ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 312, 2010-11-23 11:00

אלכס מילר: בוקר טוב לכולם.

אלכס מילר: אנחנו פותחים את ישיבת ועדת החינוך.

אלכס מילר: נושא הוועדה – העלאת המודעות לענפי ספורט שאינם אולימפיים.

אלכס מילר: רבותיי, אני רוצה להגיד לכם שאני נכנסתי לתפקיד יושב-ראש הוועדה משהו כמו לפני שבועיים, אבל מכיר את עולם הספורט הרבה הרבה לפני.

אלכס מילר: בעצמי התאמנתי כמה שנים דווקא בענף שהוא לא אולימפי, בקיקבוקס, זה היה לפני הצבא, אז אני יכול להגיד לכם שאני גם מכיר את המצוקה שיש בענפים הלא אולימפיים.

אלכס מילר: אני רוצה להתייחס לנושא הזה מכמה כיוונים.

אלכס מילר: קודם כל, הכיוון שהוא, אני חושב, החשוב ביותר, זה התקצוב של אותם ענפים.

אלכס מילר: הכיוון השני, כמה זה יכול להועיל לחברה הישראלית, לבעיות האלימות שיש לנו במערכת החינוך.

אלכס מילר: אני רואה בספורט כפיתרון הכי טוב להתמודדות עם אותן בעיות המשמעת, שחסר לנו במערכת החינוך ואין דבר יותר טוב ממשמעת עצמית, שזה אימונים, אימונים וספורט, שזה מנהיגות אישית וכמובן כאשר אנחנו מסתכלים על מה שקורה בישראל לעומת מדינות אחרות, מול אותה השקעה שההורה צריך להשקיע והילד, מבחינת התשלומים עבור החוגים, מבחינת אותם המוצרים שצריך לקנות, הציוד שצריך לקנות, אני חושב שיש לנו עניין רב לבוא ולמצוא דרכים לפיתרון כדי לבוא ולהרחיב את המודעות קודם כל לנושא ספורט בכלל בישראל, לענפים שאינם אולימפיים.

אלכס מילר: המודעות צריכה להיות מכמה כיוונים: קודם כל, מודעות לספורטאים שמגיעים לישראל.

אלכס מילר: יש בפניי רשימה שאם אני אתחיל לקרוא אותה, אני חושב שאני לא אסיים עד סוף הישיבה, מבחינת ההישגים שיש בענפים.

אלכס מילר: אני חושב שהציבור שלנו, הציבור במדינת ישראל, לא כל-כך מודע להישגים האלו.

אלכס מילר: אם פותחים עיתונות, עיתונות ספורט ומסתכלים באתרי אינטרנט, אז בדרך-כלל ההתייחסות הגדולה היא לאותם הענפים הפופולאריים, אם זה כדורגל, אם זה כדורסל, או שצריך להיות באמת איזה שהוא משבר עמוק בתוך איגוד כזה או אחר, שאז מדברים על זה, אבל זה תמיד בהיבט השלילי ואני יכול לתת כמה דוגמאות שאנחנו היינו חלק בטיפולם, כל מה שהיה עם איגוד השיט, כל מה שהיה עם איגוד ההתעמלות האמנותית והשחייה וג'ודו.

אלכס מילר: בדרך-כלל, רק כשיש בעיה, זה עולה על סדר היום.

אלכס מילר: אבל אני חושב שהגיע הזמן שאנחנו נשנה את הדיסקט ושאנחנו באמת נדבר על ההישגים.

אלכס מילר: אני מתכוון בשנה הבאה, בשיתוף עם אריק עם ארגון אילת ובשיתוף עם הוועד האולימפי ובשיתוף עם משרד הספורט, לעשות טקס של ועדה שמכיר באותם הישגים של ספורטאים בישראל, המצטיינים, ומבחינתי זה לא משנה מאיזה ענף הם באים, אם זה ענף אולימפי או לא אולימפי, כל הישג הוא הישג למופת שהציבור צריך להוקיר אותו וצריך לדעת ויכול להיות שזה גם ידחוף את ילדי ישראל לקחת חלק יותר פעיל בכל מה שקשור לספורט.

אלכס מילר: בנוסף לכך, אני מתכוון גם להעלות את המודעות גם במשרד החינוך.

אלכס מילר: כידוע לכם, משרד החינוך אחראי על החינוך הגופני.

אלכס מילר: יש תקציב רב שלדעתי מנוצל לא הכי טוב.

אלכס מילר: אפשר לעשות שינויים, אפשר להעלות גם מודעות בקרב הנוער בתוך בתי-הספר, לכל מה שקורה בספורט במדינת ישראל.

אלכס מילר: אני גם רוצה לחזק את אלו שמשתמשים בבמה שיש להם, כמו תוכניות הטלוויזיה, כמו אותם הערוצים, שהם יודעים לשלב גם אם זה תוכניות ריאליטי, עם הנושאים שהם נושאים הקשורים לספורט, וזה לדעתי גם יכול להיות דרך טובה להעלות מודעות בקרב הנוער לענפים שונים בישראל.

אלכס מילר: כמובן שקשורים בספורט.

אלכס מילר: יש לנו את ארגון אילת שהוא מאגד לדעתי את רוב ענפי הספורט הלא אולימפיים בישראל.

אלכס מילר: יצא לי להיות, לפני שנה, במרץ האחרון, באילת, באותו אירוע שאתם מקיימים בכל שנה תחרויות.

אלכס מילר: אני חושב שגם הגיע הזמן, אולי לא השנה, אולי בעוד שנתיים, אבל מתישהו, צריך לחשוב על זה, לעשות את אותה תחרות עולם של כל התחומים בישראל, כמו שהיה בפעם האחרונה בטייוואן.

אלכס מילר: לדעתי, דווקא בתחומים הללו אנחנו יכולים להרים דבר כזה.

אלכס מילר: צריכה להיות כאן השקעה, אם זה במבנים, אם זה באותם ענפים ולדעתי הדבר ניתן לביצוע.

אלכס מילר: הכל רק עניין של רצון.

אלכס מילר: ואני חושב שיש רצון.

אלכס מילר: תכף יגיע גם כל מי שקשור ואחראי במשרד הספורט לנושא הזה, ראש מינהל הספורט בדרך לכאן, ואנחנו נשוחח.

אלכס מילר: אני רוצה לומר לך, אריק, שאתם עושים עבודה טובה, אני מברך אתכם על הפעילות.

אלכס מילר: אני מברך את המאמנים, מברך את הספורטאים ואני מקווה מאוד שאם אנחנו נצליח בעבודה שהיא עבודה רצופה להעלות את נושא הספורט על סדר היום הציבורי, אז עשינו את עבודתנו.

אלכס מילר: בבקשה.

אריק קפלן: קודם כל, תודה רבה.

אריק קפלן: תודה רבה לך שהעלית את הנושא הזה פה לדיון בוועדה, זה צעד נוסף בדרך שלנו במאבק שלנו להכרה תקשורתית, אני אקרא לזה, בפעילות ובהישגים שלנו.

אריק קפלן: אני רוצה גם להודות לחבר'ה שלנו, שהגיעו לכאן באמת מכל קצוות הארץ, באמצע העבודה עזבו הכל, זה מראה על האכפתיות של כל אחד ואחד מהאנשים החברים באיילת, כל אחד עם האיגוד שלו, וזה מחמם את הלב.

אריק קפלן: עזבו את הכל ופשוט באו לפה, כי מאמינים בזה ותודה להם.

אריק קפלן: נקודה שלישית, לפני שאני אציג את הדברים שלי, לצערי המצגת לא עובדת, זה שחשוב לנו להבהיר – אילת היא לא נגד הוועד האולימפי ואילת לא נגד מועצת ההימורים.

אריק קפלן: אילת עובדת, נהפוך הוא, בשנים האחרונות שיתוף הפעולה אתם הולך וגדל, הרבה יותר משהיה בעבר.

אריק קפלן: אין מה להשוות את שיתוף הפעולה עם מועצת ההימורים או עם מינהל הספורט, היום, לעומת מה שהיה בעבר ועל זה אני רוצה להודות להם.

אריק קפלן: מצד שני, זה עדיין לא אומר שאין מה לתקן ואין מה לשפר, ולשם אנחנו שואפים.

אריק קפלן: אני אתן סקירה קטנה על אילת ואז אני אראה את הבעיות.

אריק קפלן: בעיקרון, אילת הוקמה בשנת 96, היא רה-ארגון של הספורט הישראלי, ועדת לוין, מוכרת על-ידי משרד התרבות והספורט כגוף שמאגד את ענפי הספורט הלא אולימפיים בישראל.

אריק קפלן: אילת, וזה מאוד חשוב, בניגוד לארגוני גג אחרים, מסייעת לאיגודים שלה לא רק כצינור למעבר כספים, כי זו לא המטרה שלנו.

אריק קפלן: אנחנו עוזרים להם גם בנושאים מנהלתיים, החל מסיוע במילוי טפסים, למועצת ההימורים או מינהל הספורט.

אריק קפלן: אנחנו הקמנו אתר אינטרנט שנותן גג לכל הענפים הלא אולימפיים.

אריק קפלן: אנחנו מסייעים משפטית, אנחנו מקיימים טקסים לספורטאים מצטיינים בעלי הישגים.

אריק קפלן: אנחנו עובדים בשיתוף עם מינהל הספורט ועם התאחדות בתי-ספר לקביעת מדיניות, איך אנחנו מקדמים.

אריק קפלן: אנחנו עובדים יחד עם ערוץ הספורט בנושא שידורים ובצד המקצועי, יש לנו את הנושא של משחקי העולם.

אריק קפלן: משחקי העולם זה אירוע שנערך פעם בארבע שנים, שנה אחרי האולימפיאדה.

אריק קפלן: בפעם האחרונה זה נערך ב- 2009 בטייוואן.

אריק קפלן: האירוע, היו בו 5,000 ספורטאים, 102 מדינות, 36 ענפי ספורט, שאינם אולימפיים.

אריק קפלן: זה האירוע שהטובים מתחומם.

אריק קפלן: אחרי האולימפיאדה, זה האירוע הגדול שמה שמייחד שהספורטאים הכי טובים מגיעים ויש עוד אירועים גדולים, האוניברסיאדה ודברים כאלה, אבל לא הצמרת של הספורט מגיעה.

אריק קפלן: אולימפיאדה ומשחקי העולם, מה שמייחד אותם, שמגיעים הצמרת של הספורטאים בכל ענף שמשתתף במשחקי העולם.

אריק קפלן: המשחקים הבאים ייערכו ב- 2013 בקולומביה.

אריק קפלן: אילת, כמי שאחראית על ארגון הגג של כל ענפי הספורט הלא אולימפיים, אחראית להכין את המשלחת, להוציא אותה, לממן אותה, להכין את הספורטאים, בדומה לוועד האולימפי שעושה עם המשחקים האולימפיים.

אריק קפלן: אנחנו מחלקים מלגות כספיות לספורטאים מצטיינים שלנו, אנחנו מקיימים את משחקי אילת כפי שציינת, עושים קורסי מדריכים ומאמנים.

אריק קפלן: אחד הדברים הראשונים שאילת לקחה על עצמה, חוק הספורט מחייב שמדריך ומאמן יהיו עם תעודה.

אריק קפלן: לצערי הרב, לא אצלנו ולא בוועד האולימפי זה נעשה ככה.

אריק קפלן: לקחנו על עצמנו, יחד עם איציק בן מלך, שניהל לפני זה את היחידה לספורט הישגי של הוועד האולימפי, הקמנו יחידה לספורט תחרותי באיילת ואנחנו הכשרנו עד היום עשרות מאמנים, מאות מדריכים, על-פי חוק הספורט, כדי שלא נעבור על חוק הספורט.

אריק קפלן: אמרנו – זה דבר ראשון, אנחנו רוצים לעבוד לפי החוק, עשינו את זה יחד עם מינהל הספורט, יחד עם וינגייט, עם המכללה, עם סמינר הקיבוצים, זה משהו שאנחנו מאוד גאים בו.

אריק קפלן: אנחנו מסייעים בציוד ובמתקנים לענפים.

אריק קפלן: כפי שתראו, אני תכף אראה לכם את המהות של הבעיה, התקציבים.

אריק קפלן: למה אילת עושה את כל מה שהיא עושה?

אריק קפלן: בניגוד לענפים האחרים, לרוב הענפים שלנו אין תקציב להחזיק את כל המנגנון הזה.

אריק קפלן: הכסף שלהם הולך נטו נטו לתוך הספורט.

אריק קפלן: אין מנכ"לים שתמצאו אצלנו עם 20,000 שקל ושלוש מזכירות ודברים כאלה.

אריק קפלן: יש איגודים גדולים שצריכים את זה, אני לא אומר שלא, אבל גם אם היו רוצים, אין להם כסף להחזיק את המנגנון הזה.

אריק קפלן: זה אנשים שמתנדבים, הרבה פעמים משרדים מהבית שלהם, כי הם לא יכולים להחזיק משרד, זה פשוט, מהבחינה הזאת, הפרשי תקצוב אדירים ולכן, לאילת יש משמעות כל-כך חזקה מהבחינה הזאת, שהיא נותנת להם גם את המטריה הבירוקראטית.

אריק קפלן: כדי שנוכל לשמוע את האנשים, אני רק אציג בפניכם.

אריק קפלן: החל מ- 2004, מדינת ישראל זכתה, ואני אומר מדינת ישראל זכתה, באמצעות הספורטאים בענפים שאינם אולימפיים, ל- 191 מדליות.

אריק קפלן: 191 מדליות, מ- 2004, שאני יכול לומר, רובם מאליפויות עולם ואירופה, כולל שבפעם הראשונה אנחנו הוצאנו ב- 2009, לפני שנתיים, בקיץ לפני שנתיים, למשחקי העולם שנערכו בטייוואן משלחת וחזרנו מהפטנק עם מדליית ארד, שזה הישג יוצא מהכלל.

אריק קפלן: אני רוצה שיובן, עכשיו, מאז שהיחידה פועלת וקיימת, מספר המדליות, ניתן לראות אותו, חבל שזה לא מופיע, גדל בצורה משמעותית.

אריק קפלן: זאת אומרת, אפשר לראות שכל התהליך שהתחלנו, של ההכשרה של היחידה, השפיעה משמעותית והחל מ- 2007, אנחנו רואים 23 מדליות ב- 2007.

אריק קפלן: ב- 2009 – 40 מדליות, 2010 הגענו ל- 68 מדליות, עם אליפויות בינלאומיות אחרות

אלכס מילר: איזה תחומים הכי בולטים יש לנו?

אריק קפלן: יש לנו מאוד מאוד מגוון.

אריק קפלן: יש לנו פה נציגים, אני לא יודע אם אפשר, אבל אני יכול במהירות.

איתן כבל: מי מממן?

איתן כבל: זאת אומרת, הכי חשוב, בסוף, לשם זה התכנסנו.

אריק קפלן: הנה, בואו אני אציג לכם את הנתונים.

אריק קפלן: יש ענף בשם היאבקות במדינת ישראל, ועוד פעם, אני לא הולך נגד, אני רוצה להציג את הפרדוקס.

איתן כבל: אני מציע, אם אתה כל הזמן עם כאבי בטן, אתה לא נגד.

איתן כבל: תציג, זה בסדר, בשביל זה אתה פה.

אריק קפלן: איתן, אתה צודק.

אריק קפלן: היאבקות 316 ספורטאים הם מקבלים, התקציבים שאני אומר הם מהטוטו, שיובן, ממינהל הספורט אין לי פה את הנתונים, הם מקבלים גם, משמעותית יותר מהענפים שלנו, שחשוב לציין, הרבה מהענפים שלנו לא מגישים כלל למינהל הספורט, כי הסכומים שהם מקבלים לפעמים יעלה להם יותר להגיש מרואה-חשבון וכדומה, מאשר מה שהם יזכו.

אריק קפלן: לכן, התקציבים שאני מדבר, זה מהטוטו בלבד.

אריק קפלן: היאבקות, 316 ספורטאים, מקבלים כ- 880,000 שקל.

אריק קפלן: ג'יאוג'יטסו, יש 213 ספורטאים, מקבלים 145,000 שקל.

אריק קפלן: סקי שלג, רשומים חמישה ספורטאים מקבלים 260,000 שקל.

אריק קפלן: סקי מים רשומים 166 ספורטאים, עם אלופי עולם ואירופה, מקבלים 340,000 שקל.

אריק קפלן: חתירה רשומים 84 ספורטאים, מקבלים 430,000 קיאקים 76 ספורטאים מקבלים 800,000.

אריק קפלן: החלקה על הקרח, רשומים 20 ספורטאים, מקבלים מיליון שקל.

אריק קפלן: גלישת גלים רשומים 102 ספורטאים, מקבלים 80,000 שקל.

אריק קפלן: זה פשוט לא נתפש.

אריק קפלן: רכיבת סוסים, יש 630 ספורטאים, מקבלים כמעט 900,000.

רחל אדטו: לפי איזה מפתח, כל החלוקה?

אריק קפלן: רק שנבין.

אריק קפלן: קריקט, יש להם 500 ספורטאים, מקבלים 100,000.

אריק קפלן: טרמפולינה יש להם 38 ספורטאים, זה אולימפי, מקבלים 253,000 שקל.

אריק קפלן: גלגיליות יש להם 605 ספורטאים מקבלים 190,000 שקל.

אריק קפלן: כדור-מים 700 ספורטאים מקבלים חצי מיליון שקל, פוטבול אמריקאי יש להם 727 ספורטאים מקבלים 100,000.

אריק קפלן: קשתות, 38 ספורטאים מקבלים 117, ריקודים סלוניים, שיש להם כפול ספורטאים, מקבלים אותו סכום.

אריק קפלן: ויש לנו הישגים בריקודים סלוניים בצורה בלתי רגילה.

אריק קפלן: סקוואש, 49 ספורטאים, יש לנו 84,000 שקל, טיפוס ספורטיבי, 65 ספורטאים, 83,000 שקל.

אריק קפלן: סיוף, 383 ספורטאים מקבלים מעל מיליון שקל, מיליון ו- 100, אולימפי.

אריק קפלן: פטנק, שיש לנו גם הישגים יוצאים מהכלל, אותו מספר ספורטאים כמעט, 175,000 שקל.

אריק קפלן: זאת אומרת, העיוות הוא פשוט.

אלכס מילר: התמונה היא ברורה.

אריק קפלן: אני אסכם, 2010, כל ענפי הספורט הלא אולימפיים קיבלו 4.7 מיליון, הענפים האולימפיים קיבלו 56 מיליון שקל.

אריק קפלן: שתבינו איפה הדברים עומדים.

איתן כבל: אני פה גם כדי לעזור, אני אומר בכל-זאת, מקצועות אולימפיים, בכל-זאת, אי-אפשר לעזור בין ריקודים סלוניים, גם אם יש לנו הישגים מרשימים בעניין הזה, ואני לא אומר את זה בציניות גם אם אני נשמע כזה.

איתן כבל: בכל-זאת, אתה מבין?

איתן כבל: סיף, לקחת סיף ופטנק, כשגם ההוצאות על פטנק, זאת אומרת, אני קצת ברוטשילד ככה בימי שישי רואה אותם משחקים וזה בסדר גמור.

איתן כבל: אני מציע לך לא להעמיד, כי זה לא, ההעמדה הזו של זה מול זה, היא לא העמדה נכונה ואני לא בטוח שהיא יכולה לעזור לכם בעניין הזה.

איתן כבל: אני חושב, אני מציע לך לבוא גם ממקום שבו אתה מציע איך.

איתן כבל: כי גם ככה, גם למקצועות האולימפיים, תזכור, הכדורגל, בעיקר הכדורגל, בא ואומר ויש לו טענה שקשה להפריך אותה, אני לא מקבל אותה, אבל קשה מולה, שהוא אומר – תראה, רוב ההכנסות.

אריק קפלן: אבל לא הצגתי פה את הכדורגל.

איתן כבל: בסדר, זה ברור.

איתן כבל: בסוף הרי זה הכל מגיע מאותו מקום.

איתן כבל: זה שאתה לא מציג את הכדורגל, אבל כל אחד בא עם מה שכואב לו.

איתן כבל: אני מנסה לעזור לך.

איתן כבל: אני מציע שתבוא ותגיד מה ואיך.

איתן כבל: כי בסוף, אתה יודע, גם ככה זה מהאוצר.

אלכס מילר: איתן, תשמע, אני אגיד לך דבר כזה, העניין אינו לעשות תחרות בין הענפים, העניין הוא קודם כל להעלות את המודעות.

אלכס מילר: כי אנחנו רואים בספורט ודיברתי על זה קודם, אנחנו רואים בספורט כחלק מהפיתרון של אותן הבעיות שיש בחברה הישראלית, זה בעיות אלימות של הכניסה של הנוער לכל הענפים האלו, ומבחינתי, זה ממש לא משנה איפה הילד נמצא אחרי שעות בית-הספר, אם הוא מתאמן בריקודים סלוניים או שהוא משחק כדורגל.

אלכס מילר: מה שמשנה מבחינתי, שהוא נמצא במסגרת, זה מלמד אותו משמעת, ובסופו של דבר הוא לא הולך מכות ולא מסתובב ברחוב, אלא הוא נמצא בתוך מסגרת.

אלכס מילר: זה מה שמשנה.

אלכס מילר: אם יש לנו אפשרות ואנחנו רואים שיש תופעה כמו שיש עכשיו, יש מודעות מאוד גדולה לכל הנושא של הריקודים הסלוניים, בעקבות התוכנית.

אלכס מילר: אנה תכף תדבר ותסביר לנו איך אפשר לשלב את העניין של ריאליטי, עם המודעות לספורט.

אלכס מילר: הנושא של ריקודים סלוניים, זה ענף, ענף ספורט, שיש תחרויות, יש פעילות ואיך בעקבות אותה תוכנית שכבר רצה עונה שישית, האם יש כניסה יותר גדולה ומודעות של הצעירים בישראל, לכל הענף הזה.

אלכס מילר: זה משהו שדוחף, דוחף אותם להיכנס לשם.

אלכס מילר: אני חושב שתפקידנו אינו לבוא ולעשות תחרות בין הענפים ולהיכנס למאבקים בין הגופים והאיגודים.

אלכס מילר: תפקידנו זה לתת פיתרון כללי לציבור ולהעלות למודעות את הדרך שניתן לבוא ולפתור את המשברים שקיימים.

רחל אדטו: קח את זה בזווית אחרת.

רחל אדטו: היום, אני מתחברת למה שאמרת בנושא העלאת המודעות ואני רוצה להביא את זה לכיוון אחר.

רחל אדטו: אנחנו היום נלחמים, הכרזנו, כמו כל העולם, מכריזים על המגיפה של המאה הנוכחית, מגיפת ההשמנה, מגיפת הסוכרת, והמודעות לחינוך, החינוך לבריאות, חינוך לתזונה נכונה, חינוך להרגלי חיים.

רחל אדטו: אין שום ספק שהדבר המרכזי ביותר בכל החינוך הזה ובכל המסע הזה, זה נושא של הפעילות הגופנית ואם אתה תיקח את זה מהכיוון הזה כאלימות, יגידו – זה כן נוגע לי ולא נוגע לי וכדומה.

רחל אדטו: אבל אם אתה לוקח את זה ואתה אומר – אנחנו מקדמים את הספורט בישראל, בגלל שזאת הדרך למנוע את כל המגיפה הנוכחית הזאת שכולם מדברים עליה, אובמה הכריז על זה בתור מגיפת המאה שלו שהוא נלחם עליה, אבל גם מדינת ישראל, גם משרד החינוך, גם משרד התרבות במקביל עושים, ואם זה משתלב כחלק מהנושא של העלאת המודעות לחינוך ולחינוך להרגלי חיים ולבריאות ופה, לצורך העניין, זה באמת כמו שאתה אומר, זה לא משנה לצורך העניין איזה ספורט הוא עושה אחר-הצהריים, זה לא משנה אם הוא רץ בכדורגל או עושה סקייטבורד או מה שהוא יעשה.

רחל אדטו: אבל זה שם המשחק.

אלכס מילר: אנה ארונוב, בבקשה, גברתי.

אנה ארונוב: שלום.

אנה ארונוב: התחלת נכון וזו דרך להמשיך באמת, ריקודים סלוניים זה תחום שאני מתעסקת בו כל-כך הרבה זמן וזה מורגש לנו שכן יש הרבה ספורטאים, הרבה יותר בעקבות התוכנית, שש עונות זה כביכול ריאליטי בטלוויזיה אבל כן, אני בתור מאמנת מרגישה שהיום המודעות עלתה בצורה בלתי רגילה בכמה השנים האחרונות המון ילדים מגיעים סוף סוף לישראלים כבר יש מודעות לריקודים סלוניים שזה היה תחום שרק העלייה הרוסית הביאה לארץ.

אנה ארונוב: נכון להיום, מה שמרגישים וגם אנחנו בשיתוף פעולה עם אילת, מרגישים שבאמת אין לנו לאן להתפתח כי אין מספיק, הספורטאים לא מרגישים שיש להם תמיכה.

אנה ארונוב: בסופו של דבר, גם אני הייתי בכל אליפויות העולם רצוף שבע שנים, וכן יצאנו עם דגל ישראל ואני יודעת שחוץ מאימא שלי, אף אחד לא יודע שבאמת אנחנו מייצגים את ישראל בחו"ל.

אנה ארונוב: ויש תוצאות, היום יש המון ספורטאים, זה מתפתח מאוד.

אנה ארונוב: יש לא מעט ספורטאים שמביאים תוצאות ברמה עולמית וזה ילדים שעובדים לבד בלילה, בשביל ביום למחרת ללכת ולקחת שיעור או להתקדם וזה לא מרגיש שזה הוגן וזה לא אמור להיות ככה, זה מרגיש שבאמת לא משקיעים בספורט שכל-כך מתפתח וכן יכול להביא למדינת ישראל הישגים.

אנה ארונוב: עבור אותם הילדים זו מסגרת שיש באמת היום בכל עיר לפחות שלושה בתי-ספםר לריקוד, יותר מקצועיים או פחות מקצועיים, אבל מדובר בעשרות אלפי ילדים שרוקדים וזה מרגיש שאנחנו צריכים קצת יותר תמיכה ועזרה בשביל להתפתח ולהתקדם בעניין.

אלכס מילר: כמו שציינתי קודם, אני באמת רוצה לברך על כך שהם מצאו דרך לשלב בין דבר שהוא הפך להיות לטרנד בעולם וכמובן בישראל את אותן תוכניות הריאליטי שהוא באמת דבר יעיל לכלל הציבור שזה ספורט ואני מקווה מאוד שתהיה הרחבה, לא רק ספציפית בתוכנית הזאת, אלא גם בתוכניות אחרות שידעו לשלב דברים שהם דברים חינוכיים לציבור ולצעירים וזה מחזק וכל הכבוד.

אלכס מילר: ציינתי קודם שבעברי התאמנתי כבוקסר, משהו כמו חמש-שש שנים, אז אני מכיר גם את התחום הזה.

אלכס מילר: אתה רוצה להגיד כמה מילים?

אלכס מילר: בבקשה.

מוהר מרחב: בוקר טוב, שלום.

מוהר מרחב: האמת שרציתי להגיד משהו בניגוד למה שאמרו מקודם שאין מקום להשוות בין ענפי הספורט, אז קודם כל, ברור מאליו שיש ענפי ספורט שהם יותר מוכרים ויותר מושרשים בתרבות שלנו, אבל זה קצת לא נכון להגיד, כי מעשית, תקנו אותי אם אני טועה, מדינת ישראל עוד לא זכתה במונדיאל פעם אחת ובסוף שם יושבת שם אלופת עולם באמת, באמת אלופת עולם, לא כאילו, לא באיזה איגוד, אלופת עולם באמת ואף אחד לא יודע מי היא ואף אחד לא יודע מה היא עשתה ואין לה תקציבים מהמדינה.

אלכס מילר: אני מכיר אותה.

אלכס מילר: אנחנו נפגשנו באילת.

אלכס מילר: אני חושב שהיה לנו מין אימון קטן.

מוהר מרחב: הגב' עדי רותם.

אריק קפלן: אלופת עולם בקיקבוקס, עדי רותם, תרימי את היד, שידעו שזו את.

אריק קפלן: אפרופו אלוף עולם יש לנו כאן אלופי אירופה ואולי נעשה ברשותך, יושבים פה אלופי אירופה ואלופי עולם נוספים.

אלכס מילר: כל אחד יקבל את זכות הדיבור, מי שגם רוצה, דרך אגב, פתק, לרשום, להעביר אלי, מי שרוצה להתייחס ולדבר.

מוהר מרחב: מה שרציתי להגיד ושוב, אני לא יודע אם סטטיסטית העובדות עומדות מאחוריי, אבל מהניסיון האישי שלי, אני יודע על יותר ספורטאים בתחומים לא מוכרים שהגיעו להישגים בינלאומיים אמיתיים, והם הביאו את הדגל איתם לחו"ל ועשו יחסי ציבור בעולם ובאמת זכו בהישגים שהם לא סתם ולא רואים את זה בארץ כי זה לא כדורגל וזה לא כדורסל וזה לא הדברים שמקובלים.

מוהר מרחב: זה לא נראה לי הגיוני, שחמישה ספורטאים בענף סקי, שמדינתנו אין בה הרבה שלג, מקבלים תקציבים פי עשרה ממתאגרפים שיש לנו בעכו ובנהריה ובחיפה ובתל-אביב, בכל המדינה יש לנו מתאגרפים, לא משנה מאיזו קהילה, שבאים ומתאמצים ורוצים יום יום ומתקדמים.

מוהר מרחב: בנוסף גם יש איזה שהוא עניין, שוב, אינני יודע אם זה המקום לדבר עליו, אבל אולי זה המקום, בכל מה שקשור בשילוב של ספורטאים כאלה בצבא.

מוהר מרחב: כל ספורטאי לא ברמה אישית נמוכה, אבל כל כדורגל בליגה לא יודע מה, מקבל היום ספורטאי פעיל או ספורטאי מצטיין בצבא, בעקבות כל מיני הסכמים או הקצאות שיש ויש אנשים שאני בטוח שגם עדי בתקופתה, גם אני בתקופה שהייתי בצבא והתחריתי בצורה בינלאומית, אגב, קצת עלי – אני התחריתי בחו"ל, עשיתי בסוף קרב על אליפות עולם.

מוהר מרחב: אני התחריתי בתחום האגרוף, לפני שיצאתי להתחרות בארצות-הברית, אחרי השירות הצבאי שלי, כבר הייתי אלוף הארץ בקראטה כמה פעמים, הייתי באגרוף תאילנדי, כבר התחריתי ברמה בינלאומית וכשהגיע הזמן לקבל מהאדון, איך זה נקרא, מינהל הספורט, ספורטאי פעיל או ספורטאי מצטיין, אומרים לי – תשמע, אתה לא מוכר.

מוהר מרחב: הספורט שלך לא מוכר.

מוהר מרחב: אגב, לא מזמן חזרתי מארצות-הברית בתור תושב חוזר, אז גם בתור תושב חוזר אני לא מקבל הטבות בתור ספורטאי שעלה עם דגל ישראל לייצג את מדינת ישראל בחו"ל.

מוהר מרחב: אז ברור לי שבוועדה הזאת קורים הרבה דברים, גם מבחינה תקציבית, גם מבחינת ההתקדמות והכוונה שלכם ואני חושב שהדבר הראשון שצריך לקרות זה באמת לעצור ולהסתכל דווקא על ההישגים, דווקא להשוות בעובדה שכדורגל זה מתוקצב ורואים אותם בכל מקום, אבל הם לא מגיעים, כלומר, הם לא מגיעים בהכרח להישגים, כמו שאנה או עדי או אני או אנשים אחרים דווקא הגיעו מבחינה בינלאומית ורק לחזק, אם אפשר בבקשה, את מה שאמרת, אני חושב שהקשר בין חינוך לתרבות וספורט הוא קשר מדהים.

מוהר מרחב: כי אני באופן אישי, ואני בטוח שגם הרבה אנשים במקומות אחרים, לאו דווקא מצליחים לקבל את החינוך שהם צריכים לקבל כדי להפוך לאנשים מועילים וטובים בחברה, מבית-הספר, בגלל בעיות חברתיות, בגלל בעיות בלימודים, בגלל בעיות כלכליות, בגלל אלף ואחת סיבות ודווקא את החינוך הזה הם יכולים לקבל ממסגרת חיצונית, ממסגרת של ספורט ועל אחת כמה וכמה לחזק את כל התחומים האלה, כן.

אלכס מילר: אורי, אני רוצה, אם תוכל להתייחס באופן כללי, מבחינת המשרד, לכל מה שקורה בענפים וכשאלה כללית, מבחינת הנגישות, מבחינת נגישות של צעירים, לענפים, מה יותר קל, מבחינת ההיבט הכלכלי.

אלכס מילר: ראה, אני לא בא לעשות פה קרע, בין שני הענפים, אבל מה שכן, אנחנו צריכים למצוא הנוסחה איך אנחנו לוקחים כל צעיר שרוצה ופותחים לו דלת לכניסה לספורט בישראל.

אלכס מילר: בבקשה.

אורי שפר: תודה רבה, אלכס, שלום לכולם.

אורי שפר: אני רוצה לומר בפתיח שאנחנו במינהל הספורט רואים חשיבות גדולה בענפים הלא אולימפיים ומתייחסים אליהם בהתאמה.

אורי שפר: אני רוצה בהחלט להדגיש שיש מדינות בעולם, גם באירופה, שסך הפעילות בענפים הלא אולימפיים לא נופלת מהענפים האולימפיים וכשאנחנו בודקים מהם הענפים הפופולאריים בעולם, אז אם לוקחים למשל את הקריקט, אז הענף השני בפופולאריות שלו היום בעולם, אחרי הכדורגל.

אורי שפר: כדורגל משחקים היום מיליארד וחצי אנשים, כולל צופים, מתוך חמישה וחצי מיליארד תושבים בכדור הארץ, ואת הקריקט – 800,000 איש.

אורי שפר: בעיקר בגלל הודו, פקיסטן, וחבר העמים הבריטי.

אורי שפר: אבל אם אנחנו לוקחים את אנגליה, כדוגמה, הרי שבאנגליה, גם הרוגבי וגם הבייסבול והקריקט ומוסיפים לכך מאוסטרליה את הנטבול, אנחנו מקבלים ענפים לא אולימפיים שמידת הפופולאריות שלהם היא גבוהה ביותר, ויש אצטדיונים של 80,000 איש, שהם מלאים עד אפס מקום בענפים לא אולימפיים.

אורי שפר: נחזור בחזרה לארץ.

אורי שפר: אני קודם כל מברך מאוד את אריק ואת כל ההנהלה של אילת ואת הענפים שיושבים ומייצגים אותה כאן, כי אני חושב שבאיילת יש התפתחות מאוד מאוד דרמטית בעשר השנים האחרונות, הן לגבי היקף הפעילות וגם לגבי המשאבים הכספיים שהועמדו לרשות הענפים.

אורי שפר: זה לא מספיק, אבל זה בהחלט הביא להתפתחות מאוד יפה וראויה.

אורי שפר: ככל שמדובר במינהל הספורט, אנחנו נוהגים שוויון בין הענפים האולימפיים לענפים הלא אולימפיים, בכל מה שקשור ליחידה לספורט תחרותי שהוקמה לא מכבר ושבראשה עומד ד"ר איציק בן מלך שנמצא אתנו כאן, שהיא למעשה היחידה האנלוגית ליחידה לספורט הישגי שפועלת ומקדמת את הענפים האולימפיים.

אורי שפר: אנחנו היום בקשר עם איילת להקמת מינהלת היחידה, בדומה למינהלת היחידה לספורט הישגי, ואנחנו אמורים לקבל הצעה מאיילת בעניין הזה, אני מתאר לעצמי, בזמן הקרוב.

אורי שפר: אנחנו נוהגים, כפי שאמרתי, שוויון למשל בכל הנושא של פרסים.

אורי שפר: על מדליה, בענפים לא אולימפיים, שהשרה מעניקה פרס, היא מעניקה פרס שווה למדליה בענפים לא אולימפיים ומדליה בענפים אולימפיים.

אורי שפר: אנחנו תומכים ביחידה כפי שאמרתי ותומכים גם בענפים הלא אולימפיים ולצערי, בחלק מהענפים לא מגישים בקשות לקבלת תמיכה ולפעמים התמיכה היא משמעותית והבעיה היא, ככל שאנחנו מבינים, בעיה טכנית.

אורי שפר: חלק מהאיגודים לא בעלי יכולת ניהול שמסייעת להם להתקדם או להתפתח.

אורי שפר: אם שואלים אותי איפה נקודת החולשה בענפים של אילת, הייתי אומר בחלק לא מבוטל של הענפים החולשה היא ברמת הניהול כי רוב הענפים באילת הם ענפים שמבוססים גם ברמה הניהולית על חובבים, על התנדבות, וכדי להעלות מדרגה ולהביא להתפתחות יותר מואצת, אני חושב שנכון יהיה וראוי יהיה שהניהול יושתת על רמה יותר מקצועית.

אורי שפר: אנחנו נשמח לעזור בעניין הזה.

אלכס מילר: אבל אתה מבין שכל דבר זה נגזרת, בסופו של דבר, של התקציב.

אורי שפר: לעניין התקציב, חשוב לומר ואני לא יודע, אריק, אם אתה ציינת את ההיבטים התקציביים לפני שוועדת בורוביץ' פרסמה את המסקנות שלה או אחרי שוועדת בורוביץ' פרסמה את המסקנות שלה.

אורי שפר: כפי שידוע, יש ועדה ציבורית שקובעת כיצד ולפי אילו אמות מידה יחולקו המשאבים הכספיים לענפים השונים.

אורי שפר: אין לא למינהל הספורט, לא לאיילת ולא לענפים האולימפיים מעורבות בעניין הזה.

אורי שפר: זו ועדה בלתי תלויה, שהיום עומד בראשה פרופ' בורוביץ', שעל-פי אמות המידה שלה מחולק הכסף לכל איגודי הספורט, אולימפיים, פרה-אולימפיים ולא אולימפיים.

אורי שפר: ובהיבט הזה, אני חושב שאנחנו צריכים לברך על זה שיש ועדה שבצורה מאוד בלתי תלויה קובעת את אמות המידה.

אריק קפלן: יש את האפליה בפנים.

אורי שפר: אני לא בטוח בכך, אבל צריך, אפשר לבדוק את זה, אריק.

אורי שפר: אני לא רוצה לייצג את הוועדה כאן, אני רק מציין את הנושא הזה.

אלכס מילר: אנחנו נעשה את זה בצורה כזאת, אורי, אתה פותח עכשיו בדבריך, אנשים ידברו תרשומת, הערות, ואחר-כך, בסוף, לקראת הסיכום, אתה תיתן תשובות.

אלכס מילר: לא נעשה פה דיאלוגים.

אורי שפר: אני רוצה לומר שגם מי שצופה בפעילויות של אילת, בהחלט מתרשם לטובה.

אורי שפר: אני נמצא שנתיים וחצי בתפקיד, אני כבר שנתיים נסעתי לראות את משחקי אילת באילת, אני גם צפיתי בהם, גם ראיתי את ההתפתחות שלהם, גם את מספר הענפים שהולך ועולה ואנחנו בהיבט הזה במינהל הספורט רק מברכים.

אורי שפר: אני גם שותף לדעה האומרת שככל שיהיו יותר ספורטאים בכל מקום ובכל ענף, כך אנחנו נראה במדינת ישראל תופעת השמנה הולכת ופוחתת.

אורי שפר: ובהיבט הזה, ככל שיהיו יותר ספורטאים, כך יהיה לנו יותר טוב.

אורי שפר: יחד עם זה, אני רוצה לציין שיש נושאים שהם לא קשורים למשאבים כספיים ויש ענפים שהמרכיב הכספי איננו דומיננטי.

אורי שפר: אני כן, אולי בהיבט הכספי רוצה לומר, שכל ספורטאי שמתאמן לקראת משימה בינלאומית, ואני אדגיש את משחקי העולם, מקבל עזרה כספית, אני רוצה לחזור על זה, שספורטאי מענפי אילת, נערך, מתכונן למשחקי העולם, המשאבים הכספיים העומדים לרשותו זהים למשאבים שעומדים לרשותם של ספורטאים אולימפיים שנערכים ומתכוננים למשחקים אולימפיים.

אורי שפר: בעניין הזה יש שוויון מוחלט.

אורי שפר: אני כן רוצה אבל להדגיש את הנושא שבא ואומר שאתה משווה את מספר הספורטאים באילת, נדמה לי יש היום אצלכם 30 ענפים באילת, אל מול הענפים האולימפיים, מספר הספורטאים הוא מאוד מאוד קטן, באופן יחסי למספר הספורטאים בענפים האולימפיים ואנחנו טוענים שמספר הספורטאים האולימפיים בישראל הוא מאוד מאוד קטן ביחס למדינות עם מספר אוכלוסין דומה לישראל ותל"ג דומה לישראל, כמעט בכל מדינה אחרת בעולם.

אלכס מילר: איפה הבעיה?

אורי שפר: הבעיה היא קודם כל במודעות הציבור.

אורי שפר: הבעיה היא בחסמים.

אורי שפר: למשל, אנחנו עשינו סקר, באמצעות המועצה לקידום ספורט נשים ואנחנו יודעים שהחסם של כניסתן של בנות לספורט תחרותי הם ההורים ובמיוחד האבא ואנחנו היום עושים פעולות של שינוי עמדות ושינוי תפישה בקרב הורים וספורטאיות, על-מנת להביא להצטרפותן לפעילויות ספורט תחרותיות.

אורי שפר: אגב, הדברים לא נכונים כשמדובר בהצטרפות לפעילות עממית לא תחרותית כמו ריקוד לא תחרותי או פעילויות אחרות לא תחרותיות בספורט.

אורי שפר: ברגע שנכנסים לפעילות ספורט תחרותית, סוציאליזציה תחרותית, יש התנגדות של ההורים.

אורי שפר: חסם אחד.

אורי שפר: חסם נוסף זה היעדר מודעות לחשיבות של העיסוק בפעילות גופנית, שבה לנו יש תפקיד גדול מאוד וביחד עם המועצה להסדר ההימורים, אנחנו גם רוצים לעשות פעולת הסברה בעניין הזה ולהיכנס ולהגיב לציבור בנושא הזה.

אלכס מילר: מה עם האגף לחינוך גופני במשרד החינוך, שמתוקצב לא רע, לדעתי, כמה?

אלכס מילר: 50 מיליון שקל?

אורי שפר: השאלה הזאת צריכה להיות מופנית למשרד החינוך, לפיקוח על החינוך הגופני.

אלכס מילר: השאלה אם יש ביניכם סנכרון.

אורי שפר: יש בינינו סנכרון בהיבט של התאגדות ספורט בתי-הספר.

אורי שפר: אנחנו הקמנו בשנה וחצי האחרונות יותר מ- 101 מרכזי מצוינות לפיתוח ספורטאים צעירים ולהתאחדות ספורט בתי-הספר יש גם קשר לענפים הלא אולימפיים, והיא עובדת גם בשיתוף אילת ובהחלט יש לה משאבים להמשיך לפתח ולהגביר את הפעילות גם בענפים הלא אולימפיים.

אורי שפר: אנחנו ערים לזה ודואגים לכך.

אלכס מילר: השאלה אם אתה, כאחראי על ספורט, רואה בחשיבות של חיבור בין המערכת של חינוך גופני לבין מה שקורה מבחינת המודעות.

אורי שפר: בהחלט כן, אלכס, הרי אנחנו יודעים היטב מה הקשר בין חינוך גופני בבתי-הספר שבו הפעולה הזאת מבוצעת בצורה שיטתית ראויה במדינות מזרח אירופה, למשל, ששם זה חלק מהתרבות ואחר-כך התוצאות בספורט תחרותי, זה למעשה ה- Reservoir, זה המאגר, זה המעיין של הספורט בישראל בכלל – התלמידים בבתי-הספר.

אורי שפר: מערכת החינוך לטעמי לא מספיק פתוחה לספורט.

אורי שפר: נעשו מספר פעולות לקדם את הנושא הזה, צריך להמשיך ולהרבות בעניין הזה.

אורי שפר: כי שם יש את המאגר הגדול ביותר של הילדים, הן לספורט האולימפי והן לספורט הלא אולימפי ואני בהחלט חושב שעשינו כברת דרך ויש לנו שיתוף פעולה אבל פה, כפי שאתה ציינת, צריך לעשות הרבה יותר.

אלכס מילר: חבר הכנסת כבל.

איתן כבל: אני אמנם לא חבר בוועדה אבל אני מבלה בוועדה הזאת ואני נעניתי לבקשתך לבוא ולהשתתף בוודאי בפתיחת הדיון, כי אני צריך להמשיך מכאן לסיור במקום אחר.

איתן כבל: לגופו של עניין, כפי שאמרתי, אדוני היושב-ראש, בסוף גם כבוד וגם דקלרציה, זה בסוף כסף.

איתן כבל: זאת אומרת, בשורה התחתונה, גם אם אנחנו רוצים להביא מודעות כפי שכל אחד כאן, בסוף השיח הוא שיח של כסף ואני רציתי לקצר את התהליך ואני מציע, נקודת המבחן היא כדי לנסות להוציא את הדיון הזה גם למקום אחר, צריך לזכור שיש את הוועדה כפי שהוזכר כאן בראשותו של פרופ' בורוביץ', והיא הסיפור, האם הוועדה תהיה מוכנה לקרוא לפרופ' בורוביץ', לקרוא למי שממונה על זה, במקרה הזה, נדמה לי שרת התרבות, שזה ת.פ. שלה, ולומר לה – אנחנו מבקשים לבחון מחדש את הפרמטרים על-פיהם מחולק הכסף בין המקצועות האולימפיים ושאר המקצועות.

איתן כבל: זה שם המשחק.

איתן כבל: זה בסדר, זאת אומרת, אני בעד שנעשה את כל אשר נדרש, נבוא, נרצה, נגיד, נאמר, נגיד כמה זה טוב ונבקש מכולם לצפות באנה והחברים שלה ברוקדים עם כוכבים, אבל זה יסתיים סביב העניין הזה.

איתן כבל: שם המשחק הזה הוא מאבק כוח ותזכרו, מאבקי הכוחות פה, אני אגיד את זה קצת בלשון גסה, אף אחד לא לוקח שבויים.

איתן כבל: זאת אומרת, זה קרב קשה מאוד מאוד, גם בין אלה שיש להם כסף.

איתן כבל: זאת אומרת, גם אלה שיש להם כסף והרבה מאוד כסף, טוענים שזה רחוק מלהספיק להם, ואז כשמגיעים לכל הענפים שאתם באילת, אריק, מייצגים אותם, ויש עוד ענפים נוספים שנכנסים כבר לתחום האיזוטריה ואני לא ארחיב, זאת אומרת בעינינו זאת איזוטריה, לא בעיניהם, זה בסוף עניין של איפה אתה עומד בתוך כל התהליך הזה.

איתן כבל: לכן, אני, אדוני היושב-ראש, לסיום אומר שאני אמליץ להזמין לכאן, אם אנחנו רוצים באמת לעשות פעולה אמיתית, ממשית, להזמין לכאן את פרופ' בורוביץ' ולקיים כאן דיון בשאלות הנוגעות לקריטריונים וצריך לזכור, זה פותח תיבה.

איתן כבל: זה לא כל-כך פשוט, אני כבר אומר לך, אני לא מזלזל בכלום, אבל כדי שיהיה ברור גם במקום הזה.

איתן כבל: זה מצריך מאבק.

איתן כבל: תודה.

אלכס מילר: תודה.

אורי שפר: חשוב לי שאיתן יישמע את התשובה, אז אם הוא יוצא, תרשה לי אולי להשיב לו.

אלכס מילר: אל תדאג.

אלכס מילר: אנחנו נדאג להעביר לו.

איתן כבל: אנחנו נקרא את הפרוטוקול.

אלכס מילר: אני רוצה בבקשה לעבור לרשימת הדוברים שרוצים להתייחס לנושא.

אלכס מילר: בבקשה, נטליה גרביץ.

נטליה גרביץ: אני מאיגוד האושו, אני ספורטאית ומאמנת.

נטליה גרביץ: רציתי להעלות נושא מסוים.

נטליה גרביץ: חוץ מהבעיות של התקציב, היחס, היחס לענפים הלא אולימפיים.

נטליה גרביץ: ברגע שהעיתונות, פונים לעיתונות ומספרים על התוצאות וההישגים, השאלה הראשונה – אולימפי או לא אולימפי?

נטליה גרביץ: אם זה לא אולימפי, זה לא מעניין.

נטליה גרביץ: חזרנו מאליפות אירופה בחודש מרץ, בדיוק אחרי התקרית עם השגריר בטורקיה, נבחרת הנוער הביאה שבע מדליות, נבחרת הבוגרים הביאה שלוש מדליות.

נטליה גרביץ: לנבחרת הנוער היתה מדליית זהב.

נטליה גרביץ: הושמע ההמנון, הועלה הדגל, כל טורקיה עמדו על הרגליים, כולם, בארץ לא היתה שום התייחסות לזה.

נטליה גרביץ: 'לא ענף אולימפי, זה לא חשוב'.

נטליה גרביץ: דוגמה נוספת – היה טורניר אושו במסגרת אולימפיאדת בייג'ין, השתתפתי בטורניר, גרנו בכפר האולימפי, זה היה ייצוגי, לא חלק מהאולימפיאדה, אבל אותה מדליה ג'ק רוש היה אחראי על הענקת מדליות.

נטליה גרביץ: צוות העיתונאים שהיה בכפר האולימפי עצמו לא היה מוכן לסקר את זה.

נטליה גרביץ: 'זה לא ענף אולימפי, זה לא מעניין'.

נטליה גרביץ: אז השאלה שלי היא איך אפשר לקדם את זה מבחינת התקשורת, מבחינת המודעות, מבחינת היחס.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: היתה פה שאלה, אורי, על הנושא של ההכרה, אותם הספורטאים.

אלכס מילר: אתה שאלת, נכון?

אלכס מילר: על ההכרה בצבא.

אלכס מילר: לא התייחסת לזה.

אלכס מילר: תוכל לרשום את זה גם כן לסיכום, כשתדבר?

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: איציק בן מלך.

איציק בן מלך: אני מנהל את היחידה לספורט תחרותי בהתאחדות אילת.

איציק בן מלך: ראשית, אני חייב לומר שלמרות מה שאריק אמר, המצב שלנו הוא הרבה יותר טוב מאשר היה לפני מספר שנים.

איציק בן מלך: אני חושב שצריכים לברך את כל הגופים ששותפים לעניין, יש דברים שלא חלמנו עליהם ועדים פה יושבי-הראש וספורטאים, מאמנים, שדברים שלא חלמנו עליהם לפני חמש שנים והיום הם מתקיימים, בזכות ההנהלה של אילת, בזכות הגורמים, מנהל הספורט, הטוטו שהכירו יותר וכך הלאה.

איציק בן מלך: בהמשך לדבריו של אורי, יש היום בישראל אחוז נמוך מאוד של ספורטאים יחסית למספר התושבים.

איציק בן מלך: אם אנחנו מסתובבים סביב 100,000 מתחרים, ובמדינות אחרות לפעמים מגיעים לחמישה, שישה, שבעה אחוז מהתושבים שהם מתחרים, זאת אומרת מדינות בגודל שלנו לפעמים יש להן 600, 700,000 ספורטאים מתחרים.

איציק בן מלך: אבל מתוך ה- 100,000 יש בערך חצי, יותר מחצי שהם כדורגל, כדורסל ואם אנחנו משווים בלי הכדורגל כדורסל, אז הענפים הלא אולימפיים הם באותו מספר ספורטאים של הענפים האולימפיים.

איציק בן מלך: כדורגל כדורסל הם אופרה אחרת, מבחינה זו.

איציק בן מלך: צריך להבין, גם בעולם כמו שאמרה חברת הכנסת אדטו, יש מגמה ומה שאורי ציין לגבי ההשמנה ובריאות וכו', יש מגמה ואני איש ספורט הישגי, ב- 1984 הקמנו את היחידה לספורט הישגי ולקח לנו שמונה שנים לעשות מדליות ראשונות, אבל צריך להבין שהיום יש גם מגמה לכיוון של בריאות, נופש ופעילות לשם פעילות.

איציק בן מלך: אנחנו צריכים לנסות להרחיב את השורות.

איציק בן מלך: השורות אצלנו דלות וצריך להרחיב אותן.

איציק בן מלך: למרות הזמן הקצר, אנחנו הצלחנו להגיע למצב שיש לנו הישגים ואני יכול לומר, המדליות שמשיגים עכשיו באליפויות עולם, אליפויות אירופה, באולימפי לקח לנו הרבה יותר שנים.

איציק בן מלך: אנחנו התחלנו ב- 1984, רק ב- 1990, 1991, התחלנו להשיג מדליות באליפויות עולם, אליפויות אירופה, וכאן אנחנו כבר במצב שיש ועשינו גם מדליה במשחקי העולם שהם אקוויוולנטיים לאולימפיאדה מבחינת הרמה של התחרות.

איציק בן מלך: יש ענפים, כפי שאורי אמר, שהם הרבה יותר פופולאריים בעולם מאשר ענפים אולימפיים, כמו הרוגבי במדינות כמו שהוא ציין, קראטה, אפילו.

איציק בן מלך: אם בודקים קראטה והיאבקות, אני לא בטוח למי יש יותר ספורטאים ומי צופה יותר בתחרויות.

איציק בן מלך: אני בטוח שהקראטה הוא לא פחות.

איציק בן מלך: או הריקודים מול ענפים אחרים וכך הלאה.

איציק בן מלך: קיאקים מול סקי מים ופה עשו כל מיני השוואות, מבחינת הפופולאריות, אני לא מדבר מבחינת התקציבים.

איציק בן מלך: זה מבחינתי דבר משני.

איציק בן מלך: צריך להבין שהיום כל מחקר שעושים, הספורטאים, שני שליש לפחות מהם, לפעמים הרבה יותר, הם מרקע סוציו-אקונומי קשה.

איציק בן מלך: בענפים שלנו זה בא לידי ביטוי הרבה יותר חזק.

איציק בן מלך: אנחנו גם מסוציו-אקונומי קשה, גם מבחינה סקטוריאלית, יש לנו ענפים שמכסים את הנושא של הדרוזים, כמו משיכת החבל, יש לנו את הריקודים הסלוניים שמשכו אליהם הרבה מהעלייה, יש לנו קראטה שזה הרבה מאוד ערבים ויהודים.

איציק בן מלך: אנחנו בעניין הזה די שומרים ויוצרים פלטפורמה לסקטורים או גם גילאים.

איציק בן מלך: צחקו פה, או בציניות דיברו על הפטנק, אבל פטנק יש בו פעילות שאתה יכול להמשיך עד גיל 70, מה שאתה לא יכול לעשות בענפים אחרים.

איציק בן מלך: נכון ששם יש מתחרים גם בגיל 45, שזוכים לפעמים בגמרים באליפויות עולם, אבל זה גם יתרון, זה לא רק חיסרון.

איציק בן מלך: מבחינה זאת, אני חושב שאנחנו עכשיו נמצאים במצב, הגענו למצב באילת ובענפים הלא אולימפיים כפי שהם נקראים, יש קריטריונים לכל דבר.

איציק בן מלך: יש קריטריונים להישגיות, יש קריטריונים שמשקפים כמויות, שמשקפים פופולאריות של הענף, שמשקפים נבחרות צעירות, בוגרות וכו'.

איציק בן מלך: יש תהליך מקצועי שהוא הולך ומשתפר.

איציק בן מלך: מה הקשיים?

איציק בן מלך: אם היושב-ראש שואל מה הקשיים, הקשיים הם בכך שאל"ף, הרבה מאוד ספורטאים בענפים הלא אולימפיים לא נמצאים בטבלאות, מפני שאין מספיק תקציבים להכניס אותם פנימה.

איציק בן מלך: כי אין מספיק מועדונים, אין מספיק מאמנים, אין מספיק מי שיכניס אותם ואין כספים לניהול.

איציק בן מלך: מבחינה מקצועית, אני יודע שבכל הענפים, גם באולימפיים, יש בעיות של שכר מאמנים וכו'.

איציק בן מלך: אבל קשה לעבוד כאשר אין מנכ"ל במשרה, קשה לעבוד כאשר אין בעלי תפקידים ואני חושב שאילת פותרת מקצת מהבעיות, אבל היא זקוקה להרבה יותר כוח כדי להתמודד עם הנושא הניהולי, בשביל לאפשר תהליך מקצועי הרבה יותר טוב.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: יובל, תשמע, אני רוצה לישיבה הבאה, שיהיה לנו, יובל ממחלקת המחקר של הכנסת, שיהיה מחקר על כל מה שקשור מבחינת האחוזים של הספורטאים בענפים וגם מבחינת הפריפריה.

אלכס מילר: אותו דבר.

אלכס מילר: איזה ענפים, מה הכמות וכו'.

אלכס מילר: רצית לשאול משהו.

מוהר מרחב: כן.

מוהר מרחב: האמת שזה בדיוק מתקשר לסטטיסטיקה שאתה רצית לקבל ממנו וזה מתקשר למה שהאדון אמר מקודם.

מוהר מרחב: הוא אמר ביחס לכמות הספורטאים בענפים אולימפיים ובענפים לא אולימפיים.

מוהר מרחב: אני שואל שאלה אחרת – בסופו של דבר, כמו שאמרו פה, זה עניין של תקציבים ואני אומר מבחן התוצאה הוא מה שקובע.

מוהר מרחב: מבחן התוצאה.

מוהר מרחב: אני חושב שאם יבדקו את הנושא לעומק, אני לא, שוב, אני לא יכול להתחייב פה, אבל אני מבטיח שאם יבדקו את הנושא לעומק, אני מבטיח שדווקא מתחום הענפים הלא אולימפיים, ישנם הישגים בינלאומיים גדולים ומכובדים מאוד, הרבה יותר, למשל, מהתחום שמקבלים הרבה יותר.

קריאה: תבדוק לפני שאתה אומר דבר כזה.

מוהר מרחב: אז כמו שאמרתי, סייגתי את הדברים שאמרתי.

אלכס מילר: בסדר, אנחנו נעשה בדיקה.

מוהר מרחב: סייגתי את מה שאמרתי בזה שאני לא יודע את הסטטיסטיקה, אבל ביחס.

מוהר מרחב: אני, למשל, יודע שאנשים מריקודים סלוניים, בלי לקחת עכשיו את אנה או מישהו אחר, ייצגו את מדינת ישראל היום הרבה יותר פעמים בשנה האחרונה עם דגל ישראל במדינה בתחרות, מאשר למשל הנבחרת הלאומית בכדורגל יצאה.

מוהר מרחב: על כל תחרות כזאת שהיא הלכה עצמאית ומימנה את עצמה לבד ולא קיבלה הכרה ואני יודע את זה, אגב, גם על מתאגרפים וגם על גב' עדי רותם.

מוהר מרחב: אז אני אומר שאולי שווה לקחת את הסטטיסטיקה הזאת ובאמת לדעת מה צריך לקבל יותר תשומת לב.

אלכס מילר: לישיבה הבאה שאנחנו נעשה על ההכנות האולימפיות, דיברנו עם זינגר, נעשה את זה אחרי ינואר, אנחנו נביא כבר את כל הנתונים ונעלה גם את הסוגיה הזאת.

אלכס מילר: עדי, את רוצה להתייחס?

אלכס מילר: בקצרה, על החוויות, על איך אפשר לשפר.

אלכס מילר: תראי, חשוב לנו קודם כל משני הכיוונים, השילוב לא רק, את יודעת, את מתחרה בספורט שהוא ספורט שלא הכי טריוויאלי לנשים ומבחינתי חשוב לשמוע איך בעצם מבחינתך את רואה את השילוב של הנוער, של הצעירים, בספורט, כזוכה, ומה זה גורם.

אלכס מילר: איך את רואה את הדברים?

דוד רותם: לגבי תחום העיסוק, יש גידול מאוד מאוד רציני מבחינה של משתתפים בתחום הקיקבוקס, נוער, בוגרים ונערות, נשים וכו'.

דוד רותם: לגבי התקציבים, אני לא באה להתלונן, אבל אני לא חושבת שאם הייתי מסתמכת רק על מה שאני מקבלת, הייתי מגיעה לאן שהגעתי היום.

דוד רותם: מדובר בעבודות מאוד קשות, זאת אומרת הייתי עובדת עשר שעות ביום, הייתי עושה אימון בוקר בחמש בבוקר, חוזרת אחרי עשר שעות עבודה וממשיכה לעוד אימון של עוד שלוש שעות בערב.

דוד רותם: עוד פעם, זה לא המקום, אבל בכל זאת, עברתי דברים מאוד מאוד קשים, על-מנת להגיע לאן שהגעתי ואני הייתי רוצה שהדור הבא לא יעבור את מה שאני עברתי, שיהיה לו יותר קל להביא הישגים.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: יהושע גורא, בבקשה.

יהושע גורא: אני מייצג את הוועד האולימפי הישראלי, אני סגן יושב-ראש הוועד האולימפי הישראלי.

יהושע גורא: אנחנו מברכים את אילת על כל הפעולות שהם עושים, מסיבה פשוטה אחת – השאיבה של חלק מהענפים שהם מטפלים בהם, מגיעה בסוף גם לוועד האולימפי או לספורטאים האולימפיים.

יהושע גורא: מדי פעם באולימפיאדה מחליפים מקצועות, מוציאים מקצוע זה, מכניסים מקצוע אחר וכן הלאה, והשאיבה שלנו היא בעיקר מהם, מפני שהם אלו שמטפלים ומטפחים.

יהושע גורא: אבל אני משתדל לומר את הדברים מתוך הניסיון של לא מעט שנים בנושאים הספורטיביים.

יהושע גורא: ואני מדבר על הנושא המרכזי, שהוא כסף, מרשרשים למיניהם.

יהושע גורא: תקציב המדינה ידוע, החלוקה ידועה, התקציב של הספורט בישראל הוא דל, היה דל, יהיה דל, זו התייחסות של הממשל בשנים, לא רק של הממשל הזה, של הקודם, ולפני כן ולפניו, ואני מעריך שגם אחריו ויש לנו בעיה עם זה.

יהושע גורא: הדרכים היחידות שניתן לעשות בישראל, אני לא מדבר על העולם, שם יש פטנטים אחרים, הוא פשוט לחפש בעברית מאוד קלוקלת ספונסרים כדי שיעזרו במימון הזה.

יהושע גורא: זו לא עבודה של הולכים לרחוב ומחפשים אותם, זו עבודה קשה, למצוא את האנשים ואת הגופים ואת המוסדות שבנוסף לתקציב שיש במדינתנו, למצוא קרנות שתוכלנה להחזיק, אם זה של ענפים מסוימים, או של ההתאחדות בכלל.

יהושע גורא: וזה לא עבודה קלה, אנחנו בוועד האולימפי רואים את זה ועובדים קשה מאוד להשיג את הדברים האלה וכשאתה עובד קשה, יש הישגים.

יהושע גורא: תודה.

אלכס מילר: דרך אגב, חלק גדול ממה שדיברת כרגע, זה תלוי גם בתקשורת.

יהושע גורא: תלוי בהרבה דברים.

אלכס מילר: אתה יודע, אם המפרסם מקבל זמן מסך, אז הוא יפרסם.

אלכס מילר: אז אני חושב, תראו, קודם כל, אני כבר הוכחתי גם עם הישיבות של התאחדות הכדורגל, גם בישיבות של התאחדות הכדורסל, אני רואה בחשיבות רבה שילוב של זמן מסך שמקבלים אותם הענפים שמקבלים תקשורת רחבה לבוא ולשלב גם שם את אותם הישגים בזמן אמת ואני חושב שהיה כבר ניסיון וזה גם יכול להיות חלק מהפיתרון, דרך אגב.

אלכס מילר: טוב, אנחנו צריכים להתקדם.

אלכס מילר: מרינה גרשגורן.

מרינה גרשגורן: שלום.

מרינה גרשגורן: קודם כל, רציתי להודות על כך שהזמנתם אותנו לכאן.

מרינה גרשגורן: אני מציגה כאן את חפיז עלי סעיד, הוא שרירן, הוא בן 22, זה סוג ספורט שהוא לא אולימפי בעצם, אבל יש לו כבר הישגים ובעצם הוא היה רוצה לייצג את ישראל בנובמבר בתחרות מר עולם והוא לא הלך מסיבות תקציב, כאן בארץ כן היתה תחרות של מר ישראל שהוא ניצח, הוא ראשון בעצם בהיסטוריה של התחרות שהזוכה הוא גם בגיל שהוא נמצא בו 85 ק"ג.

מרינה גרשגורן: למה אני מספרת את כל זה?

מרינה גרשגורן: יש פה גם נציג של איליה גרד, שידבר אחר כך, אני לא רוצה לגנוב לו את הנאום שלו, אבל בעצם זה יש ביניהם משהו משותף, שזה שני אנשים בעצם הם גם עלו ארצה בגיל צעיר, שהם היו יכולים להיות בעצם שניהם ברחוב מסיבות אלו ואחרות, התחילו להתאמן, הם רוצים לייצג את ישראל בכל העולם, כמו כל שאר הספורטאים.

מרינה גרשגורן: איליה הוא בכלל מתאמן בתאילנד וחפיז מתאמן כאן, הוא עובד בלילות, מתאמן, יש לו דיאטה מאוד הדוקה.

מרינה גרשגורן: זאת אומרת, הוא רוצה לייצג את המדינה שלנו וחוץ מזה, הוא בנוסף לכך, עכשיו שזה גם אולי חלק מהנושא, אני לא יודעת, כל אחד יכול לקחת את זה לכיוון כזה או אחר, אבל בבית-הספר שהוא למד, בתל-אביב, שזה מיועד לילדים בעייתיים, הוא פתח חוג מיוזמתו והוא בא לאמן שם ילדים, שזה גם בעצם דרך להוציא את הילדים מהרחוב, לקצר את הסטטיסטיקה של פשע וילדים אבודים, ילדים שאין להם, או להורים יותר נכון, אפשרות כלכלית או רצון או מודעות או כל סיבה אחרת שהילדים שלהם לא בחוגים אלא מול המחשבים, פייסבוק וטלוויזיה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: הבנו.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: אריה פישר, קצר, בבקשה.

אריה פישר: שלום.

אריה פישר: אני יושב-ראש איגוד הבאולינג.

אריה פישר: קודם כל, אני מצטרף לברכות לאריק קפלן ולהנהלת אילת, שבאמת קידמו את ההתייחסות של הענפים הלא אולימפיים.

אריה פישר: ועדת בורוביץ' עשתה סדר בעניינים ולמעשה הכניסה את ההיבט של ההישגיות.

אריה פישר: אבל מר שפר אמר שהתקציבים הם שוויוניים, יש שוויון מוחלט וזה לא מדויק כי לפי דעתי המכפיל האולימפי הוא מכפיל מאוד משמעותי והענפים שנמצאים פה לא מקבלים את המכפיל האולימפי וזה הדבר שגורם להכפלה פי כמה של התקציבים.

אריה פישר: זה לא שוויון מוחלט.

אריה פישר: זאת אומרת למקצועות האולימפיים יש מכפיל אולימפי שהוא משמעותי ביותר.

אריה פישר: למשל, האיגוד שלנו בעשר השנים האחרונות, 20 מדליות זהב כשאתם יודעים, מדליית זהב זה על הפודיום, השמעת התקווה, דגל ישראל, 20 מדליות זהב ואנחנו מקבלים כרגע 150,000 שקל מהטוטו, שזה לפי דעתי, מעט מאוד, לעומת ענפים אחרים שהם אולימפיים.

אריה פישר: לגבי המודעות, עוד מילה אחת לגבי המודעות בתקשורת.

אריה פישר: למשל, שחקנית שיושבת לידי, שחף אנטין זכתה באליפות אירופה לנוער.

אריה פישר: זכתה באליפות אירופה לנוער, צלצלתי לכתב כדי לעשות איזה שהיא כתבה, הוא אומר לי – אני נמצא עכשיו בכדורגל, עזוב אותי, זה לא מעניין.

אריה פישר: מה, אליפות אירופה בבאולינג?

אריה פישר: אה, זה לא זה.

אריה פישר: מה זה אליפות אירופה בבאולינג?

אריה פישר: אני כולי מתרגש, דגל ישראל עולה למעלה, התקווה, מורידה לי דמעות מהעיניים, ואין, שום דבר, כלום לא כתוב על העניין הזה.

אריה פישר: אז אולי זה לא לפורום הזה, אבל המודעות היא חשובה גם להשגת ספונסרים שאין לנו וגם למודעות בתקשורת.

אריה פישר: תודה רבה.

אלכס מילר: משה צדקה.

משה צדקה: אני מענף סקי המים.

משה צדקה: הגעתי לכאן בתור גולש, על-מנת לייצג.

קריאה: אלוף עולם!

משה צדקה: אלוף עולם בסקי מים לשנת 2010.

משה צדקה: הגעתי לכאן מטעם כמה מהגולשים שלנו באתר ורציתי לדבר בתור גולש.

משה צדקה: כרגע, אנחנו מתוקצבים דרך עמותת אילת ועל-מנת שספורטאים יגיעו להישגים, אמורים להתאמן בצורה הרבה יותר קשה ממה שאנחנו עושים כרגע.

משה צדקה: כרגע אני, בתור ספורטאי, אני אמור גם לעבוד, גם להתאמן ומי שיש לו משפחה שגם צריך לטפל בה, אז זה די קשה גם לשלב בין כל הדברים וגם לעשות ספורט.

אלכס מילר: בן כמה אתה?

משה צדקה: אני כרגע בן 28.

משה צדקה: אני התחלתי לעשות סקי כשהייתי בגיל שמונה, אני 20 שנה בענף, ולצערי הרב, זה די קשה להמשיך ולבוא לעשות סקי ולהגיע להישגים, כי גם יש לנו מקום אחד, היחיד בארץ, שהוא נמצא בפארק דרום בתל-אביב, וגם אין מספיק מודעות לספורט הזה, במדינה.

משה צדקה: ככה שדי קשה להביא גולשים שיעשו סקי מים ואתה יודע, קשה לאנשים מבחוץ לבוא לעשות את זה.

משה צדקה: זה ספורט די יקר ולצערי, זה די קשה.

משה צדקה: קשה מאוד להתמודד אתו.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: שלום.

אלכס מילר: אביטן.

שלום אביטן: שלום, אני מהתאחדות הקראטה.

שלום אביטן: בעצם, פה רובם אמרו כמעט את הכל, אבל אני רציתי לגעת בנקודה, לגבי התקציבים, כשאומרים, שוב, צוחקים תקציבים, אבל זו בעצם הבעיה.

שלום אביטן: על-מנת לקבל תקציב או להעלות את התקציב, אתם חייבים להביא תוצאות.

שלום אביטן: חבר'ה, התוצאות, אי-אפשר להביא בלי תקציב.

שלום אביטן: אי-אפשר.

שלום אביטן: להכניס ספורטאי לאליפות עולם, לאליפות אירופה, זה עולה הרבה מאוד כסף וכשיש לנו ארבע תחרויות, בשנה, אנחנו צריכים להוציא קרוב ל- 15 ספורטאים בשנה, זה מעל 200,000, 300,000 שקל.

שלום אביטן: אם אנחנו מקבלים 150,000 שקל, אנחנו בעצם לא יכולים לעשות כלום.

שלום אביטן: והאמת, אם לא היה לנו את הקשר אם אילת, אז אולי גם לא היינו יוצאים לתחרות אחת בשנה.

שלום אביטן: תודה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: אריאל קוניק.

אריאל קוניק: תודה רבה שהזמנתם אותנו ובאמת הזכיר איציק והזכיר איציק.

אריאל קוניק: הדברים נעשו בשינוי מאוד גדול בשנים האחרונות.

אריאל קוניק: דיברו על רוב הנקודות, הנקודה אולי המרכזית שאני יכול להוסיף נדבך קטן, אם הזכירו קודם את סוגיית בורוביץ' ואת סוגיית התקציבים הלא אולימפיים זה נושא המתקנים.

אריאל קוניק: היום, אם כל רשות מקומית שאנחנו מדברים אליה מטעם איגוד הטיפוס, כולם רוצים קירות טיפוס, אני מניח שגם כולם רוצים פארקי מים לגלישה, הזכיר את זה החבר אלוף העולם שאני מעריך אותו על זה, צדקה.

אריאל קוניק: יש כרגע בעיה.

אריאל קוניק: אין איך להגיע היום למתקנים ספורטיביים בענפים הלא אולימפיים, אין יכולת לא לראש עיר, לא לשום גורם, ליהנות מהחלק התקציבי, מהעוגה הזאת, באיזה שהוא אופן לעשות את זה.

אריאל קוניק: אם במפעל הפיס בונים אולמות אז הם היום עושים אותם קטנים מאוד ולא נותנים בשוליים אפשרות לעשות דברים נוספים, לענפי ספורט נוספים, גם באולמות המשולבים, אין היום לשום ראש עיר, ישבתי לדוגמה אצל ראש עיריית מודיעין בשבוע שעבר, הוא הצליח לקבל, אני פשוט מספר גם לכם, אתם בטח לא יודעים, ממשרד השיכון, אפשרות לעשות מגרש לסקייטבורד על חשבון משרד השיכון.

אריאל קוניק: לא ידעתי שבמשרד השיכון יש יכולת לקבל איזה שהוא משהו, אבל הוא לא יכול לבנות שם צריף לשירותים, כי זה צריך להיות בתשתית מתחת לפני הקרקע או אני לא יודע מה, עם צריף, בלי צריף, אני לא מבין את השפה.

אריאל קוניק: כל ראש עיר היום במדינת ישראל רוצה, לדוגמה, את הספורט שלנו, או היה רוצה ענפי ספורט אחרים.

אריאל קוניק: אין היום התייחסות מדינתית לאפשרות מתקנית לענפי הספורט שאינם אולימפיים בכלל.

אריאל קוניק: אנחנו לא נמצאים במשחק הזה ואולי זה המקור הראשון כדי להביא את אותה כמות אנשים שתמשיך הלאה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: נאור.

נאור גוטקר: אני מנכ"ל התאחדות הקריקט בישראל.

נאור גוטקר: מכיוון שרוב החברים כבר הזכירו את הבעיות, אני רק אתן סקירה קצרה על הקריקט עצמו.

נאור גוטקר: הקריקט בשנות ה- 50 הגיע לארץ.

נאור גוטקר: אנחנו פיתחנו אותו בקרב אוכלוסייה חלשה כמו דימונה, ירוחם.

נאור גוטקר: נערים מכל חתך העדות, העליות, מרוקאים, תוניסאים, רוסים.

נאור גוטקר: הוא מתפתח בצורה מעולה.

נאור גוטקר: פתחנו פרויקט שנקרא קריקט חוצה גבולות.

נאור גוטקר: זכינו שבועיים אחרי הרצח בדובאי בפרס עולמי לקריקט.

נאור גוטקר: בגלל שפיתחנו את זה בקרב האוכלוסייה הבדואית.

נאור גוטקר: כיום אנחנו הולכים בשילוב עם מרכז פרס לשלום, ומשלבים שוב את קרית גת, דימונה, ירוחם, וסמואה ויאטה, והדבר היחידי שמציק זה עוד פעם התקשורת.

נאור גוטקר: התקשורת, התקשורת.

נאור גוטקר: וללא התמיכה של אילת, שהיא עושה את העבודה, אנחנו לא יכולים להמשיך ולהתקדם, לעבוד ולגייס כספים וספונסרים זה דורש גם שעות מסך.

נאור גוטקר: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: אלכסנדר פרנקל.

אלכסנדר פרנקל: אני יושב-ראש התאחדות אושו.

אלכסנדר פרנקל: אמנם אנחנו מדברים על תקציב וכולם מבינים שבלי תקציב אי-אפשר לעשות ספורט, אי-אפשר להגיע להישגים ואחת מהבעיות של תקציב, מה שאני חושב, זה הקריטריונים שנקבעו גם בוועדת בורוביץ', גם קריטריון, קריטריון שמחלק את הכסף.

אלכסנדר פרנקל: הקריטריונים נקבעו כך שענף לא אולימפי, עם נציגים של אליפות אירופה, אליפות עולם, אם אני לא טועה, אף פעם לא יכול להגיע לתקציב של ענף אולימפי שלא עושה פעילות, אין לו אלופי עולם, אלופי אירופה וכו'.

אלכסנדר פרנקל: זו אחת מהבעיות, שענף אולימפי מההתחלה באופן אוטומאטי, מקבל מכפיל לתקציב ולא יכול לעשות שום דבר ולקבל תקציב הרבה יותר מענף אולימפי מהפעילות.

אלכסנדר פרנקל: לא אולימפי.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: רבותיי, אנחנו פה ממש לקראת סיכום, אני רק מבקש מכל מי שמדבר, אל תחזרו על אותם הדברים.

אלכס מילר: הבנו שיש בעיה עם התקצוב.

אלכס מילר: זה אחת מהבעיות הגדולות ולדעתי, גם שם ללא איזה שהוא פיתרון משמעותי, אנחנו לא נוכל להתקדם.

אלכס מילר: ענף משיכת חבל, פנדי, בבקשה.

פנדי טרבוש: אני מייצג את ענף משיכת החבל.

פנדי טרבוש: רק להזכיר שזה ספורט עולמי.

פנדי טרבוש: בעולם יש 38 מדינות חברות בהתאחדות העולמית ואנחנו, ההתאחדות הישראלית חברה בהתאחדות העולמית.

פנדי טרבוש: אני לא אדבר על תקציבים ולא אכנס לנישה הזאת, אבל אני כן רוצה להתייחס למה שנאמר בפתיח שלכם שמוסדות החינוך, בתי-הספר, זה הבנק, זה העיקר.

פנדי טרבוש: אני מבקש, בשנה שעברה, שנת 2009, 2010, התחלנו בליגה למשיכת חבל במגזר הערבי ופתאום נחסם.

פנדי טרבוש: השנה חסמו אותנו, אמרו – לא יהיה משיכת חבל.

פנדי טרבוש: אם אנחנו לא נתפתח, לא ניכנס לבתי-ספר, לא תהיה גם התפתחות.

פנדי טרבוש: אני חושב שזה ספורט של שלום, ספורט קבוצתי, ספורט שיש לו הרבה הרבה מעבר למשיכה עצמה.

פנדי טרבוש: זה ספורט קבוצתי, מבוסס על חשיבה, על יכולת גופנית.

פנדי טרבוש: אפשר גם לשלב פה את הירידה במשקל, כי זה ספורט שהוא עם מסה גדולה וגם מרחיק או בעצם מגן נגד אלימות.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: יורי גולדשטיין, אחריו אריק, אתה סוגר לנו את העניין ואני מסכם.

יולי יואל אדלשטיין: אני יושב-ראש איגוד הדמקה בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: האיגוד קיים משנות ה- 70 של המאה ה- 20 ועד היום, משום מה, משרד הספורט לא מכיר בנו כענף הספורט.

יולי יואל אדלשטיין: זה ממש מוזר, כי קיימנו פה בישראל פעמיים אליפויות עולם, מגיעים ספורטאים, מגיעים שחקני דמקה מכל העולם, ועדיין אנחנו לא מקובלים כאן כענף ספורט במשרד הספורט.

יולי יואל אדלשטיין: המצב הוא בלתי נסבל, כשהספורטאים שלנו, שמייצגים את מדינת ישראל בעולם צריכים לנסוע לחו"ל על חשבונם, אין שום תמיכה, אין שום דבר.

יולי יואל אדלשטיין: אני פשוט לא אחזור על כל הבעיות שכבר מנו כאן.

אלכס מילר: העניין הזה – הבנו, שאין הכרה בענף הזה.

אלכס מילר: OK, תודה.

בני קוגן: שלום לכולם.

בני קוגן: בעצם כולם פה בגלל אהבה לספורט, אף אחד לא הגיע לפה, אם זה מר אורי שפר, ד"ר שפר, אם זה חברי הוועדה ויושב-ראש הוועדה, הספורטאים והעוסקים, כולם עושים את זה מאהבה לספורט.

בני קוגן: כולם מבינים שהמצב כנראה לא טוב וצריך לעשות איזה שהוא שינוי בשביל שיהיה יותר טוב.

בני קוגן: עכשיו אני אתן דוגמה: זה איליה גראד, הדגל נקנה על-ידי איליה בחנות סטימצקי.

בני קוגן: איליה גראד, אם הוא לא היה מגיע בגיל 13 למועדון שלי, היום הוא היה בכלא.

בני קוגן: הוא היה בכלא.

בני קוגן: הוא היה פושע.

בני קוגן: כמו איליה גראד, יש לי עוד ארבעה, אחד מהם סגן אלוף אירופה.

אלכס מילר: איזה ענף?

בני קוגן: מואי תאי, אגרוף תאילנדי, גם עדיין לא מוכר, אבל זה בתהליך.

בני קוגן: אני לא מדבר על הספורט שלי.

בני קוגן: נקודה מספר אחת זה מפשע לספורט.

בני קוגן: אנחנו שוכחים את זה, אבל ספורט נותן מענה שאנשים לא יסתובבו ברחוב.

בני קוגן: לא רק בספורטאי קרב.

בני קוגן: הנקודה השנייה – בחוץ לארץ מעריכים אותנו יותר, בכל ענף כזה, לפי ההישגים שלנו ובארץ לא.

בני קוגן: במה זה בא לידי ביטוי?

בני קוגן: משרד הספורט התאילנדי שלח לארץ את נבחרת תאילנד הרשמית.

בני קוגן: אף אחד, שקיבלו הזמנה, לא בא.

בני קוגן: המשלחת הישראלית, נגד נבחרת תאילנד הרשמית, עם דוקטור ממשרד החינוך התאילנדי, לארגוני ספורט.

בני קוגן: אף אחד לא בא ללחוץ לו יד, אף אחד לא בא לתחרות בכלל, אף אחד לא בא לפגוש אותו, כי היה בטלוויזיה באותו יום איזה משהו, למרות כל ההזמנות שיצאו.

בני קוגן: גם מחברי כנסת, גם מעוסקים בספורט, גם מאנשי מינהל הספורט.

בני קוגן: זה היה באוגוסט לפני שנה וחצי.

בני קוגן: הכל יצא מהכיס שלנו.

בני קוגן: מה כן צריך לעשות, לדעתי?

בני קוגן: קודם כל, זה ועדה פרלמנטארית.

בני קוגן: אי-אפשר לדבר פה על תקשורת, כי זאת ועדה פרלמנטארית.

בני קוגן: לוועדה פרלמנטארית יש תפקידים מסוימים, לחברי כנסת, נציגי הציבור, יש תפקידים מוגדרים, שקשורים לחקיקה.

בני קוגן: והעניין הוא בעצם, קודם כל להסתכל אחרת.

בני קוגן: אנחנו פה לא מתעסקים בהובי, אנחנו פה מייצגים ספורטאי עילית, ברמה עולמית גבוהה.

בני קוגן: איליה גראד התאגרף בברסי, ביורו ספורט בשידור ישיר 19,500 מקומות ישיבה.

בני קוגן: 19,500.

בני קוגן: מכבי תל-אביב שיחקה בברסי בגמר, שבועיים לפני.

בני קוגן: יורוספורט שידור ישיר.

בני קוגן: אף אחד לא ידע מזה, אני לא מחפש את התקשורת, אני לא מחפש את החברים, אני אחפש את הכלים להוציא עוד 50 איליה גראד.

בני קוגן: ויש לי את הכלים.

בני קוגן: יש לי חבר'ה, כל-כך עניים במועדון, שאני לא יכול לשלם להם כרטיס טיסה.

בני קוגן: אותו דבר גם אתה, אותו דבר גם אתה, אותו דבר גם אתה.

בני קוגן: היום, רוב ענפי הספורט שלנו נמצאים במקלטים מסריחים באיזה טובה שבית-ספר עשה לנו, וזה לא מתאים.

בני קוגן: מה ועדה פרלמנטארית צריכה לעשות?

בני קוגן: תודה רבה.

אלכס מילר: זה בסדר.

אלכס מילר: אני אסביר לך, ועדה פרלמנטארית זה, אתה נמצא כרגע בוועדה פרלמנטארית.

אלכס מילר: יש דבר שנקרא ועדת חקירה פרלמנטארית.

אלכס מילר: בשביל להקים ועדת חקירה פרלמנטארית, אנחנו צריכים להיות בשלבים קצת יותר בעייתיים מזה.

אלכס מילר: לא נגיע לזה, אני מקווה מאוד, דרך אגב.

אלכס מילר: שאנחנו לא מגיעים לזה.

אלכס מילר: אבל תודה, אני חושב שהתמונה גם כאן ברורה מאוד.

אלכס מילר: אורי, שמעת בעיות, טענות ואת המצוקה.

אלכס מילר: תשמע, צריך כאן תשובות ואנחנו צריכים באמת לראות איך ניתן לבוא ולסייע לענפים האלו, זה הדבר הראשון.

אלכס מילר: הדבר השני, יש אפשרות לעשות את מה שעשו בטייוואן וישראל?

אלכס מילר: את התחרות של משחקי העולם?

אלכס מילר: אפשר להרים את זה?

אלכס מילר: אנחנו יכולים לשבת על מה צריך בשביל זה?

אורי שפר: אני חושב שזה דבר שהוא לא כל-כך מונח לפתחנו.

אורי שפר: ככל שהוא מונח לפתחנו, אני לא חושב שאנחנו לא מסוגלים.

אלכס מילר: כן, אבל אתה יודע שצריך תשתיות, צריך השקעה.

אורי שפר: כשאנחנו נקבל מאילת הצעה שיהיה כלול בה מה זה אומר, נוכל להגיד מה צריך לעשות כדי לארח משחקים שכאלה.

אורי שפר: אני, על פני הדברים, חושב שזה אפשרי.

אלכס מילר: אני חושב שזה הכרחי.

אורי שפר: אני חושב שזה אפשרי.

אלכס מילר: בוא נגיד משחקים אולימפיים אנחנו בטוח לא נרים כאן בזמן הקרוב.

אריק קפלן: זה אותן בעיות, אותן מדינות.

אריק קפלן: לא נראה לי שפתאום הערבים יחליטו לבוא לענפים לא אולימפיים דווקא כשאת האולימפיים הם מחרימים.

אורי שפר: אריק רצה להשיב למה שאני אמרתי ושאני אוכל אחר-כך.

אריק קפלן: אז אני אור מילה לפניך.

אריק קפלן: קודם כל, אין שוויון בפרסי השרה, עדיין הספורטאים האולימפיים מקבלים לפחות כפול ממה שאנחנו מקבלים, שנדייק.

אריק קפלן: בי"ת, התקציבים ממינהל הספורט לענפים אולימפיים עדיין יש בקריטריונים אצל דודו מלכה, יש מקדם אולימפי ויש השתתפות בגמר אולימפי וכדומה, דבר שאין אצלנו, ככה שגורם אצלם מכפלה שהתקציבים במינהל הספורט יהיו משמעותיים יותר.

אריק קפלן: דבר שלישי, אמור להיות פה דיון בכנסת על העברת עשרה מיליון כל שנה לוועד האולימפי.

אריק קפלן: לא זכור לי שאמור להיות דיון כזה על העברת סכומים דומים ללא אולימפיים, אז אי-אפשר להגיד שיש שוויון.

אריק קפלן: כל שנה יש כסף וטוב שיש כסף, אבל אני לא מכיר שיש דיון להעביר סכומים אפילו שמתקרבים לענפים הלא אולימפיים, אז בואו לא נגיד שיש שוויון.

אריק קפלן: דבר אחרון – מתקנים.

אריק קפלן: רק שתדעו, מ- 2006 עד 2010, מועצת ההימורים השקיעה מעל 500 מיליון שקל במתקנים.

אריק קפלן: ענפים שקשורים לאילת קיבלו כשני מיליון שקל.

יצחק לארי: לא מדויק, אריק, זה לא נכון.

אריק קפלן: זה מדויק.

אריק קפלן: זה כולל מגרשי כדורגל, פרויקט הסוב, אני מדבר על הכל.

אריק קפלן: אבל עדיין, זה ענפים שלא קשורים לענפים הלא אולימפיים, מה לעשות, וגם כשבונים.

אריק קפלן: ויש בעיה נוספת, כשמקימים מגרש כדורגל, הסיכוי ששחקן קריקט או רוגבי או פוטבול יעלה עליו, שואף לאפס, כי לפניו יש את הסבא של הנוער בכדורגל, שיעלה עליו.

אריק קפלן: דבר אחרון, אני רוצה להגיד משפט, אני אסיים דווקא עם אורי שפר וזה אני מאחל לעצמנו.

אריק קפלן: אורי שפר תמיד נותן דוגמה.

אריק קפלן: הוא היה לפני שנתיים בקנדה, נכון?

אריק קפלן: או בשנה שעברה, הוא אומר – כנס של כל המאמנים הכי טובים בקנדה, קנדה כידוע מעצמת ספורט, אנחנו מגרדים לה את האצבעות.

אריק קפלן: מי המאמן שנבחר למאמן השנה, בכלל, בענפי הספורט בקנדה?

אריק קפלן: מאמן סקי מים.

אריק קפלן: איך הוא אומר?

אריק קפלן: אם אני אבחר בארץ כמאמן השנה, מאמן סקי מים, ידיחו אותי מהתפקיד.

אריק קפלן: ברגע שנשנה את התפישה הזאת, אז אני יכול להיות רגוע.

אריק קפלן: כל עוד מנהל מינהל הספורט יבוא ויגיד – אם אני אבחר, ויש לנו ענפים שכאלה, מאמן סקי המים שהביא אלופי עולם, צריך להיות מאמן השנה.

אריק קפלן: אותו דבר בקראטה ובכדורת.

אריק קפלן: אבל כשזה יהיה, אז אנחנו לא צריכים ועדות.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: הטוטו, אתה רוצה להגיד כמה מילים?

אלכס מילר: בבקשה.

יצחק לארי: אני סמנכ"ל הכספים במועצה להסדר ההימורים בספורט.

יצחק לארי: אני לא רוצה לחזור על הדברים, אבל אני רוצה לציין שאנחנו מחלקים כסף לספורט בשני מישורים עיקריים.

יצחק לארי: אחד זה הקצבות שוטפות לאגודות ואיגודים, וכמו שציינו פה כולם זה מחולק על-פי אמות מידה שוועדה ציבורית קובעת.

יצחק לארי: אין לנו שום Say בעניין הזה.

יצחק לארי: לסבר את האוזן, בינואר 2010 התחלנו לחלק על-פי אמות מידה שוועדה ציבורית חדשה בראשות בורוביץ' קבעה ואמות המידה שהוועדה הזו קבעה, היטיבו עם הענפים הלא אולימפיים.

יצחק לארי: סך-הכל הענפים הלא אולימפיים מקבלים ב- 2010, וזה עוד לפני שסיימנו את השנה, קרוב ל- 10% יותר מ- 2009.

אלכס מילר: במקום ארבעה מיליון, חמישה מיליון, מתוך 60 מיליון.

יצחק לארי: אבל שוב, אילת כגוף שמקביל לוועד האולימפי, ב- 2004 קיבלה 200,000 שקל.

יצחק לארי: הקמנו ועדה ציבורית בראשות שופט, השופט קמא, משנת 2008 הם מקבלים כ- 2.4 מיליון ש"ח.

יצחק לארי: כלומר, זה שינוי דרמטי.

יצחק לארי: לגבי מתקנים, אני רוצה לציין.

יצחק לארי: לאילת יש קרן ייעודית שעבורה הם מקבלים 400,000 שקל בשנה, מ- 2009, היא גדלה מ- 200,000 שקל, שזה רק עבורם להכנות למשחקי עולם וכו'.

יצחק לארי: מעבר לזה, הם יכולים להגיש בקשות במסגרת הקרנות השונות.

יצחק לארי: אני אתן דוגמה – רק לאחרונה מימנו במסגרת קרן אליפויות אירופה ועולם, מימנו את כל ההכשרה של פארק בגין, לארח את אליפות העולם בסקי מים, דבר שהיה מאוד מאוד מוצלח.

יצחק לארי: מעבר לזה, בנוסף יש קרנות המיועדות להקמת מתקנים לציבור הרחב.

יצחק לארי: לדוגמה אולמות.

יצחק לארי: גם ענפי אילת נהנים מזה, זה לא נכון, לדוגמה, אם אנחנו בונים אולם ביישוב, אולם רב תכליתי, גם ענפים באמנויות לחימה, כגון קרטה, נהנים מהאולמות האלה, כנ"ל לגבי מגרשי ספורט.

יצחק לארי: אם יש בעיה נקודתית ביישוב מסוים, אם ראש העיר שם לא נותן את זה לענף כזה או אחר, זה בעיה אחרת.

יצחק לארי: כך שהמצב הוא בהחלט הרבה הרבה יותר טוב מאשר היה בעבר.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: אורי, אתה מסכם, נשמח אם תיתן לנו כאן איזו בשורה, לחבר'ה הנפלאים שנמצאים כאן.

אורי שפר: הייתי בטוח שזה יגיע.

אורי שפר: אני מקווה שאני אוכל להיות בראש אחד אתך.

אלכס מילר: בבקשה.

אורי שפר: אני אתחיל בנושא של המתקנים.

אורי שפר: באמת, יש תוכנית שאריק שותף לה, שנקראת 2020, של שינוי דרמטי בהיקף המתקנים במדינת ישראל.

אורי שפר: כולנו צריכים להבין שהמתקנים 98% מהם, הם בבעלות הרשויות ואנחנו מיפינו את כל המתקנים שבארץ, על הבסיס הזה נבנתה תוכנית מתקנים 2020 של המועצה להסדר ההימורים, הטוטו Winner.

אורי שפר: תהיה השקעה מאוד מסיבית במתקנים בעשור הנוכחי ואני קורא לכם להיות מעורבים במקומות שאתם פעילים, כדי שייקח ראש הרשות בחשבון את הצרכים שלכם גם.

אורי שפר: ולא רק שכל פעם נגיד שיש צרכים של סקטור אחר ולא משנה כעת מהו הסקטור.

אורי שפר: לעניין ענפים אולימפיים, אני חושב שצדק מי שטען כאן שאין לעשות השוואה בין ענפים אולימפיים לענפים לא אולימפיים.

אורי שפר: זו במה אחרת, זה היקף פעילות שונה לחלוטין, משאבים כספיים שונים לחלוטין ואין ברגע זה, זו תמונת עולם, זה לא תמונה של ישראל, זו תמונת עולם.

אורי שפר: חשוב שנבין, שכשאני מדבר על שוויון בחלוקת המשאבים, אני לא אמרתי שהמשאבים הם שווים.

אורי שפר: אמרתי שאמות המידה הן שוויוניות וכך הם פני הדברים ואני מאוד גאה בכך.

אריק קפלן: זה לא נכון.

אורי שפר: הסכומים הם לא שווים.

אריק קפלן: כי אמות המידה שונות.

אריק קפלן: כשיש מקדם אולימפי שנותן אוטומאטי פי שישה, אז זה לא שווה.

אורי שפר: זה שווה.

אורי שפר: בהיבט השוויוני, הוא שוויוני.

אריק קפלן: אתה תקבל אותו דבר, רק את זה אני מכפיל בשש.

אורי שפר: בהחלט, בעניין הזה אני מוכן שנעשה בדיקה.

אלכס מילר: יופי.

אורי שפר: אנחנו היום עם מקדם X. אנחנו ניקח על עצמנו לבדוק את מקדם ה- X, האם הוא במקום שלו, האם הוא גבוה מדי, האם הוא נמוך מדי, מה זה אומר לגבי הענפים הלא אולימפיים.

אורי שפר: במבחני התמיכה, אנחנו נעשה עכשיו בדיקה ואני לוקח על עצמי לעשות את הבדיקה הזאת.

אורי שפר: בכל מה שקשור לאי-הכרה בענפים.

אורי שפר: ישבו פה כמה ענפים שטענו שהם לא מוכרים.

אורי שפר: אז קודם כל, אני רוצה לומר שיש לא מעט ענפים בישראל, שהם לא מוכרים.

אורי שפר: אני כתוצאה מכך מיניתי ועדה לפני כחצי שנה, שבראשה עומד פרופ' רוני לידור, גם ספורטאי בעבר וגם ראש המכללה בווינגייט כיום.

אורי שפר: יחד אתו בוועדה יושבים חמישה מומחים מהאקדמיה, כדי להביא לנו הגדרה של מהו ספורט ואילו ענפים צריך מינהל הספורט להכיר בהם כספורט.

אורי שפר: יש הרבה מאוד חילוקי דעות בעניין הזה, גם בעולם ולא רק אצלנו, ואנחנו נקבל את המלצות הוועדה, יותר נכון נקבל את מסקנות הוועדה והמלצותיה ונדון עם השרה במה אנחנו מאמצים ומה אנחנו אולי לא מאמצים.

אורי שפר: אבל בהחלט נעשתה עכשיו בדיקה מאוד יסודית של הנושא הזה.

אורי שפר: כשאתה מציין, אריק, שכל שנה מדברים על הכנות אולימפיות, בתקציב הכנות אולימפיות אני רוצה שנדע שזה שם.

אורי שפר: בתוך השם הזה מקופלות גם ההכנות הפרה-אולימפיות וההכנות הלא אולימפיות.

אורי שפר: כשאנחנו מדברים על תקציב ייעודי מיוחד להכנות למשחקי העולם, הוא נכלל בתקציב ההכנות האולימפיות.

אורי שפר: ותקציב ההכנות הלא אולימפיות, של אילת, הוא למעשה מיושם במאה אחוז, אחד על אחד, כמו בהכנות האולימפיות.

אורי שפר: כל ספורטאי אולימפי או לא אולימפי, מקבל בהתאם לתוכנית העבודה שנקבעה עם האיגוד שלו והיחידה לספורט תחרותי בענפים הלא אולימפיים, את מחנות האימונים, את המאמנים, את השהייה בחו"ל, כפי שהוא זקוק לה.

אורי שפר: וזה שינוי מאוד משמעותי שבוצע בשנים האחרונות ואנחנו תומכים.

אורי שפר: אנחנו הרחבנו אותו, היחידה לספורט תחרותי לא הוקמה בשנה האחרונה, אבל אנחנו מאוד מאוד גאים בשינוי הזה ושמחים עליו ואני חושב שאריק הוא שותף לדרך הזו ומאוד מאוד מרוצה מהמהלך הזה.

אורי שפר: לכן אני אומר, מה שנשאר לנו לעשות זה לבדוק את מבחני התמיכה, לבדוק את הקריטריון האולימפי או את השקלול האולימפי בהשוואה לענפים הלא אולימפיים ולראות אם עשינו נכון או אם יש טעם לשנות ולתקן.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: טוב, חברים, אני רוצה לסכם.

אלכס מילר: קודם כל, אני רוצה להודות ולברך את כל האורחים שלנו, ספורטאים, מאמנים, את אילת, את אותם האנשים שתורמים מעצמם למען הספורט בישראל וכל מי שהגיע לכאן ולוקח חלק בקידום הספורט וכמובן משרד הספורט, על אותה עבודה שנעשתה, ועל התרומה הגדולה למדינה.

אלכס מילר: זה דבר ראשון.

אלכס מילר: דבר שני, אני רוצה להגיד שאנחנו נקיים ישיבה.

אלכס מילר: בישיבה הזו, אנחנו נבחן את עבודתו של משרד הספורט על כך שיבחנו גם את ההיבט של המקדם, גם את ההיבט של התקצוב, העניין של ועדת בורוביץ'.

אלכס מילר: אני גם רוצה לקיים על זה ישיבה נפרדת אתכם.

אורי שפר: אני רק רוצה שנדע את העובדות לגבי ועדת בורוביץ'.

אורי שפר: כפי שציין איציק לארי, בחודש ינואר התחילו התשלומים לפי ועדת בורוביץ', אבל ההיקף המלא של ועדת בורוביץ' יהיה רק ב- 2012.

אורי שפר: מכיוון שבשנה הראשונה רק אפשר לשנות ב- 10% את היקף המשאבים הכספיים שמועברים לאיגודים, אם הם צריכים להיפגע, הגוף שנפגע.

אורי שפר: יותר מ- 10%.

אלכס מילר: אני רוצה להגיד לכם, כחבר כנסת, כיושב-ראש הוועדה, שמבחינתי, אין לי שום הבדל בין ענף כזה או אחר.

אלכס מילר: כל ספורט מבחינתי זה דבר שהוא דבר טוב ואני לא רואה שום הבדל ואני גם חושב שהגיע הזמן שגם, ממלכתית, תהיה התייחסות שהיא התייחסות ממלכתית.

אלכס מילר: כי אם המדינה לוקחת אחריות על עצמה, על כל הספורט ועל כל אזרחיה, אז ההתייחסות צריכה להיות ממלכתית ואפשר להגיע לזה.

אלכס מילר: אפשר להגיע לזה.

אלכס מילר: כמובן, גם בהיבט הרווחים, שיש לאותם האיגודים שהם נמצאים בענף אולימפי, אי-אפשר להשוות אותם ל-לא אולימפי.

אלכס מילר: ההבדל הטבעי הוא קיים.

אלכס מילר: אבל אני חושב שמבחינת המשרדים, מבחינת ממלכתיות, לא צריך להבדיל, כי זה גם עושה איזה שהוא קרע פנימי, בסופו של דבר, בין הספורטאים.

אלכס מילר: אני חושב שגם אנחנו, כחברי כנסת, אנחנו מסתכלים על זה בהיבט הממלכתי, וכך גם הרשות המבצעת צריכה להתקדם לכיוון של להסתכל בנושא של הספורט בכיוון הרבה יותר ממלכתי מכפי שקורה היום.

אלכס מילר: נושא המחקר, אנחנו נעשה.

אלכס מילר: נעשה ישיבה על הכנות אולימפיות בינואר ותיאום עם הוועד האולימפי ומשרד הספורט, אנחנו נעשה ישיבה נפרדת על הנושא של שילוב וחיבור עם מערכת החינוך, עם החינוך הגופני.

אלכס מילר: תודה רבה, הישיבה נעולה.