איזושהי חלוקת שלל האם לחתוך על חמישים אחוזים או על עשרים אחוזים או אפס אחוזים.

יהודה נסרדישי: אני שומע הצעות רבות.

יהודה נסרדישי: אנחנו באים ואומרים עמדה של משרד האוצר, עמדה של ממשלת ישראל שעברה בחקיקה שאנחנו לא מכניסים.

יהודה נסרדישי: החרגנו בחוק התעשייה, מסים, החדש, שאם ירצה השם ייכנס לתוקף ב-1 בינואר 2011 את כל העיסוק הזה.

יהודה נסרדישי: זה מחצב, זה נפט, זה גז, זה גם כי"ל.

יהודה נסרדישי: אני שומע חדשות לבקרים – זאת פעם שנייה שאני מופיע בדיון הזה בחוק עידוד השקעות הון – שוב פעם כי"ל, כי"ל, כי"ל.

יהודה נסרדישי: אמרתי לפרוטוקול בדיון השני שאפשר לבנות מודלים, וזה אפשר לבנות, אבל אי אפשר לעשות בחמישים אחוזים או בעשרים אחוזים, וזה לא אני צריך לעשות את זה.

יהודה נסרדישי: אני גובה מס.

יהודה נסרדישי: בעיניי כל כי"ל היא לא בחוק, אבל אם יש לה חלק ייצורי שהוא גם חלק של יצוא ויוכח לנו על פי מודלים כלכליים, לזה נתייחס כייצורי וניתן את זה.

יהודה נסרדישי: לכן כי"ל היא בחוץ.

יהודה נסרדישי: להבדל בין פריפריה למרכז.

יהודה נסרדישי: זאת קופה  אחת וזה תקציב אחד.

יהודה נסרדישי: צריך להחליט.

יהודה נסרדישי: אם אנחנו מורידים לפריפריה, ואולי צריך להוריד, צריך להעלות במרכז.

יהודה נסרדישי: קחו בחשבון מה יהיה עם ההיי-טק, מה יהיה עם מפעלים שם, וזה פשוט פלוס-מינוס.

יהודה נסרדישי: אין מקורות אחרים.

שי חרמש: אמרתי לך את זה.

יהודה נסרדישי: לכן, זאת עמדת רשות המסים.

משה גפני: מה העמדה?

יהודה נסרדישי: מה שהבאנו לכם.

משה גפני: 8-12?

יהודה נסרדישי: כן.

שי חרמש: זה לא מזיז בלוק אחד מפתח תקווה לאשקלון.

יהודה נסרדישי: יכול להיות.

משה גפני: העמדה שלכם היא 8-12?

משה גפני: זאת העמדה הסופית?

יהודה נסרדישי: זאת עמדה שלי.

רונית תירוש: פתאום אנחנו מתמקדים לוויכוח של מספרים.

רונית תירוש: יהודה, תחשוב על מה ששי מדבר.

רונית תירוש: הוא מדבר על האינסנטיב, על התמריץ שיש לך כאדם לרדת לפריפריה.

משה גפני: יהודה, אתה לא עונה לאף אחד.

משה גפני: העמדה הסופית שלכם היא 8-12?

יהודה נסרדישי: כן.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: זה יובא להצבעה ויקרה מה שיקרה.

משה גפני: זה  בסדר גמור.

משה גפני: מה הוויכוח הזה בכלל?

יהודה נסרדישי: הגוזל שנגזל, הוועדה הזאת דנה בכי"ל וזה איננו נכון.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: 8-12 יובא להצבעה.

משה גפני: אתם תביאו את הרוב מהבית.

משה גפני: תובא ההסתייגות של רבים מחברי הוועדה ומה שיתקבל, יתקבל.

משה גפני: יהודה נסרדישי, אתה מנהל רשות המסים המצוין, אתה תפעל על פי החוק.

משה גפני: כל הזמן אתה אומר לי שאתה פועל על פי החוק.

משה גפני: מה שהוועדה תחליט, כך תפעל.

משה גפני: אם הוועדה תחליט 8-12, תפעל כך.

משה גפני: אם היא תחליט 4-10, אתה תפעל כך.

משה גפני: אם היא תחליט על 2-8, אתה תפעל כך.

יהודה נסרדישי: זה התקציב וזאת הקופה.

יהודה נסרדישי: מינוס שם, זה פלוס במקום אחר.

משה גפני: אנחנו המחליטים.

משה גפני: אל תשכחו את ההיררכיה.

יהודה נסרדישי: אתם הריבון.

משה גפני: כן, אנחנו הריבון.

משה גפני: ריבונו של עולם הוא הריבון ואנחנו נבחרי הציבור.

משה גפני: מה שנחליט, כך תפעל.

משה גפני: ערן אחרון הדוברים ואנחנו עוברים לסעיף הבא.

ערן פולק: להוסיף שתי נקודות על דברי מנהל רשות המסים.

ערן פולק: לנושא תנאי הייצור.

ערן פולק: אנחנו חושבים שאין מקום לשנות את הנושא של תנאי הייצור.

ערן פולק: המשמעות היא הכנסה של הרבה מאוד חברות בתחומים נוספים לתוך החוק, דבר שבעצם מייתר את כל ההעדפה שקיימת כאן.

ערן פולק: התוצאה תהיה שבמקום להרחיב שיעורי מס, אנחנו נצמצם את הפערים ולדעתי נפגע בפריפריה.

ערן פולק: הדבר הנוסף.

ערן פולק: גם בהתייחס למספרים, אני לא אחזור על מה שאמר מנהל רשות המסים, צריך לזכור שמעבר לפער בין אישורי המס, יש עוד הרבה מאוד כלים לרבות מה שעלה בדיון הקודם.

ערן פולק: בעצם ביטול ההתניה של קבלת מענקים בפריפריה בוויתור על הטבות המס, מה שמייצר ערך מוסף הרבה יותר גדול למפעלים בפריפריה.

שי חרמש: ערן, ב-400 מיליון שקלים.

שי חרמש: 2 מיליארד שקלים בקשות.

שי חרמש: אתה צריך להיות קונסיסטנטי בעניין.

שי חרמש: חזי יושב עם שני מיליארד שקלים בקשות.

משה גפני: אנחנו סיימנו את הדיון.

משה גפני: יש הסתייגות של אמנון כהן.

שלי יחימוביץ': שי, כואב לי הראש.

שי חרמש: שלי, כואב לך הראש אבל לי כואב הלב.

שי חרמש: אני חוזר לשם מחר.

שי חרמש: ב-400 מיליון אתה לא עושה כלום.

שי חרמש: חזי יגיד לך כמה חסר לו.

משה גפני: חזי, אתה לא עונה לו.

משה גפני: אתה עובד מדינה וצריך להישמע ליושב ראש ועדת הכספים.

משה גפני: שי, אתה לא יודע מה הולך כאן.

משה גפני: כאן זה לא בקיבוץ.

משה גפני: כאן אתה יכול לדבר עד מחר בלילה, אבל בסופו של דבר מה שיקבע זה איך אתה מרים את האצבע.

משה גפני: תהיה לך אפשרות.

שי חרמש: אני מצטער שאני היחיד שעושה את זה.

שי חרמש: אני מתנצל.

ערן פולק: הערה אחרונה, לנושא של תקופת המעבר.

ערן פולק: אני חייב לציין שבתקופת המעבר, השנתיים האלה של ה-10 ו-15, זה כבר רכיב שהוא משפיע באופן ישיר על מסגרת התקציב.

ערן פולק: אם אחרי תקופת המעבר אלה כבר שיקולים וחשיפות שהם מעבר למסגרת התקציב הדו-שנתי הזה, כל נגיעה בתקופת המעבר משפיעה על המסגרת עצמה וזה הרבה יותר מורכב.

משה גפני: תודה.

משה גפני: חבר הכנסת אמנון כהן, יש לך הסתייגות ואני מבקש שתאמר אותה.

אמנון כהן: כן.

אמנון כהן: אדוני היושב ראש, במסגרת הדיונים של הוועדה כאן ובדיוני ועדת המשנה בנושא תעסוקה ותעשייה, אני חושב שהסיסמאות שנאמרות על כך שאנשים יצאו לעבוד ולא נותנים להם את הכלים ליציאה לעבודה, לא מכשירים אותם, הסיסמאות יישארו כסיסמאות.

אמנון כהן: בדקתי את הנושא של עידוד השקעות הון, את כל נושא התעסוקה וגם עברתי על הדוח של משנה לנגיד בנק ישראל, מר אקשטיין, שהוועדה הוקמה בעקבות בקשתה של הממשלה ובה ישבו אנשים טובים וחשובים.

אמנון כהן: המסקנות שם הוצגו וניתנו פתרונות לנושא של תעסוקה.

אמנון כהן: גיליתי שאם אנחנו רוצים לטפל באוכלוסייה כדי שתצא לעבוד, יש אופי מסוים של האוכלוסיות שלא יכולות לצאת למרכזים.

אמנון כהן: לכן המדינה צריכה לעודד הקמת מפעלים באזורים מוכי אבטלה או באזורים בהם היא רוצה לעודד תעסוקה.

אמנון כהן: אני מציע שבאזורים האלה שהממשלה תקבע שרוצים לעודד בהם תעסוקה, שהמפעלים שיוקמו במקומות האלה יוכרזו כאזור עדיפות לאומית א'.

משה גפני: המפעל עצמו.

אמנון כהן: כן.

אמנון כהן: המפעל עצמו, נקודתית.

משה גפני: מה שבעצם עופר אמר.

אמנון כהן: עופר דיבר על משהו אחר.

משה גפני: סליחה, בסדר.

אמנון כהן: הנושא הזה חשוב בגלל האופי של האוכלוסייה.

אמנון כהן: המטרה היא להקים מפעל מיועד לאותה אוכלוסייה ואז משרד התעשייה נכנס לנושא הכשרת העובדים לטובת אותו מפעל שהוקם.

אמנון כהן: השילוב הזה צריך להיות מתואם, כי אם רוצים לטפל בתעסוקה, חייבים ללמוד את אופי האוכלוסייה.

אמנון כהן: אני מבקש להכניס את זה כהסתייגות.

משה גפני: נרשמה.

משה גפני: תודה רבה.

אמנון כהן: אני מציין שהממשלה תקבע לגבי האזור.

משה גפני: כן.

משה גפני: ההסתייגות נרשמה.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב ראש, מה שאומר אמנון לגבי אוכלוסייה ייחודית, חל גם על החרדים ועל הערבים.

משה גפני: על החרדים, לא.

משה גפני: על הערבים, כן.

משה גפני: אם החרדים יהיו בפנים, הממשלה לא תעשה את זה.

משה גפני: רק הערבים.

משה גפני: אני אמרתי את זה כבר מאה פעמים.

משה גפני: אני מתנצל בפני הציבור הערבי על כך שיש חרדים במדינה כי כך היו עוזרים להם יותר.

שי חרמש: לפי החוק הזה המפעל הבא יוקם בעג'מי ביפו.

משה גפני: אני מסכם את הדיון ובעיקר אני פונה גם לרשות המסים וגם למשרד האוצר על כל אגפיו.

משה גפני: אני אומר את דעתי האישית.

משה גפני: אני מאוד מאוד מעוניין בחוק הזה.

משה גפני: אני מעוניין בחוק הזה, אני מעוניין בחוק של המו"פ ואני מעוניין בחוק של תעשיות עתירות ידע.

משה גפני: אני חושב שזה מהלך מאוד רציני שהממשלה מובילה.

משה גפני: אני מבקש לא ליפול על הפרטים.

משה גפני: אתם שמעתם את הדברים ואני מבקש שאוזניכם תהיינה קשובות למה שנאמר כאן מכיוון שבסופו של דבר כאן זה יקום או ייפול.

משה גפני: אני מבקש לקחת את הדברים בחשבון.

משה גפני: אני לא אומר כזה ראה וקדש.

משה גפני: שמעתם את רוח הדברים.

משה גפני: עד ההצבעה אני מבקש שתבואו בדברים עם כל הגורמים הנוגעים בדבר וכמו שהרמב"ם אומר, לכו בשביל הזהב.

משה גפני: יהודה, אתה שומע?

משה גפני: אתה מחנך את העובדים שלך, כולל את היועצות המשפטיות, שמה שגפני מבקש בוועדה, קודם להגיד לו ואחרי כן להקשיב.

משה גפני: כל הזמן אומרים לא.

משה גפני: תקשיבו.

משה גפני: אל תביאו את מה שהממשלה הביאה, את מה שאתם דנתם אצלכם הרבה זמן.

משה גפני: אתם מביאים לכאן ואתה אומר לי כזה ראה וקדש ואתה גם מסביר את זה.

יהודה נסרדישי: אפילו עם בריאות לקויה באתי היום לכבודך.

יהודה נסרדישי: למה אתה אומר את זה?

משה גפני: לא?

משה גפני: זה לא ככה?

יהודה נסרדישי: לא ככה.

משה גפני: אז למה אמרתי?

יהודה נסרדישי: תקן את זה בבקשה.

יהודה נסרדישי: זה נכון שאני נותן את ההנחיות ואני מוביל.

יהודה נסרדישי: זה תפקידי.

משה גפני: על כל פנים, אני מבקש שאוזנכם תהיה כרויה לעניין הזה מכיוון שאם תבואו ותגידו להצביע על מה שעבר בקריאה הראשונה, אני מודיע לכם, לפי מה שאני רואה אצל חברי הוועדה, החוק הזה ייפול ואני מאוד מעונין שהוא לא ייפול.

משה גפני: לכן אני מבקש מכם את הגמישות.

משה גפני: אני מודה לכם על הדיון.

משה גפני: נכון לעכשיו, בעזרת השם ובלי נדר, בישיבה הבאה בעניין הזה יהיו רק הצבעות.

מיכל הנר דויטש: והקראת שינויים שהעברנו בוועדה.

משה גפני: כן.

משה גפני: אבל הקראנו, יש עוד משהו?

מיכל הנר דויטש: יש כל מיני סעיפים.

משה גפני: מיכל, אני מבקש שתקריאי את מה שאנחנו סיכמנו.

משה גפני: גבירותיי ורבותיי, היועצת המשפטית מקריאה את שינויי הנוסח עליהם דיברנו בישיבה הקודמת.

משה גפני: אין דיון על זה.

משה גפני: הצבעות יהיו בישיבה הבאה.

שגית אפיק: אני אומרת את העיקרון.

שגית אפיק: אני לא מקריאה נוסח.

שגית אפיק: במקום שאתם לא מסכימים, תפתחו אותו לדיון.

שגית אפיק: יש את היחסיות.

שגית אפיק: עמוד 4 בנוסח שלפניכם.

שגית אפיק: הוועדה החליטה  ככל שנציג הציבור במינהלת השקעות תיירות זכאי להוצאות ולתשלומים, הדבר יחול גם ביחס לנציג הציבור במינהלת מרכז השקעות וזה ייכנס לנוסח.

שגית אפיק: זה ייכנס לנוסח, אותו הדבר, כמו במינהלת השקעות תיירות, ביחס לנציג מינהלת מרכז ההשקעות.

שגית אפיק: עמוד 7, לעניין המסלולים הנוספים.

שגית אפיק: הכרעת הוועדה הייתה שהמסלולים הנוספים ייעשו באישור ועדת הכספים, גם שיעור המענק וגם המסלולים עצמם.

שגית אפיק: זה מופיע בעמוד 7 למעלה.

שלי יחימוביץ': איפה זה בכחול?

שגית אפיק: זה לא בכחול כי עכשיו אנחנו מדברים על תיקונים קטנים עליהם החליטה הוועדה בישיבות הקודמות.

שגית אפיק: חילקו נוסח.

שגית אפיק: עמוד 8. למעשה יובאו שתי גרסאות כאשר הגרסה האחת היא הגרסה שהובאה מטעם הממשלה שהיא גרסה שאומרת שהאזורים ימשיכו להיות בצווי.

שגית אפיק: הגרסה השנייה אומרת שהאזורים ייקבעו בתוספת בחקיקה, בחוק עידוד השקעות הון, כאשר השינוי של התוספת ייעשה על ידי השרים באישור ועדת הכספים.

שגית אפיק: עמוד 9, לעניין גרסת הממשלה, תיכנס הוראה בדבר מפעל שהורע מעמדו, שהוא ימשיך להיות זכאי להטבות, כאילו הצד הקודם חל עליו במשך שנה אחת.

שגית אפיק: ייכנס הנוסח שלכם.

שגית אפיק: זאת גרסה שלכם.

מיכל הנר דויטש: התקופה למתן ההחלטה ברולינג של שישים ימים ולא פלוס שאינו מוגבל בזמן.

שגית אפיק: לא. בלי התוספת.

מיכל הנר דויטש: כן, שאינו מוגבל בזמן.

שגית אפיק: כן.

מיכל הנר דויטש: רק פלוס שישים ימים על התשעים.

מיכל הנר דויטש: עמוד 15, 51יח.

שגית אפיק: כן.

שגית אפיק: לעניין סעיף 51יח הייתה הערה, נדמה לי ללשכת רואי החשבון, לגבי חלוקת דיבידנד וביקשו שגם על הסעיף הזה יחול המנגנון שקבוע בסעיף 47ב(2).

מיכל הנר דויטש: סעיף 47ב(2) לא רלוונטי.

מיכל הנר דויטש: אנחנו כאן בהסדר מס שאומר שמה שמשולם מתוך הכנסה מועדפת שמקורו בהכנסה מועדפת, גם בשרשור, כשמגיע ליחיד הוא בשיעור של 15 אחוזים.

שגית אפיק: לא משנה מה היה בדרך?

מיכל הנר דויטש: מה שמשולם מתוך שמקורו בהכנסה מועדפת.

שגית אפיק: השאלה הייתה מה קורה בשרשור.

מיכל הנר דויטש: דיבידנד בין חברתי חל בסעיף הרגיל.

מיכל הנר דויטש: כשזה מגיע ליחיד, יש 15 אחוזים.

מיכל הנר דויטש: זה בדיוק מה שכתוב.

שגית אפיק: ברגע שזה מגיע לסוף, יהיה 15 אחוזים.

שגית אפיק: נדמה לי שוורד העלתה את זה.

שגית אפיק: בסדר.

שגית אפיק: אם כך, הסעיף כאן יהיה על דיבידנד ששולם, שמקורו במקום מתוך הכנסה מועדפת.

מיכל הנר דויטש: ששולם, שמקורו בהכנסה מועדפת.

מיכל הנר דויטש: הקניין הרוחני, עמוד 16, נמחק.

שגית אפיק: הקניין הרוחני, הוועדה החליטה להוריד אותו כתנאי במפעל מועדף מיוחד והוא מוחרג בעמוד 16 למעלה, בפסקה (3).

שגית אפיק: הוועדה ביקשה שתהיה הבהרה לגבי התוכנית העסקית של מפעל מועדף, כך שהעסקת העובדים החדשים תהיה ביחס לשנת האפס.

שגית אפיק: ראיתי שניסחת שנה שקדמה.

מיכל הנר דויטש: שנה שקדמה.

שגית אפיק: אני הבנתי שהחלטת הוועדה הייתה שנת האפס.

מיכל הנר דויטש: אבל שנת האפס היא השנה שמתחילים לקבל הטבות.

שגית אפיק: זאת השנה שהוא מחליט שהוא רוצה שהוא יתחיל לקבל הטבות.

מיכל הנר דויטש: אני רוצה השנה ב-2013 להתחיל את עשר השנים שלי.

מיכל הנר דויטש: כדי לקבל את ההטבה בגין 2013 על ההכנסות של 2013, הוא צריך שיהיו לו 250 עובדים או 500 לפי המיקום ביחס לשנה שלפני.

שגית אפיק: בסדר.

שגית אפיק: זה בסדר.

שגית אפיק: זה ייכנס כך.

שגית אפיק: זה בעמוד 17 למעלה.

שגית אפיק: לגבי ביטול אישור המנהלים.

שגית אפיק: כמו שאני לפחות הבנתי את החלטת הוועדה, שהיושב ראש הציג אותה, המטרה של הוועדה הייתה שהביטול לא ייעשה על ידי מנהל רשות המסים, ככל שמדובר בבדיקה של שיקולים מהותיים אלא שתהיה בדיקה טכנית בלבד של התאמת התוכנית בשנים האלה.

שגית אפיק: כאן הנוסח שלכם מבטא משהו קצת אחר לטעמי.

מיכל הנר דויטש: אנחנו רוצים להבהיר את התנאים הכמותיים, תנאי הסף, תנאים של המחזור של המפעל, המחזור המאוחד, הבחירה באחת החלופות.

מיכל הנר דויטש: כלומר, האם כן העסיק או לא.

מיכל הנר דויטש: זאת מגמה של השומה של המפעל.

מיכל הנר דויטש: בגלל שהכניסה למסלול הזה היא באישור מנהלים, שלושת המנהלים, שבעצם בכתב האישור שלהם הם מבקשים את הדבר מה הנוסף שיש בו כדי לעודד, אבל זה בסוף הופך להיות תנאי שגם הוא יהפוך להיות תנאי כמותי.

מיכל הנר דויטש: נניח שבתוכנית העסקית שלו הוא אומר שהוא מתכוון לפתוח את המפעל באזור מסוים ולהעסיק חמישים אחוזים מעל גיל ארבעים ועוד עשרים אחוזים נשים חד הוריות.

מיכל הנר דויטש: את אותו תנאי שהוא לא מופיע בחוק אבל מופיע בתנאי האישור שניתן לו על ידי המנהלים, אמרנו שאת הדבר הזה, מי שפוגש אותו כל שנה, זה מנהל רשות המסים, הוא זה שיבחן כי בסוף זה לא הופך להיות איזה משהו לא ברור.

מיכל הנר דויטש: לכן גם הורדנו את המשפט ואת ההתאמה.

שגית אפיק: כן, את זה ביקשתם להוריד, את העניין של התרומה המהותית לפעילות הכלכלית ולקידום היעדים.

שגית אפיק: זאת הייתה החלטת הוועדה, אבל בנוסף אליה היה.

מיכל הנר דויטש: אני רוצה להסביר את התהליך, כי בעצם באישור שנותנים המנהלים, יש תרגום של הביטוי תרומה מהותית לפעילות בדברים שמי שיכול לבדוק אותם, זה מנהל רשות המסים מול החברה שעומדת מולו.

מיכל הנר דויטש: לכן נראה לנו שהמקום הנכון הוא מנהל רשות המסים.

מיכל הנר דויטש: ועדת ערר לא רלוונטית.

שגית אפיק: הוועדה ביקשה שתהיה ועדת ערר כלשהי על הביטול.

מיכל הנר דויטש: כן.

מיכל הנר דויטש: , אבל אין לנו.

מיכל הנר דויטש: ועדת הערר שאתם הפניתם אליה היא ועדת ערר של המענקים.

מיכל הנר דויטש: לחברה הזאת יש את התהליך השומתי שפתוח בפניה והיא לא חסומה.

מיכל הנר דויטש: החלטת מנהל רשות המסים היא לא סופית ולא ניתן לערער עליה.

שגית אפיק: ניתן לערער עליה לבית משפט בלבד.

מיכל הנר דויטש: מה  ההבדל?

שגית אפיק: הוועדה ביקשה שיהיה הליך ביניים.

שגית אפיק: זאת הייתה החלטת הוועדה.

מיכל הנר דויטש: האינסטנציה המינהלית היא מנהל רשות המסים.

שגית אפיק: לוועדה היו שתי החלטות.

שגית אפיק: החלטה אחת: הוועדה אמרה שהיא לא רוצה שאישור שניתן על ידי שלושה מנכ"לים יבוא מנהל רשות המסים ויבטל אותה ככל שמדובר בעניין של שיקול דעת.

שגית אפיק: החלטה שנייה: גם אם נוריד את הביטול על ידי מנהל רשות המסים, אני בנוסח שלי חשבתי שיהיה נכון יותר שהביטול ייעשה על ידי המנהלים, אבל אני מוכנה לשמוע גם הצעה אחרת.

שגית אפיק: ההצעה שלך היא לחזור למנהל רשות המסים אבל זאת לא הייתה החלטת הוועדה.

מיכל הנר דויטש: זה לא משהו שניתן ליישום.

מיכל הנר דויטש: אפשר לכתוב את זה, זה נראה הרבה יותר מהר, אבל בואו נחשוב על החיים המעשיים, להביא את מנכ"ל האוצר, מנכ"ל התמ"ת ויש חברה שיודעת שהיא בבעיה לעניין כתב האישור שלה, להשאיר אותה בחוסר ודאות כזה?

מיכל הנר דויטש: בעינינו זה לא נכון.

מיכל הנר דויטש: זאת לא הייתה החלטה.

מיכל הנר דויטש: היה דו שיח.

מיכל הנר דויטש: אנחנו אמרנו שאנחנו נבחן את העניין ולכן גם הורדנו את כל הדברים שהוועדה חששה.

שגית אפיק: את זה הוועדה החליטה להוריד.

שגית אפיק: המשפטים שירדו, זאת הייתה החלטה שניסחנו אותה במקום.

מיכל הנר דויטש: אז זה בעצם הופך את ההחלטה של מנהל רשות המסים, את בדיקת ההתאמה לתנאים, למשהו טכני.

מיכל הנר דויטש: כלומר, הורדנו את הבדיקה הכללית.

שגית אפיק: למה לא עשית איזו בדיקה של התוכנית בלבד?

שגית אפיק: למה עדיין השארת את זה כבדיקה?

שגית אפיק: התוכנית היא דבר טכני.

מיכל הנר דויטש: לא. בתוכנית אלה התנאים.

מיכל הנר דויטש: הרי מה צריך להופיע בתוכנית?

מיכל הנר דויטש: התנאים הכמותיים.

מיכל הנר דויטש: זאת שומה.

מיכל הנר דויטש: זה לא מנהל רשות המסים.

מיכל הנר דויטש: זה שהוא השקיע 800 מיליון במו"פ, זאת שומה.

מיכל הנר דויטש: זה לא קשור, אבל כמו שאמרתי, בתוכנית אומרים שרוצים להעסיק 250 עובדים, אומרים המנהלים, יופי, 250 עובדים זה בסדר, אבל אם תעשה את זה במקום מסוים ותעסיק 50 אנשים שגילם מעל גיל 50 שזה הגיל שאנחנו רואים שיש בו יותר אבטלה, רק אז ניתן לך את האישור.

מיכל הנר דויטש: אם אלה רק התנאים הכמותיים שכתובים בחוק, אנחנו לא צריכים אישור מנהלים.

שגית אפיק: עמוד 21, לגבי סעיף 74.

שגית אפיק: גם זה היה לבקשת אחת הלשכות, לשכת עורכי הדין או לשכת רואי החשבון.

מיכל הנר דויטש: זה משפט שלא אומר כלום.

מיכל הנר דויטש: סיף 74 הוא סעיף הסמכה לפיצול.

שגית אפיק: יחסיות.

שגית אפיק: לעשות יחסיות.

מיכל הנר דויטש: זה סעיף הסמכה ליחסיות.

מיכל הנר דויטש: למה זה קשור למה שאמרה לשכת רואי חשבון?

מיכל הנר דויטש: אנחנו לא מצליחים להבין מה זה אומר.

מיכל הנר דויטש: זה לא אומר כלום.

מיכל הנר דויטש: זה משפט שלא אומר כלום.

שגית אפיק: למה?

שגית אפיק: זה בדיוק מה שאמרנו שנעשה בוועדה.

מיכל הנר דויטש: אבל איזה אישור?

שגית אפיק: עופר, זאת הייתה הערה שלכם.

שגית אפיק: עמוד 21.

שגית אפיק: תקנות לגבי היחסיות.

שגית אפיק: יש לך הצעה אחרת לפתור את מה שהם העלו?

שגית אפיק: הוועדה קיבלה את זה כבעיה וגם את הסכמת שיהיה נוסח אחר.

מיכל הנר דויטש: הוועדה אמרה שבמהות היא לא מסכימה, אבל שננסה למצוא נוסח שיבטא את זה.

מיכל הנר דויטש: אני חושבת שגם עופר וגם אנחנו יודעים שהנוסח שאנחנו הצענו מדבר רק על המו"פ, שאת ההטבות נותנים על מה שמפיקים בישראל.

שגית אפיק: אתם לא מציעים שום נוסח.

שגית אפיק: את מציעה להישאר בנוסח בכחול ואת חושבת שזה פותר את הבעיה של עופר.

מיכל הנר דויטש: אתם יכולים להשאיר את המשפט הזה, אבל אנחנו נציגי ממשלה.

שגית אפיק: אתם תמשיכו לפרש אותו הדבר.

מיכל הנר דויטש: לא, אין מה לפרש.

מיכל הנר דויטש: מה שהם רוצים, זה משהו שאנחנו לא ניתן.

מיכל הנר דויטש: אנחנו לא ניתן הטבות מס לפי חוק עידוד השקעות הון להכנסות שמופקות מחוץ לישראל.

מיכל הנר דויטש: אין.

מיכל הנר דויטש: זה לא יהיה.

מיכל הנר דויטש: זאת העמדה וגם הוועדה הסכימה אתנו.

מיכל הנר דויטש: זאת גם הפרשנות של חוק עידוד הכרייה.

מיכל הנר דויטש: לגבי חלון הזמן, בעמוד 24.

עופר מנירב: מיכל, אם אני עושה פעילות באמצעות חוץ לארץ, ממילא היא לא מוכרת.

עופר מנירב: למה שזה יפגע בכלל?

מיכל הנר דויטש: זה לא יפגע.

עופר מנירב: אם אני לוקח קבלן משנה בחוץ לארץ שעושה לי חלק מהעבודה, למה זה יפגע בכלל?

מיכל הנר דויטש: זה לא יפגע.

עופר מנירב: זה כן פוגע.

מיכל הנר דויטש: זה לא פוגע.

מיכל הנר דויטש: דיברנו על זה בפעם הקודמת.

מיכל הנר דויטש: התוספת הזאת של 74, קבלן משנה בחוץ לארץ, במה פוגע לך?

מיכל הנר דויטש: לגבי ההכנסות שמופקות כאן, זה הדין הקיים.

שלומי לויה: לשם מה צריך את התוספת הזאת שמאשרים רק פעילות בישראל?

מיכל הנר דויטש: כי זאת העמדה.

שלומי לויה: בחיים אני לא אדווח בישראל על משהו שאני עושה בחוץ לארץ.

מיכל הנר דויטש: חוק עידוד השקעות הון נותן הטבות להכנסות שמופקות בישראל.

מיכל הנר דויטש: נקודה.

שלומי לויה: זה ברור.

מיכל הנר דויטש: זה לא ברור.

מיכל הנר דויטש: אנחנו מכירים תיקים שאתם טוענים דברים אחרים.

שגית אפיק: למעשה מורידים את המשפט "ובלבד שאין בו פעילות כדי לפגוע באישור".

מיכל הנר דויטש: כן.

מיכל הנר דויטש: לגבי חלון הזמן.

מיכל הנר דויטש: אמרנו לגבי תקופות הצינון, שלוש וחמש.

מיכל הנר דויטש: אנחנו נותנים להם חצי שנה מה-1 בינואר 2011 עד ה-30 ביוני 2011, למרות שהם היו מפעל מאושר ולמרות שאולי נמצאים בשנה הראשונה של הפטור ובשנה השנייה, לבוא ולומר שאני השנה לא רוצה להיות מפעל מאושר על כרעיו וקרביו ואני עובר מ-2011 למסלול החדש.

מיכל הנר דויטש: הבנתי שזה גם מתואם עם התאחדות התעשיינים.

מיכל הנר דויטש: חצי שנה של תוספת.

מיכל הנר דויטש: אנחנו מדברים על הסעיף של תקופת הצינון, סעיף 57, עמוד 22.

מיכל הנר דויטש: "יתווסף בסופו, אחרי סעיף קטן (ג):     	הוראות סעיף קטן (ג) לא יחולו לגבי מפעל כאמור באותה סעיף קטן שביקש עד ליום 40 ביוני 2011 כהוראות סימן (ב)(1) או (ב)(2) לחוק לעידוד השקעות הון, יחולו לגבי הכנסתו שהופקה או נצמחה ביום התחילה ואילך.

מיכל הנר דויטש: בקשה כאמור תימסר בתוקף שקבע מנהל רשות המסים והיא תחול לגבי שנת המס 2011 ואילך בלא זכות חזרה ממנה".

ציון פיניאן: תודה.