ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 107, 2010-11-29 00:00

דני דנון: שלום, אנחנו פותחים את הישיבה המשותפת.

דני דנון: יש לנו שלושה נושאים חשובים על סדר היום, שכולם במסגרת היום הבינלאומי למאבק באלימות נגד נשים.

דני דנון: בגלל חשיבות הנושאים נקבעה ישיבה משותפת.

דני דנון: מספר ארגונים פנו, והעבירו לנו חומר לפני הדיון.

דני דנון: אנחנו רוצים לפתוח ולבקש מנציגת מרכז המחקר והמידע, אורלי אלמגור-לוטן, לתת לנו סקירה קצרה של הדברים שעלו תוך כדי הכנסת הנייר לוועדה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להודות על שיתוף הפעולה בין שתי הוועדות.

ציפי חוטובלי: לאור הנתונים הקשים, כאשר חלק גדול ממקרי הרצח והאלימות מיוחסים לקהילה האתיופית, יש ערך לדבר על טיפולים נקודתיים במגזרים מסוימים, ואיך אנחנו מסייעים למזעור הנזקים באותם מגזרים.

ציפי חוטובלי: הסקירה של מחלקת המחקר והמידע של הכנסת בעניין הזה היתה מאוד טובה.

ציפי חוטובלי: אורלי, בבקשה.

אורלי אלמגור-לוטן: אני אדבר על הנתונים, והנציגים של הרשויות ידברו על התוכניות שלהם.

אורלי אלמגור-לוטן: אני אפתח בהבהרה.

אורלי אלמגור-לוטן: בחלק מהמקרים השתמשתי במונח "עולים" כאשר הכוונה היא למי שעלה לארץ אחרי 1990, אלא אם כתוב אחרת.

אורלי אלמגור-לוטן: כאשר אני כותבת "יוצאי אתיופיה" הכוונה היא למי שנולדו בארץ והאבא נולד באתיופיה .

אורלי אלמגור-לוטן: השימוש כאן הוא לא מקרי.

אורלי אלמגור-לוטן: בכוונה לפעמים כתוב ככה ולפעמים כתוב ככה.

אורלי אלמגור-לוטן: הנתונים על רצח נשים על ידי בני זוגן – עד ה-22 בנובמבר 2010 נרצחו 16 נשים על ידי בני זוגן, מהן 3 עולות מאתיופיה.

אורלי אלמגור-לוטן: בעמ' 4 יש טבלה החוזרת אחורה משנת 2004 ועד היום.

אורלי אלמגור-לוטן: אפשר לראות שהשנה מספר הנשים שנרצחו על ידי בני זוגן היה גבוה ממה שהיה בכל השנים שחלפו.

אורלי אלמגור-לוטן: סך הכל בתקופה הזו נרצחו 81 נשים על ידי בני זוגן.

אורלי אלמגור-לוטן: 35 היו עולות חדשות, מביניהן 18 יוצאות אתיופיה.

אורלי אלמגור-לוטן: מדובר על שיעור שהוא גבוה משמעותית מהשיעור שלהן באוכלוסייה.

אורלי אלמגור-לוטן: עולי אתיופיה מהווים 1% מהאוכלוסייה, וסך כל הקהילה של יוצאי אתיופיה מהווים 1.5% מהאוכלוסייה בישראל.

אורלי אלמגור-לוטן: יש כאן פער משמעותי.

אורלי אלמגור-לוטן: לגבי תיקים בגין אלימות במשפחה – מדובר על תיקים שנפתחו במשטרה בגין תלונות של נשים על אלימות במשפחה.

אורלי אלמגור-לוטן: גם כאן שיעור התלונות של נשים שהן עולות מאתיופיה בין השנים 2005 ל-2010 נע בין 2.3% ל-2.9%.

אורלי אלמגור-לוטן: ישנן ירידות ועליות במשך השנים, ואני לא יודעת אם אפשר להצביע על מגמה.

אורלי אלמגור-לוטן: בכל השנים האחוז הזה יותר גבוה מהשיעור של העולות באוכלוסייה, שהוא כאמור 1%.

אורלי אלמגור-לוטן: .      	החלק השני מתייחס לעולי אתיופיה המקבלים טיפול משירותי הרווחה.

אורלי אלמגור-לוטן: אמנם כתוב כאן משרד הרווחה, אבל מדובר בתוכניות שגם משרד העלייה והקליטה מעורב בהן גם, גם בתקצוב וגם בהפעלה.

אורלי אלמגור-לוטן: כאשר מדובר במטופלים במרכזים למניעת אלימות במשפחה – גם כאן השיעור של משפחות יוצאי אתיופיה הוא גבוה מאוד יחסית לשיעור שלהם באוכלוסייה.

אורלי אלמגור-לוטן: כלומר, הם מקבלים יותר טיפול.

אורלי אלמגור-לוטן: כאשר משווים את הפרופיל של מי מבני המשפחה המקבל טיפול לעומת כלל האוכלוסייה, מוצאים שיותר גברים ויותר ילדים מקבלים טיפול.

אורלי אלמגור-לוטן: העניין של הגברים הוא משמעותי, כי גם בהקשר של אלימות נגד נשים בכלל מדברים על טיפול לגברים.

אורלי אלמגור-לוטן: פה רואים שסך הכל האחוז של הגברים המקבל טיפול הוא גבוה יחסית לנשים.

אורלי אלמגור-לוטן: בסעיף 2.2 ישנה טעות.

אורלי אלמגור-לוטן: הנתונים של יוצאי אתיופיה הם לא נכונים.

אורלי אלמגור-לוטן: העמודה של יוצאות אתיופיה מתייחסת בטעות ליוצאות חבר העמים.

אורלי אלמגור-לוטן: אנחנו נעלה נוסח מתוקן באתר.

אורלי אלמגור-לוטן: נשות אתיופיה במקלטים – בשנת 2005 היו 74 נשים יוצאות אתיופיה.

אורלי אלמגור-לוטן: בשנת 2007 היו 71 נשים, ובשנת 2009 היו 85 נשים.

אורלי אלמגור-לוטן: זה עדיין גבוה משמעותית מהשיעור שלהן באוכלוסייה.

דני דנון: רפ"ק מזרחי, לאחרונה שמענו על מקרים  מזעזעים.

דני דנון: אמנם לא הסתיימה השנה, אבל האם אתה יכול להאיר את עינינו לגבי מספר מקרי הרצח, ניסיונות הרצח בשנת 2010?

עודד מזרחי: בשנת 2010 נרצחו 16 נשים, כאשר מתוכן 3 ממוצא אתיופי.

דני דנון: האם הנתונים המופיעים פה הם אחרונים, או שהאירועים הקדימו את מה שקורה?

עודד מזרחי: הם נתונים אחרונים.

עודד מזרחי: זה מעודכן פה עד סוף נובמבר.

ציפי חוטובלי: נראה לי, שכדאי שנשמע אנשים המכירים את הקהילה מקרוב, שיכולים לעזור לנו ולומר איפה הבעיות המרכזיות, כאשר אנחנו מדברים חוסר מודעות, חוסר נגישות וכו'.

ציפי חוטובלי: ברהן, דיברת היום על ההקשר הזה.

ציפי חוטובלי: גם בשבוע שעבר השתתפת בדיון הוועדה.

ציפי חוטובלי: נתחיל איתך, ואתה תגיד לנו מהם הדברים המרכזיים שמדינת ישראל יכולה לעשות למען מזעור הנזק.

ברהן מלדה: אני עובד סוציאלי, רכז ארצי לתוכניות עולי אתיופיה בשירות הרווחה, משרד הקליטה.

ברהן מלדה: אנחנו מסתכלים על עולי אתיופיה בכמה רבדים.

ברהן מלדה: דובר על הגברים החלשים, ועל ההתפוררות של התא המשפחתי.

ברהן מלדה: לבעלי המקצוע קשה מאוד לגייס את הגברים שיבואו לטיפול.

ברהן מלדה: ישנן כמה סיבות לכך.

ברהן מלדה: היום משפחה עולה מתמודדת על הלחם של הבוקר, ולכן היא אינה יכולה לפנות לעצמה שעות להגיע לקבוצות טיפול.

ברהן מלדה: הם פנויים בדרך כלל בשעות אחר הצהריים, 18:0-19:00.

ברהן מלדה: מן הסתם, השעות של עובדי ממסד הן מוגבלות.

ברהן מלדה: אנחנו למדים, שבהגירה האישה מסתגלת יותר לשינויים מאשר הגבר, למרות שהגבר תר את הארץ ובא לפני כן.

ברהן מלדה: האישה היא זו שמתמודדת מבחינת חינוך וגידול הילדים, קניות, תשלומי עירייה וכו'.

ברהן מלדה: לכן, נראה כאילו הנשים מעוצמות ועולות על הגבר.

שלמה מולה: האם יש תוכניות ממוקדות לגברים?

שלמה מולה: אתה אמרת שקשה לגייס גברים לתוכניות.

שלמה מולה: אני שואל האם יש למשרד הקליטה תוכנית ממוקדת להעצמת גברים?

ברהן מלדה: יש.

ברהן מלדה: דיברתי קודם על קבוצות גברים.

ברהן מלדה: במרכזים למניעת אלימות ברשויות השונות יש אפשרות להקים קבוצות טיפוליוות וקבוצות מניעתיות, אבל הגברים לא מגיעים.

שלמה מולה: למה?

ברהן מלדה: מהסיבות שאמרתי קודם.

שלמה מולה: רק בגלל בעיית העבודה.

ברהן מלדה: לא. ישנה גם בעיה של מודעות.

ברהן מלדה: אנחנו עושים קמפיינים, הצגות וכו'.

ציפי חוטובלי: האם הקמפיינים האלה הם קמפיינים שמשרד הרווחה מוביל?

ציפי חוטובלי: אם כן, איפה אתם מתמקדים, מה תוכן הקמפיין.

דפנה מושיוב: משרד הקליטה הוא המשרד המוביל.

דפנה מושיוב: שותפים לו מספר משרדי ממשלה, ביניהם גם משרד הרווחה.

דפנה מושיוב: לשאלתך, חה"כ המולה, הרבה פעמים תלוי מי העובד הסוציאלי במרכזים למניעת אלימות.

דפנה מושיוב: ישנה עובדת סוציאלית המצליחה בצורה מדהימה להביא גברים לקבוצות.

דפנה מושיוב: הן פועלות בצורה מאוד אפקטיבית.

דני דנון: כמה עובדים סוציאליים יוצאי העדה יש בסך הכל במשרד?

דפנה מושיוב: במרכזים ישנם 10 תקנים במרכזים למניעת אלימות.

ציפי חוטובלי: בכל הארץ?

דני דנון: כמה עובדים יוצאי העדה יש במשרד הרווחה בסך הכל?

ציפי חוטובלי: יש לי את הנתון, אבל הוא לא איתי.

ציפי חוטובלי: אני לא הכנתי את זה.

שלמה מולה: האם את יכולה להגיד בערך?

דפנה מושיוב: כמעט 200 עובדים בכל המחלקות.

ברהן מלדה: ב-18 מרכזים לטיפול למניעת אלימות יש 24 עובדים.

ברהן מלדה: כאשר יש רבע משרה לעובד הוא לא יכול להספיק גם לטפל וגם למנוע.

ברהן מלדה: כדי לצמצם ולמגר את התופעה, צריך לא רק את הטיפול אלא גם את המרכיב המניעתי ביתר שאת.

ציפי חוטובלי: למה אתה מתכוון?

ברהן מלדה: להסברה בשכונות.

ברהן מלדה: העובדים הסוציאליים יושבים במרכזים, והם לא יכולים להגיע לכל שכונה ושכונה ולעשות הסברה מניעתית.

ברהן מלדה: הם צריכים כוח אדם נוסף – אנשים מיומנים בהעברת מסרים.

ברהן מלדה: לזה דרוש כוח אדם ומשאבים.

ציפי חוטובלי: האם אתה מדבר על מתנ"סים?

ציפי חוטובלי: איפה אפשר למצוא את האנשים?

ציפי חוטובלי: אם אתה מזמין אותם במודעות,  איפה אפשר לרכז אותם?

בהרן מלדה: כיום משרד הקליטה מפעיל 22 מוקדים ברחבי הארץ, עם ריכוזים גבוהים.

בהרן מלדה: אנחנו עובדים ביחד ויודעים לעשות את העבודה.

בהרן מלדה: למרות המשאבים שאנחנו משקיעים – משרד הקליטה משקיע 2,500,000 שקלים בכל שנה בנושא טיפול בעולים, למרות שלא הכל הולך לעולי אתיופיה.

שלמה מולה: לנושאי אלימות?

ברהן מלדה: ישנם קמפיינים ברדיו ובטלוויזיה בסכומים שהם בין 2,500,000 ל-3,000,000 שקלים.

דני דנון: דפנה, אני מבקש להעביר נתונים לוועדה, בנוגע למספר העובדים, באיזה תקן הם נמצאים, באיזה תפקיד והיקף המשרה.

מרינה סולודקין: אני רוצה לדעת, כמה משקיע משרד הרווחה בנושא.

מרינה סולודקין: יש משרד הקליטה ויש משרד הרווחה.

מרינה סולודקין: חשוב שיהיה שיתוף פעולה.

דפנה מושיוב: בנוגע לסכום המדויק, אפשר להסתכל בספר התקציב של משרד הרווחה.

דפנה מושיוב: הוא איננו מחולק לפי ארצות מוצא.

דפנה מושיוב: אם יש תעריף ומגיעה אישיה, אז זה לא משנה מאיזה ארץ היא מגיעה.

דפנה מושיוב: היא מטופלת במרכז למניעת אלימות.

מרינה סולודקין: אולי זה לא נכון.

מרינה סולודקין: אולי הכסף צריך להיות עם שם?

דפנה מושיוב: זה כבר לא לשיקול דעתי.

דני דנון: אני רוצה לשמוע גם נציגים שהם לא נציגי הארגונים.

דני דנון: לפני שבועיים סיירנו ברמת אליהו בראשון לציון.

דני דנון: נכנסנו לבתים, ודיברנו עם יוצאי העדה בעקבות מקרי האלימות בשכונה.

דני דנון: ההתרשמות שלי, שהם לא מגיעים למרכזים האלה.

דני דנון: אנשים נמצאים בתוך העולם שלהם.

דני דנון: יש לחץ כלכלי, לחץ חברתי, לחץ פסיכולוגי, ויש מקרים שמתפרצים.

דני דנון: השאלה היא, איך אפשר להביא את אותם אנשים לרמת מודעות, לרמת שיחה.

דני דנון: ההתרשמות שלי היא שעם כל ההשקעה – ויש השקעה תקציבית - לא מגיעים אנשים למתנ"סים ולמרכזי הקליטה.

דני דנון: השאלה היא, האם יש לכם רעיונות, מה אנחנו כממסד יכולים לעשות.

זיוה מקונן-דגו: מהנתונים שיש לנו, בשנת 2006 נרצחו 9 נשות אתיופיה.

זיוה מקונן-דגו: מתוך ה-9 האלה 8 עלו משנת 2006 ומעלה.

זיוה מקונן-דגו: זה אומר שיש אוכלוסייה ממוקדת שנמצאת בסיכון.

זיוה מקונן-דגו: גם משרד הקליטה וגם משרד הרווחה יכולים להצביע ולטפל באוכלוסייה הממוקדת הזו.

זיוה מקונן-דגו: אנחנו יודעים שיש משבר הגירה, ומשברי הגירה מתבטאים בכל מיני תחומים.

זיוה מקונן-דגו: אם בשנות ה-90 היינו עדים למקרי התאבדות מאוד ענפים בקרב הקהילה, היום אנו עדים שזו התופעה הנוספת שיש.

זיוה מקונן-דגו: אם משרד הרווחה ומשרד הקליטה באים ומצביעים מה צריך לעשות ולא מנגישים את השירות, אנחנו בבעיה.

זיוה מקונן-דגו: אם אנחנו מחכים שהאנשים האלה יבואו לטיפול במרכזי השירות, אנחנו בבעיה.

זיוה מקונן-דגו: אנחנו יודעים שהגברים לא צורכים את השירותים האלה.

זיוה מקונן-דגו: מי שצריך לעשות עבודה משמעותית, להיכנס לאותן משפחות ולטפל בצורה אינטנסיבית אלה אותם המשרדים הנותנים את השירותים האלה.

דני דנון: אני מרגיש שהמשרדים מתקצבים, יש מרכז בכל מקום, יש רכזים, אבל קהל היעד לא מגיע.

דני דנון: הצרכן לא מגיע.

זיוה מקונן-דגו: כאשר משרד הקליטה בא ואומר: "לשעות העבודה שלנו זה לא מתאים", זה מאוד מטריד אותי.

זיוה מקונן-דגו: אם האנשים האלה עובדים משעה 08:00 עד 16:00 והולכים הביתה, אז אנחנו בבעיה.

דני דנון: באיזה שעות פתוחים מרכזי הקליטה העירוניים?

ברוך שמעון: מוקדי הקליטה פתוחים מהבוקר ועד שעות אחר הצהרים המאוחרות.

ציפי חוטובלי: מה זה אומר?

ציפי חוטובלי: 15:00-16:00?

ברוך שמעון: גם ב-18:00 וגם ב-20:00.

זיוה מקונן-דגו: במוקדי הקליטה אין עובדים סוציאליים, שיושבים ומטפלים באנשים.

זיוה מקונן-דגו: זה שיש מוקדי קליטה, זה לא אומר שפתרנו את הבעיה.

ציפי חוטובלי: מי יושבים במוקדי הקליטה?

זיוה מקונן-דגו: מנהל מוקדי הקליטה נמצא פה.

זיוה מקונן-דגו: תשאלו אותו.

זיוה מקונן-דגו: עובדים סוציאליים לא יושבים שם ומטפלים באותם האנשים הנמצאים בסיכון.

זיוה מקונן-דגו: חמור מזה, עובדים סוציאליים מקבלים דיווח.

זיוה מקונן-דגו: כאשר עובדים סוציאלית מקבלת דיווח, היא מבקשת מאותה מתלוננת ללכת ולדווח למשטרה.

זיוה מקונן-דגו: אם היו לאישה הזו את הכוחות ללכת ולהתלונן, היא היתה עושה את זה.

זיוה מקונן-דגו: לא יכול להיות שעובדת סוציאלית מקבלת פנייה, ואומרת שאין לה מה לעשות עם זה.

ציפי חוטובלי: זאת בעיה הקיימת בכל המגזרים.

זיוה מקונן-דגו: בהחלט.

זיוה מקונן-דגו: היום אנחנו דנים ביוצאי אתיופיה, אבל יש תופעת אלימות מאוד קשה במדינה.

זיוה מקונן-דגו: זה שהמדינה לא מתייחסת לזה כמקרה חירום, זו בהחלט בעיה.

ציפי חוטובלי: יש גם מרכזים למניעת אלימות.

ציפי חוטובלי: האם הם נגישים לציבור?

ציפי חוטובלי: מהן שעות הפתיחה של המרכזים למניעת אלימות?

ברהן מלדה: יש מרכזים שפועלים גם בשעות 20:00-21:00.

דפנה מושיוב: בשעות הערב.

ברהן מלדה: במרכזים אפשר להקים קבוצות טיפוליות ולא מניעתיות.

שלמה מולה: אתם מתמקדים במוקדים שלכם, אבל אתם לא פרושים בכל הארץ.

שלמה מולה: אתם ממוקדים ב-20 יישובים בלבד.

שלמה מולה: עולי אתיופיה נמצאים ב-60 יישובים.

שלמה מולה: אתם נותנים את השירות לכמעט שליש ולא לכולם.

שלמה מולה: קודם כל צריך להגיד את העובדות כמו שהן.

שלמה מולה: האם יש לך מוקד בכפר יונה?

שלמה מולה: אין לך.

שלמה מולה: אני יכול לשאול אותך אם יש לך מוקד קליטה בפרדס חנה.

שלמה מולה: אני לא בטוח.

שלמה מולה: יש לך בחדרה.

ברהן מלדה: דווקא בפרדס חנה יש.

שלמה מולה: האם יש לכם מוקד קליטה ביוקנעם?

שלמה מולה: אין לכם.

שלמה מולה: אני מציע לכם לא למקד את הדיון על מה שאתם עושים באמצעות המוקד.

שלמה מולה: זה לא רלוונטי.

ציפי חוטובלי: זיווה היתה באמצע הדברים.

זיוה מקונן-דגו: כאשר אנחנו מדברים על אוכלוסייה שנקלטת קרוב ל-30 שנה, משרד הרווחה צריך ללמוד איך לגשת לקהילה הזו ולתת לה את המענים והצרכים שלה.

זיוה מקונן-דגו: ברווחה באים ואומרים עכשיו, שמי שאחראי הוא משרד הקליטה.

זיוה מקונן-דגו: משרד הקליטה לא אמור להיות הגוף שמטפל ביוצאי אתיופיה לנצח.

זיוה מקונן-דגו: משרד הרווחה הוא המשרד לשירותים החברתיים, והוא צריך לקחת את הנושא הזה ולטפל.

ציפי חוטובלי: למרות שיש נקודה שאת דיברת עליה, שיש אוכלוסיית מיקוד של עולים חדשים יחסית.

ציפי חוטובלי: האם הם מרוכזים ביישובים מסוימים?

ציפי חוטובלי: האם צריך שם להעצים את המרכזים למניעת אלימות, ושם לעבוד באופן יותר אינטנסיבי?

זיוה מקונן-דגו: אני חושבת, שכל עובד סוציאלי יודע מה זה ריצ'ינג אווט, מה זה לצאת לשטח ולאתר את אותן המשפחות.

זיוה מקונן-דגו: אגב, המשפחות האלה מדברות עם העובדים הסוציאליים ועם העובדים האחרים כאשר הן בסיכון.

זיוה מקונן-דגו: צריך לאתר את הנשים האלה והגברים האלה, ואם יש צורך, יש לקחת אותם בכוח לטיפול.

זיוה מקונן-דגו: לא יכול להיות שאחרי רצח אנחנו מתעוררים.

ציפי חוטובלי: איך אפשר לקחת אנשים בכוח לטיפול?

זיוה מקונן-דגו: האישה מתלוננת במשטרה, אחרי יומיים היא באה ומבטלת את התיק, ואז המשטרה באה ואומרת: "אם האישה סגרה את התיק אין מה לעשות".

זיוה מקונן-דגו: צריכה להיות פה עבודה אחרת.

זיוה מקונן-דגו: זה לא משנה אם מדובר בערביות בגלל כבוד המשפחה, או נשים אחרות.

דני דנון: האם העובדות הסוציאליות מתלוננות בעצמן?

זיוה מקונן-דגו: העובדות הסוציאליות מתלוננות על כך שאין להן כלים במקרים בהם האישה לא מגישה תלונה בעצמה.

ורד סוויד: אי אפשר להגיש תלונה בשם אדם אחר, אלא רק על קטין.

דני דנון: אני חושב שיש מקרים של חסרי ישע, ששם יש חובה לעובד הסוציאלי להגיש תלונה.

זיוה מקונן-דגו: אישה לא נקראת חסרת ישע.

ציפי חוטובלי: אני הגשתי בקשה לתיקון העניין הזה.

שלמה מולה: אני רוצה לומר, שתופעת רצח לא היתה מעולם באתיופיה.

שלמה מולה: החברים שיושבים כאן יכולים להעיד.

שלמה מולה: אני הגעתי לארץ בגיל 16.5, כאשר בחיי שמעתי בשכונה שלנו, באזור שבו אני גרתי, על רצח פעם אחת בלבד.

שלמה מולה: כלומר, תופעה של רצח היא תופעה מאוד מטרידה.

שלמה מולה: כל הנרצחות, ז"ל, כולן התלוננו במשטרה.

שלמה מולה: יגיד לי אחד שלא התלוננה אחת.

שלמה מולה: במקרה שהיה בפתח תקווה, המתלוננת התלוננה במשטרה, השוטר אמר לה: "תלכי", והרוצח חיכה לה במדרגות.

עודד מזרחי: זה לא מדויק.

שלמה מולה: אני יודע שאתה רוצה להגן על המשטרה.

שלמה מולה: זה בסדר גמור, זה תפקידך, אבל אני יודע מה אני אומר.

דני דנון: גם לי זה לא נשמע מבחינת העובדות.

דני דנון: האם כולן היו במשטרה?

שלמה מולה: חלקן היו במשטרה, חלקן היו אצל עובד סוציאלי, חלקן היו כבר במקלט לנשים מוכות.

שלמה מולה: כלומר, אי אפשר לבוא ולהגיד שהכתובת לא היתה על הקיר.

שלמה מולה: לזה אני מתכוון.

שלמה מולה: מבחינתי, ברגע שהמשטרה ידעה, הרשויות ידעו, היה צו הרחקה, עובדת סוציאלית בשירותי הרווחה ידעה, מישהו ממוקד הקליטה ידע, מישהו מהרשויות ידע ובסופו של דבר אישה נרצחה, זו תופעה שאי אפשר להשלים איתה.

שלמה מולה: בנוסף, אפשר לדבר מפה ועד להודעה חדשה על התופעות, אבל צריך לדבר על פתרונות.

שלמה מולה: אני חושב, שהפתרונות נמצאים בידי אנשי המקצוע.

שלמה מולה: אני חושב, שלא מסתייעים מספיק באנשי מקצוע יוצאי אתיופיה.

שלמה מולה: לא נותנים להם את האפשרות לבנות תוכנית תואמת תרבות.

שלמה מולה: צריך שיינתן הכלי הזה, ושתהיינה תוכניות מודולאריות.

שלמה מולה: מה שמתאים לאלה שהגיעו בשנת 1984 לא מתאים לעולות שנמצאות היום במרכז קליטה.

שלמה מולה: צריך לבנות תוכניות, שמתאימות לסוג האוכלוסייה, לשנת הוותק, למאפיינים של העלייה.

שלמה מולה: אפשר לדבר על המאפיינים של העלייה הזאת.

שלמה מולה: אלה מאפיינים של הגירה.

שלמה מולה: יש הרבה מאוד געגועים.

שלמה מולה: המדינה לא השכילה לאחד את המשפחות.

שלמה מולה: חלק עוד נמצאים באתיופיה.

שלמה מולה: יש מצוקה כלכלית ויש אי וודאות.

שלמה מולה: זה יוצר הרבה מאוד קשיים.

שלמה מולה: אם מדברים על האוכלוסייה החדשה, מדובר באוכלוסייה שחלקה עוברת תהליך של גיור.

שלמה מולה: כלומר, יש לחץ עצום מאוד על האוכלוסייה הזאת.

שלמה מולה: עם זאת, אפשר לטפל בה.

שלמה מולה: הם נמצאים במוקדים מאוד ממוקדים.

שלמה מולה: אני רוצה לשמוע ממירה, מה הם עושים בסוכנות.

שלמה מולה: כאשר אני הייתי שם דיברו על פעילויות בתוך מרכז הקליטה, על העצמת גברים והעצמת נשים.

מרינה סולודקין: גם הג'וינט.

שלמה מולה: רבותיי, אם הרשויות לא ייצרו מקלט לגברים ולא יתנו להם מחסה – כך שכל גבר שמוצא נגדו צו הרחקה לא ירגיש שיש לו לאן ללכת, הגבר הזה הוא פצצה מתקתקת.

שלמה מולה: היו כאן דיונים לייצר מגורים זמניים, דירות כאלה.

שלמה מולה: לא מספיק להגיד: שגר ולך, לך תתגורר.

שלמה מולה: צריך שמישהו ילווה את אותו הגבר בצורה נאותה.

שלמה מולה: אני נתקל בהרבה מאוד גברים מתוסכלים.

שלמה מולה: אני יכול להראות לכם את ערימת המכתבים שאני מקבל: "הוציאו אותי מהבית, אני התגרשתי, אין לי לאן ללכת, אני ברחוב, אולי תעזור לי מול משרד השיכון, ויתרתי על הבית שלי".

שלמה מולה: אני רואה את התסכול.

שלמה מולה: לא צריך לדבר רק על מקלט לנשים מוכות.

שלמה מולה: צריך לייצר מקלט לגברים מכים.

שלמה מולה: בנוסף, אני רוצה לדבר על ארגוני נשים שאינם דווקא של יוצאי אתיופיה.

שלמה מולה: אנחנו ביקרנו באחד המקלטים בתל אביב, שהיתה שם אפשרות  של קו חם, אבל הפסיקו את התקציב.

שלמה מולה: בהתחלה פרסמו את זה ברדיו, והיתה מישהי שענתה באמהרית.

שלמה מולה: אנחנו ביקשנו, שמי שתענה באמהרית תהיה מיומנת, או גבר מיומן ומקצועי, אבל בסופו של דבר סגרו את זה.

שלמה מולה: אם אישה תדע שיש לה מקום להתקשר אליו, כאשר בצד השני יהיה מישהו שידבר איתה באמהרית ויוכל להפנות אותה בצורה דיסקרטית, זה אולי יעבוד.

שלמה מולה: היה דבר כזה, אבל עכשיו זה לא עובד.

ציפי חוטובלי: אני כבר רוצה להגיד, שאנחנו צריכים להפנות דרישת מינימום, שבכל אחד מהמוקדים האלה יהיה קו באמהרית, שנשים תוכלנה להתקשר ולקבל מענה טלפוני.

ציפי חוטובלי: הדבר הראשון שאישה עושה כאשר היא מרגישה מצוקה זה להתקשר.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לקבל תשובה, האם זה אפשרי באופן מעשי ליישם את זה.

אנסטסיה מיכאלי: ובאמהרית.

אנסטסיה מיכאלי: רוב הנשים לא מדברות בשפה העברית.

אנסטסיה מיכאלי: אין להן אפשרות לצאת מהבית, וחלק פוחדות לדבר.

אנסטסיה מיכאלי: לא רק שידברו איתן באמהרית, אלא שאישה תדבר איתן באמהרית.

אנסטסיה מיכאלי: בנוסף, להביא מהלך הסברתי של משטרת ישראל, כדי שאנשים יידעו שקיים כזה מוקד.

שלמה מולה: אני רוצה להגיד לחברים ממוקדי הקליטה ולדפני, אני חושב שלבוא ולהגיד שיש פעילויות וסדנאות אבל הגברים לא מגיעים, זו תעודת עניות לאנשי המקצוע.

שלמה מולה: לא יעלה על הדעת שיהיו לכם תקציבים ואפשרות לקיים סדנאות, ואתם תבואו ותגידו שהם לא באים.

שלמה מולה: אני לא חושב, שכל גבר יוצא אתיופיה הוא פוטנציאל לסדנה, אבל אם תעשו רצ'ינג אווט, הסברה נכונה ותביאו אנשי מקצוע כמו שצריך, זה יעבוד.

שלמה מולה: אני העברתי הרבה סדנאות במכון יוספטל בנושא של משכנתאות ותוכניות של הכשרה מקצועית.

שלמה מולה: פעם אמרו: "לא רוצים לעבור הכשרה מקצועית", והיום יש ביקוש של גברים שרוצים לבוא ולהשתתף בסדנאות האלה.

שלמה מולה: זה לא לעניין לבוא ולהגיד: "אנחנו רוצים לעשות סדנאות, אבל הגברים לא מגיעים".

שלמה מולה: זו לא תשובה מקצועית.

מרינה סולודקין: זה קל מאוד.

שלמה מולה: תעשו חשיבה נכונה ויצירתית.

שלמה מולה: זה עניין של אנשי מקצוע.

שלמה מולה: תשבו ותעשו את זה.

דני דנון: רפ"ק עודד רוצה להגיב על הדברים.

עודד מזרחי: בשנה שעברה מתוך 8 מקרי רצח באחד היתה תלונה קודמת.

עודד מזרחי: אני מדבר על 8 מקרי רצח לא רק של אתיופים, אלא של כלל נשים שנרצחו.

עודד מזרחי: במקרה הרצח האחרון שהיה בראשון לציון לא היתה שום תלונה.

עודד מזרחי: הגברת לא ניגשה לרווחה.

שלמה מולה: מה אתה אומר על המקרה בפתח תקווה?

עודד מזרחי: בפתח תקווה האישה הגיעה תחנה, וביקשו ממנה להמתין לניידת.

עודד מזרחי: היא לא היתה בגדר מעוכבת, והיא הלכה.

שלמה מולה: האם זה נורמאלי לא להגיד לגברת שהולכת לחכות?

עודד מזרחי: ניידת סיור היתה בדרך לתחנה על מנת להגיש לה עזרה.

עודד מזרחי: לגבי ההצעה של חברת הכנסת להקים מרכזים למענה באמהרית במשטרה – אני יכול לומר, שיש לנו חוקרים דוברי אמהרית כמעט בכל תחנת משטרה בארץ.

שלמה מולה: כמה יש לכם?

עודד מזרחי: אין לי מספר מדויק.

זיוה מקונן-דגו: גם נשים?

קריאה: אין אישה אתיופית במשטרה.

קריאה: חד משמעית.

עודד מזרחי: אין לי נתונים מדויקים.

דני דנון: אני אשמח לקבל נתונים מדויקים.

עודד מזרחי: ישנה הפרדה.

עודד מזרחי: אנחנו מדברים פה על רצח בנושאי אלימות בין בני זוג.

עודד מזרחי: בתחום אלימות בין בני זוג אין חובה שחוקרת תשב מול אותה מתלוננת.

שלמה מולה: אתה נותן את התשובה.

שלמה מולה: אם אתה רוצה למנוע רצח, אל תושיב אותה מול גבר חוקר.

שלמה מולה: זה לא פתרון.

שלמה מולה: אתה לא תגיע איתה לשום פתרון.

שלמה מולה: היא לא תהיה מוכנה לדבר.

שלמה מולה: אני לא מבקש שלא לעשות את זה לעולים שהגיעו ב-1979.

שלמה מולה: אם אתה מושיב אותה מול חוקר סמכותי עם מדים ודרגות, היא לא תדבר.

שלמה מולה: אנחנו לא נגדך.

שלמה מולה: אנחנו נותנים לך עצות.

שלמה מולה: קח את העצות האלה, תשבו עם טובי החוקרים ותחשבו מה לעשות.

ציפי חוטובלי: אם אין היום במשטרה חוקרות מן העדה האתיופית חייבים לייצר מסלול הכשרה מיוחד לנושא הזה.

מאירה בסוק: זה לא רק לגבי אתיופיות, אלא לגבי כלל הנשים שנרצחות.

עודד מזרחי: לגבי השפה האמהרית או כל יתר השפות – יש חוק זכויות נפגעי עבירה, שאומר שבכל תחנת משטרה יהיו קיימים טפסים לנפגעי עבירה במספר שפות, גם באמהרית.

שלמה מולה: הן לא יודעות לקרוא עברית או אמהרית.

שלמה מולה: מה תעשה האישה?

שלמה מולה: תיקח את הטופס ותבקש מהבן שלה לתרגם לה?

שלמה מולה: הבן הזה ילך לספר לבעל שלה, שהיא הביאה טופס ומדווחת נגדו.

עודד מזרחי: בטפסים האלה מפורטים מספרי הטלפון של כלל ארגוני הסיוע ברחבי הארץ.

עודד מזרחי: לא כל אדם, גם אדם מן היישוב ולא רק אדם חדש, יודע לאן לפנות בשעת משבר, בשעה שיש לו נזק או איזו עבירה נעברה נגדו.

עודד מזרחי: לכן, יש רשימה בכלל השפות, ב-5 שפות.

עודד מזרחי: לאחרונה, הוצאנו אותה גם בכתב ברייל.

עודד מזרחי: גם טפסים, פלקטים שנמצאים בתחנות, מופיעים גם באמהרית, על מנת שגם מי שאינו יודע לקרוא עברית יוכל להשתמש ולהסתייע בכך.

ציפי חוטובלי: כל ישראלי יודע, שכאשר יש לו מצוקה הוא מחייג 100, והוא יודע שיענה לו בקו השני אדם שיקבל את התלונה שלו.

ציפי חוטובלי: עבור אדם המגיע מרקע אחר, שאינו דובר את השפה העברית, המספר 100 אינו מספר נגיש.

ציפי חוטובלי: היכולת שלו להתקשר ולהתלונן זה לא דבר נגיש.

ציפי חוטובלי: אתה מדבר איתי על טופסולוגיה, כאשר רוב הסיכויים שהאנשים האלה לא יגיעו לתחנות המשטרה, אבל טלפון יש להם בבית.

ציפי חוטובלי: צריך לחשוב, איך אנחנו פותחים פה אפיקי התקשרות שהם נגישים, כמו שלכלל הציבור יש מענה במשטרה.

שלמה מולה: בתקופה של דני גימשי היה לכם מושג של "שיטור קהילתי".

שלמה מולה: בשיטור הקהילתי היה אלמנט של טיפול קהילתי.

שלמה מולה: השאלה היא, האם זה קיים, האם זה מתפתח או שזה עצר באיזושהי נקודה.

מרינה סולודקין: זה גוסס.

שלמה מולה: אם אתה שואל אותי,  בתפיסה של השיטור הקהילתי היה אלמנט חיובי.

שלמה מולה: אולי תחשבו על זה.

מיכל רזין: בעולם החרדי זה מתפתח כל הזמן.

שלמה מולה: השיטור הקהילתי הוא יותר לבבי.

שלמה מולה: זה לא רק חקירות.

שלמה מולה: יש בו גם אלמנט של מניעה ופעילויות.

עודד מזרחי: השיטור הקהילתי קיים היום.

עודד מזרחי: הוא מפותח מאוד.

עודד מזרחי: לגבי מענה ומה הם עושים שם – אני אפנה אתכם לאגף המתאים על מנת שתקבלו מענה.

דני דנון: חה"כ מרינה סולודקין, בבקשה.

מרינה סולודקין: אני מודה לשני יושבי הראש, על כך שאנחנו מקיימים את הישיבה היום.

מרינה סולודקין: בישיבה הקודמת אנחנו שמענו על המגיפה וגל הרציחות בשתי קהילות: אתיופים וערבים.

מרינה סולודקין: כאן בוועדת הקליטה אנחנו עוסקים היום ברציחת נשים אתיופיות.

מרינה סולודקין: אנחנו רואים שזה פי 10 מהאחוז של האוכלוסייה הכללית.

מרינה סולודקין: אני הייתי פעמיים סגנית השרה לקליטת עלייה, ואני מרגישה אזלת יד בנושא הזה.

מרינה סולודקין: לא משקיעים מספיק.

מרינה סולודקין: יש משרד קליטה מצוין, עובדים שם, אבל כמו שאמרו 30 שנה, זה משרד העבודה והרווחה.

מרינה סולודקין: צריך להיות כסף צבוע לנושא הזה.

מרינה סולודקין: אנחנו במגיפה מאוד מסוכנת.

מרינה סולודקין: דבר שני צריך לומר, שצריך קודם כל להציל נפשות, לקחת נשים עם הילדים למקלטים.

מרינה סולודקין: בנוסף, צריך להקים מקלטים לגברים.

מרינה סולודקין: כמו ששלמה אמר, לפי תרבות הקהילה צריך לסדר לגבר מקום.

מרינה סולודקין: הוא לא יכול לתפקד בלי אישה.

מרינה סולודקין: בנוסף, תעסוקת הגברים היא הדבר הכי חשוב למניעת רציחת נשים.

ציפי חוטובלי: מהם שיעורי האבטלה בקרב אותם גברים אלימים?

ציפי חוטובלי: האם האלימות מגיעה תמיד מקרב אותם גברים אלימים?

שלמה מולה: אני לא בטוח שזה פקטור בנושא הזה של הרצח.

שלמה מולה: אני לא יודע לגבי אלימות.

שלמה מולה: ב-3-4 מקרים עליהם אני יודעת כולם היו עובדים.

מרינה סולודקין: אני רציתי להדגיש את זה על רקע המדיניות הכלכלית של המדינה.

מרינה סולודקין: בלי עובדים זרים.

מרינה סולודקין: אנחנו לא זקוקים לעובדים זרים: לא בטיפול של זקנים, לא בחקלאות.

מרינה סולודקין: הקהילה לפני כמה שנים ביקשה אדמה ומכסות מים.

מרינה סולודקין: הם רוצים לעבוד בזה, ולא נותנים להם.

מרינה סולודקין: אם יש מומחים בחקלאות הטרופית, זה הם.

דני דנון: אנחנו מזהים שבמרכזי קליטה יש הגנה, יש מי שמדבר, אבל ברגע שעוברים לשכונה, למגורי הקבע, יש משבר ושם קורה הפיצוץ.

דני דנון: אני רוצה לדעת קודם כל, מה אתם עושים במרכזי קליטה.

דני דנון: השאלה השנייה היא, האם אתם מבינים שיש משבר במעבר הזה.

דני דנון: אין לי את הנתונים, אם זה קורה בשנה הראשונה למעבר או בשנה השנייה, אבל זה קורה בשנים הראשונות בין המעבר מהמרכז קליטה למגורי הקבע.

דני דנון: שם יש קשיים של ניהול עצמי, של כלכלה.

דני דנון: האם אתם גם מלווים, או שמבחינתכם סיימתם את העבודה, יצאה המשפחה ואין קשר?

מירה קידר: לפני 5 שנים זיהינו את התופעה של אלימות, ופיתחנו תוכנית הנקראת "התמודדות עם אי הבנות, סכסוכים ואלימות".

מירה קידר: ממה שאנחנו רואים בתוך המשפחות של העולים במרכזי קליטה, הרבה פעמים המקור של האלימות הקשה מתחיל מאי הבנה בין גבר לאישה ,במעבר בין תרבותי עם כל הסטרס.

מירה קידר: ביחד עם ד"ר מלכה שבתאי, שנתנה מענה לתופעה הזו, אנחנו יצרנו תוכנית.

מירה קידר: התוכנית היא תוכנית לגברים ולנשים בהיקף ארוך של 18 מפגשים לזוגות נשואים, לאו דווקא אלימים, לגברים ונשים, כאשר המנחים בעצמם הם יוצאי אתיופיה שעברו הכשרה לנושא הספציפי הזה.

מירה קידר: מדובר בגבר ואישה במודלים של זוגיות במסגרת 18 מפגשים.

מירה קידר: אנחנו התחלנו מגיבוש הנורמות של חברה חדשה, עבור לשינוי-שימור ועד סימולציות עם העולים, עם הגברים והנשים, איך להתמודד כאשר יש משבר.

מירה קידר: חשוב לי להגיד, שכל העולים מגיעים למפגשים האלה, בוודאי ובוודאי שהגברים.

מירה קידר: יש השתתפות מלאה.

מירה קידר: המשובים של המשתתפים, במיוחד של הגברים, מעולים: "אם הייתי יודע קודם, הייתי מונע כל מיני דברים בבית", וכו'.

מירה קידר: לצערי, התוכנית הזאת לא קיבלה מימון של מדינת ישראל.

מירה קידר: אני פניתי למשרד הרווחה ולמשרד הקליטה.

מירה קידר: לפני שלוש שנים קיבלנו 100,000 שקלים.

מירה קידר: בשנת 2009 הצלחנו עוד לקיים אותה, והשתתפו בה 250 עולים גברים ונשים בכל רחבי הארץ.

מירה קידר: בשנת 2010 הצלחנו לקיים את התוכנית בצפת בלבד, וזה בזכות תרומה.

ציפי חוטובלי: במילים אחרות, צומצם התקציב.

מירה קידר: זה תקציב של תרומות ייעודיות.

מירה קידר: זה לא תקציב של מדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: זה מדהים.

ציפי חוטובלי: את מדברת על ירידה מ-250 משתתפים ל-36 משתתפים.

מירה קידר: כן.

מירה קידר: זה מופיע במסמך.

מירה קידר: בשנה קודם היו לנו עוד יותר משתתפים, כי היו לנו אז תקציבים ותרומות יותר גדולות, כיוון שזה היה יום אחרי המלחמה.

מירה קידר: שמענו כאן שמשרד הרווחה אומר, שהעולים לא מגיעים.

מירה קידר: אנחנו הצענו, כולל בכתב: "בואו תקיימו את התוכנית" בתוך מרכזי הקליטה שלנו.

מירה קידר: יש היענות.

מירה קידר: הם מרגישים שזה בבית.

מירה קידר: הם לא מרגישים שמישהו נגדם.

מירה קידר: התוכנית היא לאו דווקא לאנשים האלימים.

מירה קידר: במרכזים בהם הפעלנו אותה, היתה ירידה משמעותית באלימות.

מירה קידר: היו לנו דיווחים של הצוותים: של המנהלים, של העובדים הסוציאליים, של צוות הס' שלנו, שיש ירידה משמעותית באלימות.

מירה קידר: לצערי, בשנת 2010 הידיים שלנו קשורות.

מירה קידר: אני לא יודעת מה יהיה בשנת 2011.

מירה קידר: אנחנו נערכים לקליטה גדולה של עולי אתיופיה.

מירה קידר: כל תחומי הקליטה שלהם ממומנים על ידי הממשלה, למעט תקציב הרווחה.

מירה קידר: תקציב הרווחה הוא התקציב היחיד שמדינת ישראל לא מממנת אותו ואומרת: הסוכנות תמצא את הכסף.

מירה קידר: הסוכנות כבר מתקשה למצוא את הכסף.

מירה קידר: אין לי ספק, שאם אנחנו נשכיל לתת את התוכנית הזו כסל שירותים לעולים שנמצאים במרכזים שלנו שנה וחצי-שנתיים, אנחנו נראה את התוצאות ביישובי הקבע.

ציפי חוטובלי: אין מנוס מכך שמשרד הרווחה ייקח את זה כפרויקט.

דפנה מושיוב: לגבי הערתה של חברתי מירה קידר – ממשלת ישראל מתקצבת את הטיפול בקליטתם של עולי אתיופיה במרכזי הקליטה, על פי אמות מידה שמשרד הקליטה החליט עליהם.

דפנה מושיוב: הסל הוא בהחלטת משרד הקליטה.

דפנה מושיוב: משרד הקליטה יכול להחליט שהוא מוסיף את החלק הרווחתי בתיאום עם משרדים אחרים, כאשר המשרד הממונה הוא משרד הקליטה.

דפנה מושיוב: התהליך של קליטתם של עולי אתיופיה הוא תהליך מופרט.

דפנה מושיוב: דבר נוסף, חשוב לראות על פני הרצף את התהליך של העשייה.

דפנה מושיוב: יש שתי דירות שפועלות בשנתיים האחרונות למורחקי בית: בחיפה ובבאר שבע.

דפנה מושיוב: יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ציפי חוטובלי:     	כמה גברים נקלטים בדירות האלה?

דפנה מושיוב: אני לא יודעת מה המספר המדויק, אבל אני יכולה להגיד שישנם מספר עולים יוצאי אתיופיה שמגיעים לדירות האלה.

דפנה מושיוב: הם באים גם באמצעות עובד סוציאלי וגם באמצעים אחרים.

דפנה מושיוב: הדירות נותנות את המענה הנדרש.

דני דנון: כמה מיטות יש?

דפנה מושיוב: אני לא יודעת, אבל אני יכולה לבדוק את המספר.

ברהן מלדה: בחיפה יש 15 מיטות, כאשר עד לפני חודש היו 11 יוצאי אתיופיה ששהו בבית.

ציפי חוטובלי: כמה גברים יש בסך הכל?

ברהן מלדה: זה רכבת.

ברהן מלדה: זה לא לתקופה ארוכה.

דפנה מושיוב: אבל זה נותן את המענה, ואנשים יכולים לקבל את המענה המתאים.

ציפי חוטובלי: אבל אנחנו מדברים על מאות נשים שנמצאות בסיכון, ולעומת זאת אנחנו מדברים רק על עשרות גברים.

דפנה מושיוב: אני לא יודעת מה מספר מורחקי הבית.

ציפי חוטובלי: האם המורחקים האלה עוברים תהליך טיפולי?

ציפי חוטובלי: איפה זה קורה?

דפנה מושיוב: כן.

דפנה מושיוב: בבאר שבעי ובחיפה.

דפנה מושיוב: אני רוצה להסביר את רצף הטיפול.

דפנה מושיוב: צריך לזכור, שיש עובדים סוציאליים במחלקות לשירותים חברתיים, שמכירים את המשפחות, כאשר חלקם מתמחים במניעת אלימות.

דפנה מושיוב: ישנן תוכניות ביתיות לאבות, ואלה תוכניות יותר מניעתיות.

דפנה מושיוב: ישנן פעילויות קהילתיות באמצעות הצגה שדנה בנושא ומזמנת את האנשים למרכזים הקהילתיים.

דפנה מושיוב: ישנה פעילות לעידוד מנהיגות של נשים ושל גברים בקהילה.

דפנה מושיוב: ישנה פעילות של קבוצות גברים בשעות הערב.

דפנה מושיוב: אני רוצה לציין דבר בעייתי.

דפנה מושיוב: דווקא העולים בשנות 2000 הם עולים שעובדים ב-2-3 עבודות.

דפנה מושיוב: רובם עובדים בעבודות קבלן.

דפנה מושיוב: מי שמכיר את המשמרות של משרדי הממשלה יודע, שבבוקר עובדים הגברים ואחר הצהריים מגיעות הנשים.

דפנה מושיוב: הם משנים מקומות עבודה.

דפנה מושיוב: כתוצאה מזה אנשים עובדים בהרבה מקומות, אבל הם אנשים עובדים עניים.

דפנה מושיוב: זו נקודה שצריך לקחת אותה בחשבון.

דפנה מושיוב: היא לא קשורה בהכרח לנושא האלימות, אבל היא קשורה לנושא של הזמינות של אנשים, ואכן השירותים מנסים להיות גמישים, אם באמצעות הגעה אל הבתים, אם באמצעות יצירת קבוצות בשעות אחר הצהריים והערב.

דפנה מושיוב: האנשים הם אנשים עובדים קשה מאוד, ועובדים על פני רצף השעות של היום.

ציפי חוטובלי: האם יש בתוכנית שלכם כוונה להרחיב את מספר הדירות שקולטות גברים מורחקים?

דפנה מושיוב: במידה ויהיה צורך, יהיה לזה מענה.

ציפי חוטובלי: מה זה במידה ויהיה לזה צורך?

ציפי חוטובלי: הרי יש מאות גברים מורחקים.

דפנה מושיוב: אני לא יודעת על מאות.

דפנה מושיוב: אני יודעת שהדירה לא תמיד מלאה.

ציפי חוטובלי: השאלה היא למה.

דפנה מושיוב: המענה קיים וגמיש בהתאם לצורך.

ציפי חוטובלי: למה יש מציאות כזו שהדירות לא מלאות?

ברהן מלדה: אני לא חושב שהדירות לא מלאות.

ברהן מלדה: לפעמים משאירים מיטה פנויה למקרה חירום.

דפנה מושיוב: בגדול, יש דירות.

דפנה מושיוב: אין בעיה של מקום.

ברהן מלדה: בחיפה משאירים שתי מיטות למקרה שהוא דחוף.

ברהן מלדה: אני רוצה לומר, שאנחנו מסתכלים על החברה האתיופית כחפץ שצריך לעשות איתו משהו.

ברהן מלדה: זיוה אמרה קודם: צריך לקחת אותם ולעשות איתם משהו.

ברהן מלדה: מדובר באנשים.

ברהן מלדה: הטיפול ניתן למי שרוצה לא מכריחים אותם.

זיוה מקונן-דגו: אבל מדובר בפיקוח נפש.

דפנה מושיוב: כאשר מדובר בפיקוח נפש מדובר בנשים שאנחנו רוצים להציל את חייהן.

ברהן מלדה: לא לגבי הגבר לטיפול.

ברהן מלדה: עובד סוציאלי לא יכול לכפות על הגבר להגיע לטיפול.

שלמה מולה: אנחנו לא אמרנו שתביא אותם באזיקים לסדנאות.

שלמה מולה: אתה צריך לגרום לכך, שמי שצריך להגיע לסדנה יידע שזה משתלם לו וזה כדאי לו.

שלמה מולה: צריך לבנות תוכנית שתהיה אטרקטיבית,מעניינת, שהגבר בא אליה גם לכייף.

שלמה מולה: אם אתה מאיים עליו ואומר: אם אתה לא בא, אני לוקח אותך למשטרה, הוא לא יבוא.

ברהן מלדה: מבחינה הקהילה האתיופית, הוצאה של גבר מהבית זה משהו שלא היה מוכר.

זיוה מקונן-דגו: גם רצח לא היה מוכר.

שלמה מולה: כאשר אני הייתי בסוכנות, אני בניתי תוכניות והגברים היו עומדים בתור כדי לבוא ולהשתתף בסדנאות.

שלמה מולה: כאשר היו אסיפות קהילה כל הקהילה היתה מגיעה.

דני דנון: אני מעביר את רשות הדיבור לסגה מלכו, נציגת רשות השידור.

סגה מלכו: אני מנהלת רשת א' בקול ישראל.

סגה מלכו: אני סיקרתי במשך שנים את נושא האלימות.

סגה מלכו: לצערי הרב, שום שינוי לא קרה.

סגה מלכו: ישבנו 10-15 שנה, ושום דבר לא קרה.

סגה מלכו: אני רוצה להגיד משהו לגבי אלימות.

סגה מלכו: כמה מהמשרדים ניסו להעביר הסברה ביחד.

סגה מלכו: אני ניהלתי את רדיו רקע בשפה האמהרית עד לפני שנתיים.

סגה מלכו: היום אני עדיין משדרת.

סגה מלכו: אני יכולה לומר, שלא התחשבו בכלל בקוד התרבותי.

סגה מלכו: אני דיברתי עם כמה אנשים ואמרתי, שזה לא לפי הקוד התרבותי.

סגה מלכו: לקחו משפט בעברית ותרגמו אותו כמו שהוא.

סגה מלכו: התרגום הזה כל כך מאיים בשפה האמהרית.

סגה מלכו: דבר נוסף - פרסמנו מספרי טלפונים, אנשים התקשרו מייד, ולא היה מי שיענה.

סגה מלכו: היו פונים אליי ואומרים: שמענו את השידור שלך, צלצלנו ולא היה אף אחד שיענה.

סגה מלכו: אני ביוזמתי צלצלתי, ולא היה מי שיענה לטלפון.

סגה מלכו: אם היה כבר מי שיענה, זה לא היה בשה האמהרית.

ציפי חוטובלי: האם את מדברת על מספרי טלפון של מרכזי סיוע?

סגה מלכו: כן.

סגה מלכו: לא היתה תשובה.

סגה מלכו: בנוסף, הקהילה התקוממה נגד הפרסום.

סגה מלכו: הפרסום נשמע כאילו מעודד אלימות במקום לתת מענה או לעזור לאישה שתבוא לקבל מענה.

סגה מלכו: היתה תוכנית בטלוויזיה בערוץ 140 בהט ו-YES בדיוק באותה מתכונת: היו מראים אישה שיש לה פנס בעין ואמרו: אם הוא מכה אותך, אם הוא לא נותן לך לצאת לחברות, תבואי להתלונן.

סגה מלכו: זה לא הולך עם הקהילה שלנו.

סגה מלכו: יש לנו קודם תרבותיים משלנו.

סגה מלכו: כמו ששלמה אמר, אנחנו מגיל 16 פה, התחנכנו פה, ועדיין הדבר הזה לא מתקבל על הדעת.

ציפי חוטובלי: כלומר, הקמפיינים נהגו על ידי אנשים שלא מכירים בכלל את התרבות האתיופית.

ברוך שמעון: זה לא נכון להציג את זה ככה.

סגה מלכו: אני הערתי שהקוד התרבותי צריך להיות מובן.

סגה מלכו: היום יש לי תוכנית פעם בשבוע בערוץ 33.

סגה מלכו: לא כל עובד סוציאלי מתמחה באלימות במשפחה.

סגה מלכו: אתם מדברים על 200 עובדים סוציאליים.

סגה מלכו: רונית סלומון מנתניה היא היחידה שמתמחה בתחום של אלימות במשפחה.

דפנה מושיוב: יש 200 עובדים סוציאליים בתחומים שונים.

דפנה מושיוב: שאלו כמה תקנים יש בכלל.

דפנה מושיוב: בתחום של האלימות נאמר כאן כמה תקנים יש.

ציפי חוטובלי: 10 תקנים.

סגה מלכו: בתחום האלימות יש רק אחת – רונית סלומון.

ברהן מלדה: לא נכון.

ברהן מלדה: יש אחד בעפולה, בבאר שבע, באשדוד, בנתניה, בירושלים.

ברהן מלדה: זה לא נכון לבוא ולהציג דברים לא נכונים.

ציפי חוטובלי: בכמה אנשים מדובר?

ברהן מלדה: יש 12 משרות, בהם עובדים 24 עובדים.

ברהן מלדה: לא מדובר במשרות מלאות, אבל זה לא נכון להגיד שיש רק עובדת סוציאלית אחת שהתמחתה באלימות.

ברהן מלדה: רונית היא המומחית היחידה שהיתה בהתחלה.

סגה מלכו: זה מה שאני יודעת.

סגה מלכו: לגבי המשטרה – נאמר קודם שבכל תחנה יש דוברי אמהרית.

סגה מלכו: זה לא נכון.

סגה מלכו: אין בכל תחנה, אלא רק איפה שיש ריכוז גבוה של עולים.

סגה מלכו: מדובר בשוטר שמקבל את התלונה, ולא אחד שמדבר בשפה שהיא יכולה להבין, עם רגישות לתרבות, אחד שיכבד אותה ויבין, ולא אחד בעל סמכות.

סגה מלכו: יש לנו קודים תרבותיים שונים.

סגה מלכו: יש לנו זקני עזרה שעוזרים מאוד.

סגה מלכו: זקני העדה ממלאים תפקיד חשוב.

סגה מלכו: דנה:     	עדיין?

סגה מלכו: במשך 20 שנה ארגון ג'וינט וארגון בהלצ'ין נתנו עזרה, כי היה מקובל שכאשר יש סכסוך בין בני זוג זקני העדה בשילוב עם הקייסים באים ומשלימים, ואם לא בני הזוג נפרדים בדרך השלום.

סגה מלכו: היום הדבר הזה לא קיים.

ברהן מלדה: דפני, אתם הכשרתם 40 זקני עדה כאלה.

ברהן מלדה: הם היו לכלי עזרה.

ברהן מלדה: הזקנים האלה הם לא הפתרון, אבל הם יכלו להיות כלי מסייע לפתרון.

ברהן מלדה: אתם לקחתם את התקציב משלמה.

ברהן מלדה: אני נפגשתי עם ממו עזרא לפני שבוע כתוצאה מהסיפור שהיה ברמת אליהו.

ברהן מלדה: הוא אמר לי: אני רוצה לעזור.

ברהן מלדה: הם קיבלו תעודות ממשרד הרווחה, הכשרתם אותם בחיפה, ועכשיו הם התאדו.

ברהן מלדה: אמרו: אין לכם עבודה הוליסטית.

סגה מלכו: אני מנהלת שידור "שיחות עם מאזינים" בכל יום רביעי.

סגה מלכו: אחרי רצח זקני העדה מזדעזעים ומדברים על השירות שלהם.

סגה מלכו: אני חושבת, שזה דבר שיכול לעזור.

סגה מלכו: אני לא מזלזלת בכך שצריך שיהיה טופס בשפה האמהרית, אבל כמה מהאוכלוסייה יודעים לקרוא ולכתוב?

סגה מלכו: זאת השאלה.

סגה מלכו: רוב הקהילה לא יודעת לקרוא.

סגה מלכו: לכן, לשידור באמהרית היה מעל 60% האזנה.

סגה מלכו: בנוסף, צריך להיות בקו חם 24 שעות דובר אמהרית.

סגה מלכו: רצח לא מתבצע בשעות מסוימות.

סגה מלכו: במקודי קליטה אין אף עובד סוציאלי או איש מקצוע שייתן מענה.

סגה מלכו: אני באתי היום להשמיע את הדברים, כי לאורך השנים אני סיקרתי, דיווחתי, ואני רואה מצב יותר גרוע ואין פתרון.

סגה מלכו: אני חושבת, שצריך לחשוב ולהבין את הקוד התרבותי.

סגה מלכו: אני לא מזלזלת באנשי מקצוע, אבל לכל קבוצה יש את הצרכים שלה.

סגה מלכו: תקשיבו ותבינו.

סגה מלכו: לא יכול להיות מצב היום, שבו אישה אתיופית תשב מול גבר ותספר על אונס שהיא עברה.

ציפי חוטובלי: לדיון הזה יש חלק נוסף בנושא תקיפה מינית, ואנחנו תיכף נעביר את רשות השידור לנציגות שבאו לדבר בנושא הזה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להעיר הערה בנוגע לקו חם באמהרית.

ציפי חוטובלי: אני חושבת, שכולנו צריכים לצאת מכאן עם ידיעה ברורה שהנושא הזה מטופל – נושא של מתן מענה טלפוני במוקדי חירום באמהרית לנשים שרוצות לפנות.

ציפי חוטובלי: גברתי נציג משרד הרווחה, אני חושבת שאתם הייתם מופקדים על קווי החירום.

ציפי חוטובלי: מה אתם יכולים להבטיח לנו בישיבה הזאת, כדי שנוכל לדעת שאת הנושא הזה קידמנו מהישיבה הזאת?

דפנה מושיוב: אני אבדוק את הנושא של קווי החירום, ואני אחזור לוועדה.

דפנה מושיוב: אני רוצה להעיר בנושא של השמאגלות.

דפנה מושיוב: בהלצ'ין אכן היה ממומן בעבר באמצעות הג'וינט ומשרד הרווחה.

דפנה מושיוב: חשוב לציין, שהמטרה בתקופתו של דוד יוסף היתה כתיבה של הסכמי גירושין עבור משרד הדתות.

זיוה מקונן-דגו: זה לא מדויק.

זיוה מקונן-דגו: זה היה גם כדי לגשר.

דפנה מושיוב: יש הבדל בין גישור לבין כתיבת מסמך, כי ברבנות יש קושי עם הסדר הגירושין.

דפנה מושיוב: הנושא של יישוב סכסוכים מתחבר למרכזים ליישוב סכסוכים אוניברסאליים, שבהם יש גם את יוצאי אתיופיה שמקבלים את ההכשרה המתאימה והם חלק מהקהילה הרחבה יותר.

דפנה מושיוב: אני רוצה לציין, שבנושא של אלימות בתוך המשפחה חשוב להבין, שלאנשים שעוסקים בתחום הזה אין ביטוח.

דפנה מושיוב: יכולה להיות נרצחת, שבני משפחתה יכולים לתבוע את הבן אדם על "מל פרקטיס".

דפנה מושיוב: לכן, צריך להבדיל בין המרכיב המקצועי לבין המרכיב ההתנדבותי.

דפנה מושיוב: בעידן של התמחויות מקצועיות צריך להיעזר יותר בעובדים הסוציאליים דוברי השפה.

זיוה מקונן-דגו: לא נכון.

דפנה מושיוב: אני רוצה להגיד את זה במובן, שלא עושים את זה לבד, ויש ביניהם אנשים שמוצאים את השילוב בין העבודה של  השמאגלה ובין העבודה של העובד הסוציאלי.

דפנה מושיוב: צריך לשמור על האיזון הדק הזה, וזה כדי למנוע תביעות משפטיות, כי לאנשים אין במדינת ישראל סטאטוס מקצועי.

דני דנון: חה"כ מיכאלי, בבקשה.

אנסטסיה מיכאלי: אדוני היו"ר, זה דיון ראשון שאני משתתפת בו.

אנסטסיה מיכאלי: שיהיה לך בהצלחה.

אנסטסיה מיכאלי: כבר הצלחת להיכנס ברגל ימין עם דיון מאוד חשוב ורלוונטי ביחד עם יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה, במיוחד לאחר שבוע שבו היתה כל כך הרבה תקשורת בנושא של היום הבינלאומי למאבק בנשים.

אנסטסיה מיכאלי: זה דיון כל כך רלוונטי, במיוחד אחרי פרסום נתונים של מקרי אלימות נגד נשים, במיוחד בעדה האתיופית.

אנסטסיה מיכאלי: אם אנחנו משווים 15% של אותן נשים שנרצחו לעומת 1.5% של כלל אוכלוסיית מדינת ישראל, אנחנו רואים שזאת מכה שצריכה להדליק נורה אדומה ולפעול ברמה ממשלתית, לבנות תוכנית כוללת על ידי שיתוף פעולה של כמה משרדים.

אנסטסיה מיכאלי: כאן צריכים להתגייס למאבק משותף לבניית קונספט לקידום הנושא הזה.

אנסטסיה מיכאלי: אני שמעתי את דברי האישה המדהימה, שהכרתי בראשות השידור, סגה מלכו, שאמרה בצורה הכי ברורה: כל מה שנעשה עד היום נעשה בחוסר הבנה מוחלט של כל המנטאליות של המגזר האתיופי.

אנסטסיה מיכאלי: אני שייכת למגזר של עולים מברית המועצות.

אנסטסיה מיכאלי: ראיתי כמה קמפיינים בנו שם חברות ישראליות, שלא הבינו איך בנוי המגזר הרוסי, איך בנויות המנטאליות והשפה.

אנסטסיה מיכאלי: לא היתה ידועה הבעיה של השפה האמהרית, שהרבה אנשים לא יודעים לקרוא אותה.

אנסטסיה מיכאלי: כלומר, הקמפיין צריך להיות בנוי ברמה של שמיעה וראייה.

אנסטסיה מיכאלי: צריך לחשוב על זה, ולקחת אנשי מקצוע.

אנסטסיה מיכאלי: אני הקמתי שדולה לקידום זכויות המשפחה, ואני אשמח לשתף פעולה ביחד איתכם ולבנות את הקונספט הזה במשותף, כולל כל המגזרים.

אנסטסיה מיכאלי: גם במגזר של דוברי רוסית קיימת הבעיה, והנתונים פורסמו לפני שבוע.

אנסטסיה מיכאלי: כל אחד מכן מוזמן לראות את הנתונים במסמך של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, שעושה עבודה מצוינת בשבילנו בכנסת.

אנסטסיה מיכאלי: אני מודה גם לשלמה מולה שנתן ספקטרום רחב של כל הבעיה.

אנסטסיה מיכאלי: הוא מכיר אותה לעומק.

אנסטסיה מיכאלי: אני מתגוררת בראשון לציון.

אנסטסיה מיכאלי: הגיע אלי ילד הביתה – הבן שלי, ואמר לי: אמא, לילדה בכיתה שלנו אין אמא יותר.

אנסטסיה מיכאלי: נרצחה אמא של שמונה ילדים, והילדים של הכיתה עד היום עם כאב נורא שאיבדו שמונה ילדים שהיו בבית הספר.

אנסטסיה מיכאלי: הרבה מאוד ילדים מגיעים לרמת אליהו, לבית הספר הדתי ששלושה מהילדים שלי לומדים שם.

אנסטסיה מיכאלי: עד היום אף אחד לא הסביר להם מה קרה.

אנסטסיה מיכאלי: אני הכרתי את התוכנית "קשרים" של משרד הרווחה, שפועלת בקרב אוכלוסיית העולים בכלל, וכך גם את התוכנית "זוגיות במעבר" של הסוכנות היהודית, המיועדת לזוגות עולים מאתיופיה.

אנסטסיה מיכאלי: הבנתי שהתקציב כבר לא קיים.

אנסטסיה מיכאלי: תמיד כאשר יש בעיות, כולנו מתרכזים ועוזרים.

אנסטסיה מיכאלי: כאשר מדובר בפעילות שוטפת, אנחנו חלשים.

אנסטסיה מיכאלי: זה חבל מאוד.

אנסטסיה מיכאלי: צריך כאן לבדוק שיתוף פעולה של המשרד לביטחון פנים.

אנסטסיה מיכאלי: התקציב הוא לא גומי, אבל כאן אנחנו צריכים להקדיש תשומת לב לפעילות הסברה ומניעה.

אנסטסיה מיכאלי: צריך להגיע לכל אישיה אתיופית, בשיטות שאת הקדשת בצורה מקצועית מאוד.

אנסטסיה מיכאלי: את חייבת להיות בוועדה הזו למען המטרה הזאת – לעצור את האלימות נגד נשים ככלל במדינת ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: צריך לתת תמיכה לא רק למשרד הקליטה.

אנסטסיה מיכאלי: שמעתי שמשרד הקליטה נותן מענה לאותם זוגות צעירים שמגיעים לכאן.

אנסטסיה מיכאלי: על פי הסטטיסטיקה, משפחות של עולים מאתיופיה הן משפחות עם הרבה מאוד ילדים.

אנסטסיה מיכאלי: במדינת ישראל בכלל אין התייחסות לכך: לקשיים איתם מתמודדות הנשים האלה, למצוקה הקיימת לאותם ילדים במשפחות.

אנסטסיה מיכאלי: מי נותן מענה לאותם ילדים שאין להם אבא ואמא יותר?

אנסטסיה מיכאלי: אבא יושב בבית סוהר ואמא לא קיימת יותר.

אנסטסיה מיכאלי: מי נותן מענה?

אנסטסיה מיכאלי: אני אשמח לשתף פעולה גם במסגרת השדולה וגם במסגרת שיתוף הפעולה בין הגופים השונים.

דני דנון: שלמה אקלה, בבקשה.

שלמה סלומון אקלה: אני מנהל את המרכז למורשת יהדות אתיופיה.

שלמה סלומון אקלה: אני באתי לפני 33 שנה.

שלמה סלומון אקלה: לפני 28 שנה היו פה בירושלים כל הגופים, ואני אמרתי שצריכה להיות תוכנית קליטה ליהודי אתיופיה.

שלמה סלומון אקלה: אחת מהנשים שהיתה בתפקיד חשוב אמרה: הם אנשים טובים.

שלמה סלומון אקלה: אנחנו נקלוט אותם איכשהו.

שלמה סלומון אקלה: דיברו על הקודים התרבותיים, על השוני התרבותי, על המוצא שלנו, על האורח חיים שבו זקני העדה ניהלו את החיים של יהודי אתיופיה באתיופיה, על היכולות שלהם להשכין שלום בתוך המשפחה ולמנוע את מקרי האלימות.

שלמה סלומון אקלה: יש מומחים גדולים מאיתנו, שיודעים את המורשת שלנו ואת התרבות שלנו,  והם רוצים לטפל בקהילה שבאה מרקע תרבותי שונה על פי תפיסתם המודרנית.

שלמה סלומון אקלה: זו הטעות.

שלמה סלומון אקלה: בגלל זה קורים הדברים האלה.

שלמה סלומון אקלה: משנת 1996 טיפלנו ב-2,413 זוגות.

שלמה סלומון אקלה: אם לא היו מעורבים זקני העדה, כמה מנשות אתיופיה יכלו להירצח.

שלמה סלומון אקלה: מתוך הזוגות האלה 1,210 הגיעו להסכם שלום בית, המשיכו את החיים המשותפים, ילדו ילדים ומגדלים את הילדים שלהם בכבוד.

שלמה סלומון אקלה: היו גם זוגות שהתגרשו בהסכמה, כאשר שני הצדדים מביאים את המשפחות שלהם, כפי שהיה נהוג שם, ואז אין מקרי אלימות, יש טיפול נכון בילדים, יש ביקורים של הבעל וזה מחזיק מעמד.

שלמה סלומון אקלה: מיליון שקל תקציב אינו יותר חשוב מנפש אחת של אישה.

שלמה סלומון אקלה: אנחנו הפסקנו את הפעילות מנובמבר 2008, למרות שיש זקני עדה שעובדים בתחומים שונים.

שלמה סלומון אקלה: הבקשה שלנו היתה, להחזיר הוצאות מינימאליות לאותו זקן, שמקבל 800 שקלים בחודש על העבודה המקודשת הזאת.

שלמה סלומון אקלה: אנחנו לא מדברים רק על הצלת נפשות.

שלמה סלומון אקלה: ברגע שהמשפחה מתגרשת הילדים הולכים לאיבוד.

דני דנון: מתי נפסק התשלום?

שלמה סלומון אקלה: בנובמבר 2008 אנחנו הפסקנו את זה.

שלמה סלומון אקלה: בשנת 2003 משרד הרווחה והג'וינט הפסיקו זאת.

שלמה סלומון אקלה: הג'וינט לא יכול לממן את התוכניות לכל החיים, אבל יש מדינה.

שלמה סלומון אקלה: אנחנו עובדים בצמוד לבתי הדין הרבניים, לבית המשפט לענייני משפחה.

שלמה סלומון אקלה: כל הסיכומים של אותם שמאגלות מקובלים על ידי אותן מערכות, גם על מרכזי הרווחה בכל הארץ.

שלמה סלומון אקלה: מירה קידר היא אישה מאוד איכפתית.

שלמה סלומון אקלה: ביחד איתה פיתחנו את הנושא של הכשרת שמאגלות בתוך מרכז קליטה.

שלמה סלומון אקלה: אנחנו נותנים טיפול ממוקד ומקומי לאותם עולים ועולות שנמצאות במרכזי הקליטה.

דני דנון: אנחנו רוצים לעבר לשני הנושאים הבאים: הטרדה המינית ומחסומי השפה בפרוצדורה המשפטית.

דני דנון: מיכל רוזין, האם את יכולה להציג את הדברים?

מיכל רוזין: אני מיד העביר את זכות הדיבור למירי מדעי, שהיא רכזת ליווי בהליך הפלילי במרכז הסיוע שלנו בתאיר בשפלה.

מיכל רוזין: אני רוצה להגיד שההפרדה הזאת, גם במסמך של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, שאני מאוד מעריכה את עבודתם, כך שלא נמצא כל הנושא של אלימות מינית בתוך מסמך שנקרא "אלימות נגד נשים בקהילה האתיופית" וגם פה בדיון, זה בעייתי.

מיכל רוזין: אלימות מינית ואלימות פיזית זה חלק מספקטרום של אלימות, שהקצה הוא הרצח.

מיכל רוזין: אין ספק, שהרצח הוא קצה של אלימות רחבה שהיא לאורך כל הספקטרום.

מיכל רוזין: חשוב להגיד את זה.

מיכל רוזין: אני אתן למירי להציג את הנתונים ואת העבודה שהיא עושה בשטח עם הקהילה.

מרים מדעי: אנחנו מגדירות את הפגיעות המיניות כרצח הנפש.

מרים מדעי: אני עובדת במרכז הסיוע ברחובות.

מרים מדעי: אצלנו יש 8 ריכוזים גדולים של אוכלוסייה אתיופית מרחובות, אשדוד, אשקלון, רמלה, קריית מלאכי, לוד, גדרה ויבנה.

מרים מדעי: יש 9 מרכזי סיוע בכל הארץ, אבל אני מתמקדת באזור שלי.

מרים מדעי: הנתונים הם מאוד מטרידים.

מרים מדעי: בין השנים 2004 ל-2010 אני באופן אישי ליוויתי 34 נשים, נערות וילדה אחת שנפגעו מאלימות מינית, ואני לא מדברת על הטרדה מינית אלא על הרף העליון של עבירות המין.

מרים מדעי: אנחנו מלוות אותן מהשלב של התלונה במשטרה, בפרקליטות, בבית המשפט, ונמצאות איתן גם כאשר הפוגע יושב בכלא וגם לאחר שהוא יוצא מן הכלא, עם הבעיות הייחודיות לתקופה הזאת.

מרים מדעי: אני רוצה לסקור בקצרה מספר מאפיינים.

מרים מדעי: רוב המוחלט של הפגיעות המדווחות נעשו על ידי פוגע בן העדה.

מרים מדעי: ברוב הפגיעות הופעלה אלימות פיזית קשה ביותר של הפוגע על הנפגעת.

מרים מדעי: היה לנו מקרה קיצוני של אישה שעברה אונס מאוד אכזרי עם שבר בלסת, אשפוז ממושך וניתוח מסובך.

מרים מדעי: בחלק גדול מהמקרים הנפגעות נכנסו להריון ונאלצו לבצע הפלה.

מרים מדעי: דיברו כאן קודם על הקודים התרבותיים וכמה קשה לנשים לדבר.

מרים מדעי: גם בוועדה להפסקת הריון הנשים האלה נאלצו לספר את מה שקרה להן בבושה גדולה מאוד.

מרים מדעי: אנחנו מלוות אותן בדרך הזו יד ביד.

מרים מדעי: מיד לאחר הפגיעה מתחילה מסכת של לחצים ושכנועים מטעם המשפחה של הפוגע על משפחתה של הנפגעת, כאשר הוא מלווה בזקני העדה והקייסים, על מנת לבטל את התלונה.

מרים מדעי: מה שחשוב להבין הוא, שברוב המקרים המשפחה איננה יודעת את מה שהאישה עברה.

מרים מדעי: יש כאן הפרה ברגל גסה של הפרטיות של הנפגעת.

מרים מדעי: זה מגיע לממדים מאוד קשים.

מרים מדעי: נשים נאלצו לעזוב את בית משפחתן מפאת הלחצים האלה.

מרים מדעי: חשוב לציין, שזקני העדה והקייסים שותפים לכל מסכת השכנוע הזאת.

מרים מדעי: בגלל שהפוגעים נמצאים באוכלוסיית סיכון, הנפגעות האלה נאלצות לעבור בדיקות של איידס וצהבת נגיפית, כולל קבלת טיפול מונע, שהוא טיפול עם תופעות לוואי מאוד קשות שצריך להתמודד איתן יחד עם התוצאות המיידיות של האונס.

מרים מדעי: חלק גדול מהנפגעות הן עובדות קבלן, שנפגעות במקום העבודה.

מרים מדעי: לדוגמא, עובדת קבלן בנמל אשדוד שנפגעה על ידי בכיר בנמל.

מרים מדעי: הדבר הראשון שהקבלן עושה – כי הוא יודע שהיא תתחיל עכשיו לבזבז ימים על התלונה וכו' – הוא מפטר אותה.

מרים מדעי: המקום שבו היא נפגעה ממעט לקחת אחריות.

מרים מדעי: רוב התיקים האלה הם תיקים שלא הגיעו למיצוי משפטי.

מרים מדעי: הם נסגרו מחוסר ראיות, כיוון שאף אחד מהחברה לא היה מוכן לשתף פעולה ולמסור עדות על משהו שקרה לעובדת קבלן.

מרים מדעי: זאת תופעה מאוד קשה.

מרים מדעי: אני חייבת לומר משהו בנוגע למשטרה.

מרים מדעי: אין סיכוי שנפגעת עבירת מין תשב מול מתורגמן גבר.

מרים מדעי: לאלה שדוברות עברית המשטרה מיד מצמידה מתורגמן אתיופי.

מרים מדעי: הן לא רוצות בכך.

מרים מדעי: הם מתביישות שזה יגיע הלאה.

מרים מדעי: הן רוצות שזה יישאר בתחומן.

מרים מדעי: הן לא רוצות מישהו מהעדה, והמשטרה מאוד דוחפת לדבר הזה.

מרים מדעי: הרבה פגיעות מיניות בקרב בנערות אתיופיות מלווה בשימוש באלכוהול.

ציפי חוטובלי: משקים אותן באלכוהול לפני כן.

מרים מדעי: כן.

מרים מדעי: זה גם באצטלא של בילוי.

מרים מדעי: גם היא אומרת שהיא לא שותה, מבקשים ממנה שתשתה.

מרים מדעי: כמובן שיש לכך השלכות משפטיות אחר כך, כי מלבד הסימנים הפיזיים היא לא יודעת להגיד מי זה היה, מה היה ואיך היה.

מרים מדעי: לגבי המשטרה – יש דעה קדומה שאם האישה היא אנגליה אז צריך להביא לה מתורגמן אנגלי.

מרים מדעי: אם היא ערבייה, להביא לה חוקר ערבי.

מרים מדעי: אם היא אתיופית, צריך להביא לה חוקר אתיופי.

מרים מדעי: צריך לשאול מה היא רוצה, במה היא בוחרת.

מרים מדעי: אי אפשר להכריח אותה.

ציפי חוטובלי: אבל היתה כאן קודם הנחת עבודה, שאישה חייבת להיחקר בידי אישה.

עודד מזרחי: זה בנושא של עבירות מין.

מרים מדעי: אין חוקרות אתיופיות בתחום של עבירות מין.

מרים מדעי: כאשר באתי עם נפגעות אתיופיות לתחנת רחובות, מיד שלפו את חוקרת הנוער, שלא היתה לה הכשרה כי היא מטפלת בקטינים.

מרים מדעי: היא זו שחקרה את אותה אישה.

ציפי חוטובלי: הסקירה שלך מאוד מזעזעת וחשובה.

ציפי חוטובלי: את יודעת על מה שמדווח.

ציפי חוטובלי: עד כמה יש לכם יכולת להגיע לכלל הנשים ולהוציא פגיעות החוצה?

ציפי חוטובלי: מנית המון דברים שהם לא בסדר ולא נכונים.

ציפי חוטובלי: מהי ההמלצה האקוטית שלך, שאפשר דרכה לסייע במניעת תקיפה מינית או בטיפול ביום שאחרי?

מרים מדעי: אצל הנשים מהמגזר האתיופי יש חוסר ידע בסיסי לגבי הגדרה של מה זה עבירות מין במדינת ישראל.

מרים מדעי: רוב הנשים מעל גיל 35 או 40 לא יודעות שדברים מסוימים במדינת ישראל מהווים עבירת מין, בעיקר בין בני זוג ובין בת לאב.

זיוה מקונן-דגו: סליחה?

מיכל רזין: כלומר, את יכולה להגיד לא לבעלך.

זיוה מקונן-דגו: אבל מה זאת אומרת בין האב לבת?

מרים מדעי: אמרה לי אמא של ילדה בת 15 שנפגעה מינית על ידי אביה: "אבל ככה הוא אוהב אותה".

זיוה מקונן-דגו: סליחה?

ציפי חוטובלי: אין ספק, שזה לא מייצג.

מיכל רוזין: זה קיים בכל הקהילות ובכל החברות, לצערנו הרב.

זיוה מקונן-דגו: זה חשוב להגיד את זה.

מיכל רוזין: חשוב להגיד, שהנשים האלה יודעות את הזכויות שלהן, הן לא מכירות את גופי הסיוע שיכולות לבוא לעזרתן.

מיכל רוזין: מצד שני, הן מביעות אי אמון במוסדות הקיימים ובגלל זה הן נמנעות מלהגיש תלונות.

מיכל רוזין: לפחות בקרב בני הנוער אני יכולה לומר, שאנחנו פועלים במסגרות חינוך פורמאליות ולא פורמאליות בסדנאות חינוך והעלאת מודעות.

מיכל רוזין: לגבי הנשים הבוגרות יותר – אנחנו מאמינות שאם יינתנו לנו המשאבים לעשות סדנאות של העלאת מודעות בנושא של פגיעה מינית, אנחנו נעשה את זה במקצועיות רבה.

זיוה מקונן-דגו: האם יש עובדות יוצאי אתיופיה?

מרים מדעי: כן.

מרים מדעי: יש לנו עובדות סוציאליות אתיופיות באזור גדרה ורחובות, שעברו קורס אצלנו במרכז לטיפול בנפגעות תקיפה מינית.

מרים מדעי: היינו רוצים שיהיו יותר.

דני דנון: האם אתן גם מפעילות קו חם?

מיכל רזין: כן.

מיכל רזין: במרכז הסיוע נגב לנערות יש רכז אתיופית שהיא עוסקת בקהילה ומכינה תוכניות מניעה וחינוך.

סגה מלכו: כמה שעות ביום היא עובדת?

מיכל רוזין: היא עובדת במשרה מלאה.

מיכל רוזין: לגבי הקו – ישנה בעיה.

מיכל רוזין: יש לנו קושי רב לגייס מתנדבות.

מיכל רוזין: קווי הסיוע של מרכזי הסיוע הם קווים המופעלים על ידי מתנדבות, שעוברות אצלנו קורס של חצי שנה ועובדות בהתנדבות.

מיכל רוזין: זה לא עובד טוב עם הקהילה האתיופית בשל הצורך בתעסוקה ואי יכולת להתפנות להתנדבות.

מיכל רוזין: לכן, אם תהיה לנו אפשרות להפעיל קו 24 שעות ביממה בשפה האמהרית עם מתנדבות מתוך הקהילה, כמו שאנחנו מפעילות קו באופן רגיל, אין ספק שזה יעשה שינוי משמעותי.

מיכל רוזין: נכון להיום אנחנו לא מצליחות לגייס מספיק מתנדבות, ואין לנו את התקציב לכך.

ציפי חוטובלי: אז אולי פשוט צריך לתקצב את זה, כך שזה יהיה קו בתקציב.

מיכל רוזין: נכון.

מיכל רוזין: לצערנו, אנחנו לא מצליחות לגייס משאבים על מנת לתקצב את הקו הזה.

מיכל רוזין: אנחנו נתקלות בקושי רב בנושא.

ציפי חוטובלי: מה העלות של קו כזה?

מיכל רוזין: אני יכולה להעביר את הנתון הזה בצורה מסודרת.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר, שהגשנו כמה וכמה תוכניות כאלה לתורמים, ולצערנו לא הצלחנו לקבל תרומה.

מיכל רוזין: חשוב להגיד, שיש יתרון גדול שהקו הזה יופעל על ידי ארגוני סיוע.

מיכל רוזין: אותן נשים חוששות לפנות למשטרה, ובטח לרשויות הרווחה.

מיכל רוזין: הרבה יותר קל להן לפנות לארגוני סיוע שהם לא ממשלתיים.

מיכל רוזין: לכן, אנחנו מקבלות הרבה יותר פניות מאשר רשויות הרווחה, בייחוד מקבוצות אוכלוסייה שיותר חוששות לפנות לרשויות.

דני דנון: אני רוצה לבקש מעו"ד ישראלה גריציאני ממרכז רטמן לקידום מעמד האישה לדבר על הקושי עם הטפסים בבית המשפט.

דני דנון: אני הבנתי שיש עם זה בעיה.

דני דנון: הטפסים מנוסחים בעברית קשה, ובפועל לא ממלאים נכון את הטופס, ואז הטופס לא קביל מבחינה משפטית.

ישראלה גורן-גריציאני: אמת.

ישראלה גורן-גריציאני: אני רוצה קודם כל להודות לחה"כ חטובלי ולחה"כ דנון, שהיה קשוב לנושא הזה.

ישראלה גורן-גריציאני: לכאורה, מדובר בנושא טכני, אבל הוא מאוד מהותי.

ישראלה גורן-גריציאני: אחרי מחקר של הסטודנטים של הקליניקה שלנו לסיוע לנשים, אנחנו חושבים שמדובר בטפסים החוסמים את האפשרות של נשים להגן על עצמן באמצעות צווי הגנה.

ישראלה גורן-גריציאני: חה"כ מולה דיבר על מקרי הרצח ואמר: הם הלכו למשטרה, הם פנו לרווחה.

ישראלה גורן-גריציאני: אני בטוחה, שאף אחת מהן לא הגישה בקשה לצו הגנה.

ישראלה גורן-גריציאני: השאלה שצריכה להישאל היא, למה אף אחת מהנרצחות האלה לא הגישה בקשה.

סגה מלכו: השאלה היא, האם היא יודעת את זה.

ישראלה גורן-גריציאני: זו בדיוק הבעיה, ועליה אנחנו רוצים לדבר.

ישראלה גורן-גריציאני: אני בטוחה, שאם אותה נרצחת אתיופית היתה מגיעה עם צו הגנה לתחנת המשטרה, לא היו אומרים לה ללכת אלא היו שולחים ניידת לעצור את הבעל.

מיכל רוזין: שוב האחריות היא על האישה.

ישראלה גורן-גריציאני: אנחנו עשינו בדיקה של כל הטפסים של הליך הגשת צו ההגנה.

ישראלה גורן-גריציאני: זו משימה כמעט בלתי אפשרית לאישה שמדברת עברית למלא אותו, כיוון שיש בו המון מונחים משפטיים, הוא מלא ברובריקות, אין בו מקום לכתוב את סיפור המעשה.

ישראלה גורן-גריציאני: כל שכן לאישה אתיופית, שלעיתים לא דוברת את השפה, לעיתים היא לא יודעת לקרוא, לעיתים היא לא יודעת לכתוב, והיא מגיעה למזכירות של בית משפט הומה באנשים, ואין שם פינה שקטה לשבת ולכתוב.

ישראלה גורן-גריציאני: היא בטח לא תשב על ספסל במזכירות בית משפט עם טופס שהיא לא יודעת איך למלא אותו, ותתחיל לספר לאיזה סטודנט מאיזה קליניקה מה עבר עליה ולמה היא צריכה להגיש את הבקשה.

ישראלה גורן-גריציאני: יש המון מה לתקן.

ישראלה גורן-גריציאני: אנחנו חושבים שיש שני דברים הכרחיים שצריך לתקן: אל"ף, לצרף דף הסבר, שיסביר איך ממלאים את הטופס, מהן ההשלכות, מהם הדגשים, מה צריך למלא בכדי לקבל צו הגנה.

ישראלה גורן-גריציאני: הרבה פעמים נשים לא מגיעות למזכירות בתי המשפט אלא לרווחה או למרכזי הסיוע למיניהם.

ישראלה גורן-גריציאני: אני פחות מדברת על האיגוד, אלא על עמותות כמו "ידיד" ו"עלה".

ישראלה גורן-גריציאני: גם שם רוב האנשים לא יודעים איך למלא את הטפסים האלה.

ישראלה גורן-גריציאני: אם יהיה דף הסבר, שיסביר איך למלא את הטפסים האלה, אז עובדת סוציאלית, גם אם היא לא מתמחה בתחום אלימות במשפחה, תוכל לקרוא את דף ההסבר, את הטופס באמהרית, לשבת ולמלא אותו כמו שצריך.

ישראלה גורן-גריציאני: בפועל, גם נשים שכן אוזרות את האומץ ומוצאות פינה שקטה וסטודנטים שבמקרה דוברת אמהרית, הטופס ממולא לא טוב והרבה פעמים נדחה.

ציפי חוטובלי: מי מנסח את הטפסים האלה?

ישראלה גורן-גריציאני: משרד המשפטים.

ישראלה גורן-גריציאני: בחוק הראשי שר המשפטים הוסמך להתקין תקנות.

ישראלה גורן-גריציאני: נוסחו 12 טפסים.

ישראלה גורן-גריציאני: גם אני כסטודנטית למשפטים לא הבנתי את פרוש המילים "משיב" "מצהיר" "מוגן".

ישראלה גורן-גריציאני: בטח שאישה שמעולם לא ישבה בפקולטה למשפטים ושמעה הרצאה בסדרי דין לא תבין זאת.

ציפי חוטובלי: על מי מוטלת האחריות לתקן את זה?

ישראלה גורן-גריציאני: שר המשפטים יכול בתקנות לתקן את הניסוח.

ישראלה גורן-גריציאני: בחקיקה ראשית אפשר ורצוי לקבוע שתהיה חובה לתרגם את הטפסים.

ציפי חוטובלי: אבל מדובר פה על כך ש-90% מהאוכלוסייה בכלל לא קוראים.

ישראלה גורן-גריציאני: דיברתי על כך שצריך לתרגם, ושיהיה דף הסבר איך למלא אותו.

ישראלה גורן-גריציאני: את הטפסים האלה צריכים לשים במקומות שאנשים כן מגיעות אליהם: רשויות הרווחה, משטרה, מרכזי סיוע, ארגוני מגזר שלישי למיניהם.

ישראלה גורן-גריציאני: כאשר ירצו לבוא ולעזור למלא את זה, יהיה הסבר איך עושים את זה.

ישראלה גורן-גריציאני: יש נקודה חשובה נוספת בנוגע לנתונים.

ישראלה גורן-גריציאני: משנת 2007 מערכת בתי המשפט החליפה את מערכת המחשב שלה.

ישראלה גורן-גריציאני: מאז אין נתונים על צווי הגנה, אין נתונים על אלימות במשפחה בבית משפט.

ישראלה גורן-גריציאני: יש נתונים בבתי דין רבניים, יש נתונים של המשטרה, של הרווחה, של העיריות.

ישראלה גורן-גריציאני: בשביל לקבוע מדיניות צריכים נתונים.

ישראלה גורן-גריציאני: אני חושבת, שאפשר לנצל את המעמד כאן בכדי לבקש מהנהלת בתי המשפט שיתקנו את הבעיה במחשב.

מיכל רוזין: הם לא רוצים לחשוף את הנתונים.

מימי אמסילי: לא נכון.

ישראלה גורן-גריציאני: החלפתם את מערכת הנתונים, ואי אפשר לגזור נתונים.

מימי אמסילי: לא.

ישראלה גורן-גריציאני: אני רוצה להגיד, שההצעה שלנו היא לא יש מאין.

ישראלה גורן-גריציאני: יש מגמה חדשה במדינות העולם המערבי: באנגליה, בארצות הברית, בצרפת, לתרגם את הטפסים לשפה פשוטה, לעוד שפות.

ישראלה גורן-גריציאני: היום ברוב המדינות יש דוברי ספרדית, דוברי ערבית, דוברי רוסית וכו'.

ישראלה גורן-גריציאני: הבינו, שאם ימשיכו לתת להם למלא טפסים רק באנגלית טוב לא ייצא מזה.

ישראלה גורן-גריציאני: בטח שכאן בארץ, מדינה קולטת עלייה, צריך לפעול כך.

ישראלה גורן-גריציאני: אני יכולה לספק לוועדה מאמרים, הכוללים נתונים איפה זה נעשה.

דני דנון: מהי תגובת הנהלת בתי המשפט?

מימי אמסילי: אני אדגיש, שהנהלת בתי המשפט רואה חשיבות גדולה בנגישות של כל ההליכים המשפטיים לכלל האוכלוסייה, ובכלל זה הנגשה לשונית.

מימי אמסילי: בנוגע לנתונים – אני רוצה לומר, שדווקא אתמול בלילה סיימתי לערוך נתונים שנתבקשתי להעביר על ידי ענת ענבר, ממונה ארצית על יחידות הסיוע  במשרד הרווחה.

מימי אמסילי: ניתן לתת את הנתונים האלה.

ישראלה גורן-גריציאני: פנינו ושאלנו, כמה צווי הגנה הוצאו.

דני דנון: נאמר פה לפרוטוקול, שהם מוכנים לתת לכם את הנתונים.

מימי אמסילי: השאלה היא, האם פניתם.

מימי אמסילי: לא נתבקשנו לתת את הנתונים.

מימי אמסילי: גם בשנת 2008 נתתי את הנתונים האלה לענת ענבר.

מימי אמסילי: לעניין הקושי בהבנת הטפסים של בתי המשפט – כפי שאמרת, משרד המשפטים ושר המשפטים הם מנסחי הטפסים.

מימי אמסילי: בית המשפט מחויב לטפסים הנקבעים בתקנות ובחוק.

מימי אמסילי: אין לנו שום התנגדות שהטפסים האלה יתורגמו.

ישראלה גורן-גריציאני: גם אין לזה שום עלות תקציבית.

מימי אמסילי: זאת בדיוק העמדה שאני באה לציין.

מימי אמסילי: מונחת היום הצעת חוק, שחה"כ שלמה מולה הוא אחד המציעים שלה.

מימי אמסילי: בימים אלה היא נדונה בכנסת, אבל משרד האוצר מתנגד מבחינה תקציבית.

ישראלה גורן-גריציאני: שם זה סיפור שונה.

ישראלה גורן-גריציאני: שם מדובר על מתורגמן שיהיה בכל בית משפט.

ישראלה גורן-גריציאני: פה מדובר בפעולה חד פעמית.

ישראלה גורן-גריציאני: אני מוכנה להסביר את דף ההסבר, ואחר כך יצטרכו לתרגם לעוד 4 שפות.

ישראלה גורן-גריציאני: זה אפס עלות.

ישראלה גורן-גריציאני: זה יכול להציל חיים.

מימי אמסילי: אין לנו התנגדות, אבל צריך לדעת שהיום בפועל כל אישה שבאה לבקש צו הגנה לא יצאה מכותלי בית המשפט בלי שהיא קיבלה את הטיפול המתאים.

ישראלה גורן-גריציאני: האם את יודעת את זה בוודאות?

מימי אמסילי: אני אומרת את זה בוודאות.

ישראלה גורן-גריציאני: אנחנו יודעים אחרת.

דני דנון: אנחנו נשמח לקבל את העמדה של הנהלת בית המשפט לגבי התרגום.

דני דנון: לא נמהר לקדם חקיקה.

דני דנון: אם יש נכונות ורצון, אז אפשר לפתור את זה בקלות רבה יותר.

דני דנון: זה גם דבר שלא עולה כסף.

מימי אמסילי: אין לנו שום התנגדות.

מימי אמסילי: יש לנו ספק, אם התרגום הזה יועיל.

מימי אמסילי: אחרי הכל המסמך צריך להגיע לשופט בעברית.

ישראלה גורן-גריציאני: התרגום יועיל.

ישראלה גורן-גריציאני: אותה אישה אתיופית תפנה למחלקת הרווחה, והעובדת הסוציאלית, מוכשרת ככל שתהיה, לא תוכל להתמודד עם הטופס.

ישראלה גורן-גריציאני: את בקושי תוכלי להתמודד איתו.

ישראלה גורן-גריציאני: גם אני בתור מתמחה משפטית וכל אדם אחר  שיושב כאן יתקשה להתמודד איתו.

ישראלה גורן-גריציאני: אם תתני את זה לעובדת סוציאלית עם דף הסבר, היא תוכל לתת לה לקרוא בשפה שלה ולהסביר לה איזה נתונים צריך.

ישראלה גורן-גריציאני: זה יהיה בשקט ולא במקום רועש, כמו בבית המשפט.

מימי אמסילי: בכל בית משפחה לענייני משפחה יש סטודנטים מקליניקות, שמסייעים לנשים האלה.

ישראלה גורן-גריציאני: זה לא בכולם.

ישראלה גורן-גריציאני: אני ניהלתי חלק מהם.

ציפי חוטובלי: הדברים ברורים.

ישראלה גורן-גריציאני: באולם פתוח אישה אתיופית לא תשב ותספר על מה שקרה לה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להודות לכל מי שהגיע.

ציפי חוטובלי: אנחנו רוצים לסכם את הדיון.

ציפי חוטובלי: עלו כאן כמה דברים שחברי, חה"כ  דני דנון, ואני יכולים לומר שהם בעייתיים.

ציפי חוטובלי: הדבר הראשון שכולנו דיברנו עליו הוא הנושא של הקו החם.

דפנה מושיוב: קיבלתי תשובה, שיש לנו עובדת דוברת השפה אמהרית.

ציפי חוטובלי: עובדת אחת?

דפנה מושיוב: יש מענה בשפה האמהרית בקו החם של משרד הרווחה.

ציפי חוטובלי: זו התחלה, אבל זה לא מספק.

ציפי חוטובלי: עדיין המחסום המרכזי הוא בקבלת מענה בשפה שלך על ידי אישה, על ידי מישהי שיכולה להיות קשובה.

ציפי חוטובלי: הלוואי שזה היה כל כך פשוט, אבל כנראה שהדברים עדיין רחוקים מאוד מלהיות נגישים לכלל האוכלוסייה.

ציפי חוטובלי: מירה קידר דיברה על "תוכנית זוגיות במעבר".

ציפי חוטובלי: חייבים לגלגל את האחריות כאן לשר הרווחה ולשר הקליטה, שייקחו חסות על התוכנית הזאת כדי להמשיך להפעיל אותה, לאור העובדה שיש הצלחה ביישום התוכנית.

ציפי חוטובלי: הנושא של מקלטים לגברים אלימים – הדגש צריך להיות על תקופה טיפולית שהגבר עובר במהלך הזמן בה הוא מורחק מהבית.

ציפי חוטובלי: הוועדה המשותפת רואה בדברים האלה פעולות הכרחיות כדי שהקהילה האתיופית תרגיש שיש לה מענה וגב מהארגונים ומהמדינה.

דני דנון: אני אקרא את החלטת הוועדה המשותפת.

דני דנון: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות והוועדה לקידום מעמד האישה בישיבה משותפת התרשמה שהנתונים הקשים מעידים בברור על תופעה חמורה של ריבוי מספר מקרי אלימות כלפי עולות מאתיופיה.

דני דנון: חברי הוועדה התרשמו שקיים פער מטריד בין פעילות המשרדים השונים לבין קהל היעד.

דני דנון: הוועדות מברכות על החידוש הזמני של פרויקט זקני העדה, וקוראת לחידוש התקציב לפרויקט חשוב זה.

דני דנון: הוועדות פונות לשר הרווחה להפעיל באופן מיידי את קו החירום בשפה האמהרית, וכן פונות למרכזי הסיוע לאלימות מינית לפעול באותה רוח של החלטה.

דני דנון: הוועדות פונות לשר הרווחה ושר הקליטה בבקשה לבדוק, כיצד ניתן לסייע בתקצוב תוכנית "זוגיות במעבר" ולאמץ את התוכנית למרכזים למניעת אלימות במשפחה.

דני דנון: הוועדות פונות למשרד הרווחה והקליטה לבנות תוכנית תואמת תרבות, תוך התייעצות עם אנשי המקצוע יוצאי אתיופיה, לטיפול באלימות במשפחה.

דני דנון: מילוי טפסי הבקשה – משימה חשובה, וכמעט אינה אפשרית עבור אישה שאינה שולטת ברזי השפה העברית.

דני דנון: יש לפעול לאלתר לניסוח מחדש של הטפסים, ולתרגם אותם לשפות השונות.

דני דנון: אנחנו מודים לכל העוסקים במלאכה, ומקווים שנוכל לקדם נושא חשוב זה.

דני דנון: תודה רבה, הישיבה נעולה.