ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 363, 2010-11-10 09:00

אילן גילאון: בוקר טוב, היום יום ד', 10 לנובמבר 2010, ג' בכסלו תשע"א.

אילן גילאון: הנושא: הצעה לסדר היום, דיון מהיר, מצוקתן של נערות ערביות בסיכון של חברי הכנסת סעיד נפאע ועפו אגבאריה.

אילן גילאון: בבקשה, חבר הכנסת סעיד נפאע.

סעיד נפאע: קיבלתי את המכתב של הפורום לציון היום הבינלאומי למאבק בעוני שהיה מופנה ליושב ראש הוועדה, משום מה הנושא הזה לא נכלל בדיונים שהיו באותו יום, אבל כאשר קראתי את החומר המצורף, את האמת, הדברים שנאמרו שם הם מסמרי שיער, לכן ראיתי מן הנכון שהדיון הזה יובא בפני הוועדה.

סעיד נפאע: פניתי לחברי, חבר הכנסת עפו , ואז בשיתוף פעולה אנחנו הצלחנו להביא את הנושא לדיון מהיר, אני מודה לוועדה שהעלתה בסופו של דבר את הנושא לדיון.

סעיד נפאע: אני אתייחס לאותו מסמך אשר הוכן על ידי הפורום, על פי אותו מסמך למעשה שתי מצוקות עיקריות סובלות מהן הנערות הערביות – המצוקה הכלכלית שרק אתמול למדנו את נתוני דוח העוני, המצוקה הכלכלית מהווה סיבה רצינית להדרה של אותן נערות.

סעיד נפאע: אצטט את אחד ממנהיגי המפלגה הקומוניסטית הדגולים שפעם אמר – "גם אם לא יירד גשם - אז אשמה הממשלה".

סעיד נפאע: אני רוצה להגיד שבמקרה הזה האשמה מחולקת, אין ספק.

עפו אגבאריה: אני חושב שבאותו זמן שהוא אמר את זה זה היה נכון.

סעיד נפאע: אני רוצה לראות היום את הדברים שזה לא רק אשמה על הממשלה, אלא גם אנחנו באיזשהו מקום אשמים.

סעיד נפאע: כאמור, כאשר נרצחות אצלנו נערות על רקע של כבוד המשפחה, אני לא יודע מה אשמה הממשלה בנושא הזה.

סעיד נפאע: בכל אופן, אציג כמה מספרים כדי לסבר את האוזן.

סעיד נפאע: "על פי אותו דוח יש לציין כי בין השנים 2003-2007 חלה ירידה באחוז הנערות הערביות הזכאיות לתעודות בגרות, כ-20% מהנשים הערביות הן בעלות השכלה על תיכונית, רק 20%, לעומת כ-48% מהנשים היהודיות.

סעיד נפאע: כ-30% מהנשים הערביות הן בעלות השכלה יסודית בלבד, לעומת 9.5% מהנשים היהודית.

סעיד נפאע: לאור המצב הזה ישנו קושי במציאת העבודה.

סעיד נפאע: שיעור המועסקות בכלל אוכלוסיית הנשים הערביות בגיל העבודה הוא 17.5% בלבד, משמעות הדבר היא כי 5 מכל 6 נשים ערביות בגיל העבודה אינן עובדות".

סעיד נפאע: נתונים אחרים שחשוב שהוועדה תשמע – מדובר לפי הערכות שבישראל נמצאות כ-30 אלף נערות המוגדרות כנערות שבמצוקה, 30% מהן ערביות כ-10 אלפים, אבל המטופלות לפי נתוני משרד העבודה והרווחה - - -

אילן גילאון: מתוכן שליש הן נערות ערביות.

סעיד נפאע: כן, 30% ערביות, אבל המטופלות מתוך ה-10 אלפים אלה למעשה רק 4,500 נערות, כי לפי נתונים שנמסרו על ידי משרד הרווחה מטופלות היום  4,500 נערות ערביות בשרותי הרווחה, ואולם השירותים הקיימים אינם מספקים ניתוח הנתונים.

סעיד נפאע: נושא אחר שחשוב וראיתי לנכון להעלות אותו באיזשהו מקום - הוא קשור, כי חלק מהנערים האלה גם נערות - המדובר על ילדים המטופלים בהשמה חוץ ביתית.

סעיד נפאע: לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה 2009, מקרב 8,171 ילדים המטופלים בהשמה חוץ ביתית בישראל, רק 754 הם ילדים ערבים.

אילן גילאון: על איזה גילאים אנחנו מדברים?

סעיד נפאע: נערות עד גיל 25, יש סיווג שייכללו עד גיל 25, הם חילקו את זה לקבוצות, מתחת לגיל 18, ובין 18 ל-25 אם אני לא טועה, אבל לפי הדוח לפחות הבנתי שיש קבוצה שבין 18 ל-25 שגם נכללת בקטגוריה הזאת של הנערות.

סעיד נפאע: אבל מה שיותר מדאיג, למשל בסעיף הזה שאני ציינתי – מוקצה סכום של 46 מליון 733 אלף שקלים חדשים הוקצו לנושא השמה חוץ ביתית,  מתוך זה למגזר הערבי ליישובים הלא יהודיים, כך כתוב בדוח -  320 אלף זה 0.007%.

אילן גילאון: חבר הכנסת עפו, אולי תתרכז בפן העקרוני והמדיני כדי שהנתונים האלה ודאי יוזכרו על ידי - - -

סעיד נפאע: זה המצב למעשה זה הרקע.

סעיד נפאע: לגבי המענים, איפה שלא תיגע - אם אתה נוגע במקלטים המצב הוא בלתי נסבל.

סעיד נפאע: אם אתה נוגע בדירות המעבר המצב הוא בלתי נסבל.

סעיד נפאע: אם אתה נוגע במעון נעול, כל המענים שאמורים לענות על המצוקות האלה, למעשה המצב הוא ממש בלתי נסבל.

סעיד נפאע: אני לא רוצה להלאות את הוועדה ביתר הנתונים.

סעיד נפאע: בסופו של דבר, כבוד היושב ראש, השאלה שאני רואה לנכון לסיים בה את הדיון מה הם צריכים לעשות.

סעיד נפאע: היות והמצב הזה הוא מצב כרוני, הוא לא ייגמר לא במסקנות של ועדה – כאמור אני לא מטיל ספק בחשיבות המסקנות והדיון, אבל אני מקווה שגם חברי מר עפו אגבאריה יסכים להצעה הזו שתוקם איזושהי ועדה משנה של ועדת העבודה והרווחה שתעקוב אחרי הנושא הזה.

סעיד נפאע: אני יודע שזה לא קל, אבל נדמה לי שהנושא מחייב.

אילן גילאון: הנושא של דיון דחוף כדי להעלות נושא לסדר היום ולשאול את המקצוענים מה קורה בעניין, וגם להמליץ המלצות מה שנקרא "עשה".

אילן גילאון: יש דברים שיש לעשות כאן, הפערים כאן הם פשוט בולטים מדי אם אנחנו מדברים על יחס כזה מתוך 30 אלף, שליש הן נערות ערביות, זאת אומרת, שהן פי שישה, וגם הפער הזה בין כ-10 אלפים לבין 4,000 מטופלות, כלומר האם הדיווח זורם, הוא מגיע לאן שהוא, אם מישהו יודע שיש 10 אלפים, סימן שיש דיווח לפחות על 10 אלפים, מה קורה לגבי היתר.

עפו אגבאריה: הזכיר חברי חבר הכנסת סעיד נפאע שהבעיה היא המוקד, זו הבעיה הסוציו-אקונומית של המשפחות הערביות.

עפו אגבאריה: ראינו מהדוח האחרון שכמחצית מהמשפחות הערביות הן מתחת לקו העוני.

עפו אגבאריה: למה זה מביא?

עפו אגבאריה: מעשית בחברה זה מביא לזה שיש נשירה קשה של הבנות בבית הספר התיכון.

עפו אגבאריה: אני פשוט רוצה קצת לחדד את הדברים ולהראות כי הנשירה היא בגלל המצב הסוציאלי שלא יכולים ללמד את הבנות, אין להם מספיק אפשרות ללמד את הבנות.

עפו אגבאריה: פה נכנס גורם חברתי - איזשהו מכבש על הבנות כדי להתארס, אז הבנות בכיתות י' י"א מתחילות להיות חלקן מאורסות ואז זה כבר לא האפשרות שלהן ללמוד.

עפו אגבאריה: כתוצאה מכך הנשירה היא קשה.

עפו אגבאריה: כתוצאה מכך שהאירוסין והנישואין הם בגיל כזה מוקדם, אז בהכרח זה גובל באיזושהי אלימות כלפי האוכלוסייה הזאת.

עפו אגבאריה: נוצרים כל מיני חיכוכים וקרעים ואז נוצרת הבעיה שאין מענה לילדות האלה לאן ללכת ולמי לפנות.

עפו אגבאריה: הנגישות של המוסדות האלה שהן יכולות לגשת אליהן אינה קיימת, והדבר השני, המחסור החמור במוסדות האלה.

עפו אגבאריה: אם למשל ניקח שלכל המגזר יש 30 משרות של עובדות סוציאליות שמטפלות בדברים כאלה בכל המגזר הערבי על מליון וחצי אנשים, אני חושב שזה רק מראה מה היחס שהשלטונות נותנים לבעיה הזאת.

עפו אגבאריה: בעיה ישנה שישנה, וזה כבר התחיל להתפתח בזמן האחרון במגזר הערבי, שיש משפחות "אומנה" בעיקר משפחות אומנה לנערות כאלה שיש להן את הבעיות בבית, ובגלל אלימות בתוך המשפחה, אז כאילו מוצאים להן את הפתרון על ידי משפחות אומנה.

עפו אגבאריה: אבל מה הבעיה עם משפחות אומנה?

עפו אגבאריה: שזה עד גיל 18 אחרי גיל 18 אין לאן ללכת.

עפו אגבאריה: הן לא יכולות להישאר אצל המשפחה האומנת, והן צריכות לחזור למשפחה האלימה, זה דבר שאולי במגזר היהודי קצת פתור מפני שהילדות אחרי גיל 18 או שמתגייסות, או עושות שירות לאומי, או שיש פנימיות, דבר שלא קיים במגזר הערבי.

חנין זועבי: תגיד שזה לא תלוי בשרות.

אילן גילאון: בינתיים הנערות במצוקה.

עפו אגבאריה: כן.

עפו אגבאריה: אז זה שאנחנו אפילו לא יכולים לתת להן את המענה הזה שהן יכולות להישאר אצל המשפחות האלה לעוד שנה או שניים כמו מקלט, לתת להן את האפשרות או ללמוד, או אפילו להתחתן זה לא משנה.

עפו אגבאריה: גם המקלט הזה שהוא כזה לא קיים כמעט ולא קיים, גם את זה אנחנו מקצרים.

עפו אגבאריה: אני מצטרף לבקשה של חברי חבר הכנסת סעיד, שאם באמת אפשר לעשות איזושהי ועדת משנה, שאת הדברים האלה לעמוד על ביצוען, ולא רק על - - -גם את זה אנחנו מקצרים.

עפו אגבאריה: אולי במגזר היהודי קצת פתור, או שיש פנימיות דבר שלא קיים

חנין זועבי: אני לא אחזור על הסטטיסטיקה ולא אחזור על הנתונים, אבל רק לחדד את הבעיה בשלושה מסלולים.

חנין זועבי: המסלול הראשון שפירטו חברי הכנסת הוא המסלול של השירותים ושל המקלטים שהמענה הוא על כ-20% ל-30% מהצורך בלי להיכנס למספרים, אני חושבת שיש למקצועניות את המספרים.

חנין זועבי: המישור השני, הוא מחסור בעובדים סוציאליים עצמם - זה לא רק במקלטים, לא רק בבניינים, אלא גם בשירותי הרווחה בעובדים ובעובדות בשירותי הרווחה.

חנין זועבי: הפן השלישי – הוא התאמה תרבותית שאנחנו כן חייבים לדבר עליה, גם כאשר יש מקלטים, גם כאשר יש עובדים סוציאליים, יש אי התאמה בין התרבות, שפה, של המקלט של השירותים האלה, לבין האוכלוסייה כך שלפעמים החסם הוא אי התאמה תרבותית לפעמים יכולה נערה לפנות לעובד סוציאלי או עובדת סוציאלית יהודיה, אבל המחסור כאן, לא שאין עובדים סוציאליים, המחסור כאן הבנה התרבותית, הרגישות התרבותית, אז שלושה חסמים או שלושה מישורים לבעיה.

חנין זועבי: גם הבעיה של לא רק האלימות - אלימות הפיזית.

חנין זועבי: בשביל לטפל, צריכים אולי גם לאפיין או לעקוב אחר מקומות גיאוגרפיים שבהם בסופו של דבר חייבים שתהיה לנו אג'נדה, העדיפויות, כי הם מדברים על פרוייקט, הם מדברים על הצורך, אולי הצורך הוא 40-50 מליון שקל.

חנין זועבי: אבל אני חושבת, ותתקנו אותי שהבעיה היא הרבה יותר חמורה באזור המרכז של לוד ורמלה, שם אני חושבת שאנחנו צריכים להתחיל.

חנין זועבי: אם נשים אג'נדה, אם נשים תכנית פעולה קונקרטית, שם נרצחו בלוד, או ברמלה 7 נשים בשנים האחרונות.

חנין זועבי: רק לפני שנה הכריזו על תכנית לחיזוק לוד, הכריזו ואמרו והתייחסו, ואמרו מתקנים 4 מליון שקלים נוספים לשנה יוספו תקנים לעובדים סוציאליים.

חנין זועבי: תשאל מה מהם לעובד סוציאלי ערבי ביחס לחומרת המצב בלוד ורמלה, אני חושבת, שאלתי, פחות מתקן אחד בלוד.

חנין זועבי: כלומר, גם כאשר מכריזים על אזור גיאוגרפי שהוא אזור בעל דרגת חירום ומתייחסים למצוקה של האוכלוסייה הערבייה, לא משקיעים שם.

חנין זועבי: אתה מדבר על רצח על כבוד המשפחה, כמובן הוא לא כבוד הוא פשע חמור, אבל לפעמים חוסר ההרתעה וחוסר הענישה ואוזלת ידה של המשטרה, ופה אנחנו גם כן צריכים להכניס את המרכיב של המשטרה בהרתעה נגד אלימות, ובמחסור בתכניות לימודים שמחזקות את הנערות בשביל לגשת להגיש תלונה, אבל המקרים של רצח ושל אלימות קשה עד כדי רצח, אני חושבת שצריכים גם לתכנן אם לקבוע אג'נדה, אני קובעת 2 אלמנטים.

חנין זועבי: אזור גיאוגרפי של המרכז, והמקרים של מקרי הרצח נגד הנשים הערביות.

אילן גילאון: תודה חברת הכנסת זועבי.

אילן גילאון: בכל אופן אני מציע כדי שנהיה מעשיים קצת בדיון שלנו, לא להרחיב את היריעה מעבר לנושא של נערות במצוקה, אחרת לא נפתור את הבעיה.

חנין זועבי: נערה במצוקה בסופו של דבר היא תרצח, לפעמים היא נרצחת.

אילן גילאון: שמעתי גם מנהיג של מפלגה קומוניסטית שאמר שבאנשים בלתי שווים מטפלים בצורה בלתי שווה כדי להביא לאיזשהו שיוויון בסיסי, לכן הייתי רוצה לראות קודם כל מהי רמת הקיפוח, כאן המספרים מדברים בעד עצמם, ואיפה ומה צריך לעשות מיידי וקונקרטי ביותר, כי אם אנחנו נתרחב לבעיות גם של כבוד המשפחה, וגם של אלימות, אנחנו לא נגיע למה שאני הייתי מאוד רוצה להגיע באמצעות ועדה או באמצעות תשובות כאן.

אילן גילאון: הייתי רוצה הגדרות קצת יותר מקצועיות, מה ניתן לעשות, מה חסר.

אילן גילאון: ברור לגמרי שיש כאן בעיה מאוד מרכזית עם הרשויות הערביות, כי כל המצ'ינג לא מתקיים משום שהרשויות לא איתנו מצד אחד, ואנחנו באיזשהו מעגל קסמים מתמיד כל הזמן.

אילן גילאון: מצד אחד הרשויות לא יכולות לקיים את זה, מצד שני, משרדי ממשלה לא מצטרפים לעזור למקומות שאנחנו לא יכולים לתת מצ'ינג עם תקציבים.

אילן גילאון: נתחיל עם משרד הרווחה.

איילת כוכבי: אני מפקחת ארצית על הטיפול בחסות הנוער.

איילת כוכבי: לגבי המענים החוץ הביתיים שיש כרגע בחסות הנוער לנערות ערביות ואני אתחבר למה שחברת הכנסת אמרה שאני מאוד מסכימה איתה.

איילת כוכבי: כרגע בחסות הנוער יש מעון נעול לנערות ערביות שהוא מקביל למעון צופיה שזה לנערות יהודיות.

איילת כוכבי: למעון הזה יש 36 מכסות לנערות, הוא קיים כבר 4 שנים בערך קצת יותר, מעולם לא היו שם יותר מ-12 נערות, למרות שמוחזק שם צוות שאמור לעבוד עם 36 נערות.

איילת כוכבי: קשה מאוד להגיע לנערות האלה, הנערות שמגיעות הן באמת הנערות הקשות ביותר, הן מגיעות מפורקות ומאוד קשה לעשות איתן כבר עבודה.

איילת כוכבי: המעון קיים בג'וליס אל בוסתן.

עפו אגבאריה: המעון היחיד.

איילת כוכבי: הוא המעון היחיד.

איילת כוכבי: קודם כל נערות מקופחות תמיד, אבל גם ליהודיות יש מעון אחד לאבחון בשעת משבר ומעון נעול זה הגבלה של צופיה, רק בצופיה יש כל הזמן רשימות המתנה, כל הזמן חירומים, באל בוסתן אנחנו לא מצליחים להגיע למלא את ה-36 מקומות של הנערות.

איילת כוכבי: אני חושבת שזה נופל על החלק  התרבותי גם של חבירה לרשויות, וגם להוציא את הדברים החוצה ולראות איך אנחנו מגיעים לנערות, כי אני בטוחה שיש 36 נערות במצוקה שהן צריכות הגנה שם, וגם מבחינת העבודה שלנו פנימה.

אילן גילאון: במה את תולה את הדבר הזה שיש יותר מטפלים - - -

איילת כוכבי: אני חושבת שאנחנו לא השכלנו, אנחנו לא מצליחים לחבור ברמה התרבותית ולפלח את זה.

איילת כוכבי: מה המענים האמיתיים שנערות ערביות צריכות חוץ ביתיות, אני מדברת על הקצה, כי המעונות של ילד ונוער היותר קלים מלאים בדרך כלל.

איילת כוכבי: המעונות הקשים שזה חסות הנוער שזה הגבלה למסילה, צופיה, מעולם לא מלאים, גם ההוסטלים של הנערות מעולם לא היו מלאים, כאן באבו גוש "אל נעמה", הוסטל שהוא מעולם לא היה מלא.

איילת כוכבי: כרגע יש בו 8 נערות וזה שיא שיכול להיות שם 15 או 16 נערות.

איילת כוכבי: אני חושבת שדווקא הנערות שמופנות להוסטלים היהודים, יש נערות מערים המעורבות, כמו יפו לוד, שלפעמים נערות מעדיפות להגיע להוסטלים יהודיים, בגלל שהן גדלו בבתי ספר יהודיים, בגלל ההיסטוריה, חלקן ילדות של משת"פים, וגם אז יש בעיה להכניס אותן.

איילת כוכבי: תמיד יש נערה או שתיים בחלק מההוסטלים, נערות ערביות בהוסטלים  יהודיים, אבל את המעונות שנבנו לאוכלוסייה של נערות לא מצליחים למלא אותם.

אילן גילאון: כאן אנחנו מדברים על אוכלוסייה של 10 אלפים שהם מדווחים - - - המדובר ב-12 נערות.

איילת כוכבי: איך זה עובד?

איילת כוכבי: עובדות מהקהילה אמורות להפנות את החומרים אלינו, ואנחנו אמורים לקבל אותם בגדול, כך זה עובד בצופיה, עובדת מפנה אליי חומר, אני מפקחת על צופיה אז אני יכולה להגיד את זה, ואז אנחנו מכניסים את הנערות.

איילת כוכבי: אני חוזרת זה מעון נעול להגן עליהן, זה לא בגלל שהן עשו איזה עבירה, או רוצים להוציא אותן מהחברה לתקופה מסויימת ולהחזיר אותן אחר כך.

סעיד נפאע: המעון הנעול הזה למעשה השהייה בו היא מוגבלת לשלושה חודשים.

איילת כוכבי: היום כבר יותר משלושה חודשים.

אילן גילאון: תסבירי את ההבדל בין מעון למקלט.

איילת כוכבי: במקלט נערה צריכה להבין שהיא צריכה עזרה, זאת אומרת, היא צריכה להביע איזשהו סוג של מוטיבציה שהיא רוצה להגיע שם, כי המקלט הוא מקום פתוח, הוא מקום חסוי, אבל הוא מקום פתוח, נערה יכולה לברוח.

איילת כוכבי: מעון נעול – בית משפט בכפייה קובע שהנערה הזאת נמצאת בסכנה מאוד גדולה, לכן היא חייבת להגיע למעון נעול, ואז מוציאים צו מעון נעול לנערה וזה בניגוד לרצונה, אגב, גם אצל הבנים.

איילת כוכבי: אצל הבנות זה לא מגיע על רק עבירות פליליות.

אילן גילאון: כאשר מדברים על נערות במצוקה, יש פרופיל עברייני במקרה הזה, יש נרקומניות, יש זנות, יש מה?

איילת כוכבי: יש שני צווים שאפשר להפנות למעון נעול, צו אזרחי שזה לצורך הגנה וצו פלילי, אצל הנערות בכלל גם היהודיות וגם הערביות 95%, 96% מופנים על הצו האזרחי לצורך הגנה בגלל הפגיעות המאוד קשות שהן עוברות בבית ובחוץ, 5% או 4% כבר יש להן עבירות אבל זה עבירות לייט, בגלל שהכריחו אותן לעסוק בבלדרות בסמים או כל מיני דברים כאלה במובן הזה.

עפו אגבאריה: זה בעיקר הגנה מהמשפחה.

איילת כוכבי: לגבי נערות מעל גיל 18, יש לנו הוסטל אחד שהוא נותן מענה לנערות יהודיות.

אילן גילאון: אני לא מבין, 10 אלפים נערות כאלה במצוקה הציג חבר הכנסת נפאע נמצאים במגזר הערבי.

איילת כוכבי: נכון, הן לא מופנות למעונות האלה.

אילן גילאון: אנחנו מדברים על אותו מעון נעול אחד שיש בו 12 נערות.

נואל אבו חטום: לשאלתך, אנחנו מטפלים ה- 10 אלפים נערות, קודם כל זה לא 10 אלפים נערות, אבל נגיד שזה 10 אלפים נערות מטופלות, הן מטופלות על רצף של נערות בסיכון, נערות שכבר נמצאות במסגרות הבית שצריכות טיפול אינטנסיבי כשהן נמצאות בתוך הבית, ואנחנו מוצאים להן מסגרות בתוך הקהילה.

נואל אבו חטום: כמו בתים חמים, כמו הסדנאות להעשרה והעלאת המודעות, כמו כל מיני סדנאות  כדי לעשות להן טוב בחיים, לפעמים תכניות בקיץ, קייטנות, חוגי העשרה ודברים כאלה.

נואל אבו חטום: קצה הרצף הן הנערות שאיילת דיברה עליהן עכשיו, הן הנערות שצריכות סידור חוץ ביתי או במקלט כשהנערה נמצאת במצב סיכון וסכנה, כשהנערה לא יכולה להישאר בתוך מסגרת המשפחה, כאשר המשפחה מהווה סכנה על הנערה עצמה.

אילן גילאון: אתן מתארות את המצב כאילו שכל הנערות במצוקה, המצוקה שלהן שהן קורבנות של אלימות במשפחה.

נואל אבו חטום: חלק ניכר מהנערות המטופלות, הן מטופלות בגלל אלימות במשפחה.

נואל אבו חטום: אלימות יכולה להיות אלימות  מילולית, אלימות פיזית.

נואל אבו חטום: אנחנו מדברים גם על אלימות מינית.

אילן גילאון: תגדירו לי מהי נערה במצוקה, אני יודע מה זה נערה במצוקה במגזר היהודי.

נואל אבו חטום: אותו דבר במגזר הערבי.

אילן גילאון: פרופיל עברייני נרקומני.

איילת כוכבי: לא חייבת להיות עבריינית, היא לא חייבת להיות נרקומנית, היא יכולה על רקע של כל מיני דברים.

איילת כוכבי: יכול להיות שהבית שלה לא מספק את זה, יכול להיות נערה שההורים שלה עבדו וניסו מתחת לקו העוני והיא היתה צריכה לבד לגדל את האחים שלה, ואיכשהו בגיל ההתבגרות התפרץ איזשהו - - -

אילן גילאון: יפה, יש לדבר הזה פתרון פנימי, למשל, במגזר הערבי יש פנימיות שקולטות נערות כאלה כמו במגזר היהודי – אמרתן לי מקלט אחד נעול, מה עוד?

נואל אבו חטום: אנחנו מדברים על קבוצת נערות מגיל 13-25.

נואל אבו חטום: מתחת לגיל 13, יש גם פנימיות לילד ונוער שאנחנו לא מטפלים בהם, לא אני והשרות שלי ולא בחסות הנוער.

נואל אבו חטום: מגיל 13 והלאה, יש לנו מקלט שהוא מקבל כל נערה במצב חירום, 24 שעות ביום, אפילו בשעות הלילה, כאשר מופנות על ידי המשטרה או מופנות על ידי בתי חולים במצבי אלימות קשים, ומצבים של בריחות ושוטטות, על קצה העבריינות, על קצה, בוא נגיד השימוש בסמים או אלכוהול, אבל לא ממש עברייניות.

נואל אבו חטום: אנחנו לא מטפלים ממש בנערות עברייניות שהאחוז שלהן הוא קטן מאוד אצל הנערות הערביות, אני מתכוונת הרשומות במשטרה.

נואל אבו חטום: המקלט מקבל את הנערות האלה, ולאחר - - -

עפו אגבאריה: מי מפנה את הנערות האלה?

נואל אבו חטום: העובדת הסוציאלית, המשטרה, כל הגורמים הטיפוליים בקהילה.

אילן גילאון: כמה מקלטים כאלה יש?

נואל אבו חטום: מקלט אחד שהתפוסה שלו עד 12 נערות.

אילן גילאון: אתן מדברות על אותו מקלט נעול?

נואל אבו חטום: אני מדברת על מקלט שהוא מקלט במצבי חירום לנערות שהן בורחות ממצבי מצוקה.

אילן גילאון: זאת אומרת, אתם יודעים על 10 אלפים נערות, ויש מקלט אחד שמטפל ב-12 נערות.

נואל אבו חטום: כפי שהתחלתי להסביר - לא כל הנערות מגיעות למצבי מצוקה.

אילן גילאון: הבנתי, אבל לא הגיוני שהמקלט משרת 12 נערות מתוך 10 אלפים.

נואל אבו חטום: לפי הנתונים שלנו 4,000 נערות מטופלות על כל הרצף הטיפולי.

נואל אבו חטום: אנחנו מדברים על נערות שהן מטופלות בתוך המסגרת המשפחתית, כשהיא מוכרת לעובדת הסוציאלית בתוך המשפחה שלה, וגם בתוך  המסגרות בקהילה של בתים חמים ושל הסדנאות שדיברתי עליהן.

נואל אבו חטום: אחוז הנערות שצריכות מסגרות לטיפול חוץ ביתי, לדעתי, ולפי הערכתי, זה בין 400 ל-500 נערות ארצי.

נואל אבו חטום: מקלט הנערות מקבל עד 80 נערות בשנה, למרות שיש לו תפוסה של 12 מיטות, כל הזמן הוא מתחת לתפוסה המלאה, וגם כל המסגרות האחרות.

נואל אבו חטום: זה אומר שצריך יותר אולי טיפול בקהילה כדי להביא את הנערה באותו זמן שהיא במצוקה קשה גם למקלט וגם למעון נעול, גם לכל המסגרות.

עפו אגבאריה: השאלה אם יש איזשהו מנגנון שמזהה נערות במצוקה, אם יש באמת כזה מנגנון שמאבחן, מזהה איפה שיש נערה במצוקה, נערות זה יכול להתחיל מבית ספר, האם יש מודעות על הדברים האלה – בבית ספר יש עובדת סוציאלית?

נואל אבו חטום: העובדות הסוציאליות בקהילה שהן פחות או יותר 40 עובדות לנערות ערביות בארץ.

נואל אבו חטום: 30 ועוד 10 בשאר היישובים.

נואל אבו חטום: רק בנערות, לפעמים במשרות חלקיות, רבע, שליש, אני מדברת על ערבים לא על יהודים.

סמאח סאלאימה אגבאריה: להזכיר לכם יש 70 יישובים ערבים בארץ, ויש - - -

אילן גילאון: אני מבקש לנסות להציע כאן פתרונות, מכל מה שאתם מדברים לי פה, אני מבין שיש 100 נערות מטופלות.

עפו אגבאריה: מתוך 10 אלפים.

אילן גילאון: אני רוצה שתסבירו לי מהן הבעיות, איפה מגיעים כל אלה שנעלמו.

נואל אבו חטום: 4,000 מטופלות רשומות במשרד שלי, ולא 10 אלפים, אני לא יודעת מאיפה הבאת את ה-10 אלפים.

אילן גילאון: מתוך ה-4,000, לכמה לכם יש מגע ובכלל טיפול, באיזה רמה אתם מטפלים?

נואל אבו חטום: לכל ה-4,000 יש חלק שמגיעות למסגרות חוץ ביתיות, ויש חלק שמטופלות בקהילה, כשהן עדיין נמצאות בתוך המשפחה.

חנין זועבי: אז במה המחסור, לא מבינים, במקלטים?

חנין זועבי: בפנימיות?

נואל אבו חטום: לפי הערכה שלי המחסור בכוח אדם, בעובדות סוציאליות ייחודיות לטיפול בנערות.

חנין זועבי: אין מחסור במקלטים?

נואל אבו חטום: לדעתי, חוסר תקנים זה החיסרון היום.

שמוליק דוד: אני רוצה לחדד את הדברים.

שמוליק דוד: אני מלווה את הפרויקט הזה, אני רוצה להגיד בפשטות.

שמוליק דוד: יש מספרים גדולים מ-10 אלפים, המספר שמדבר על 30 אלף ששליש מהן ערביות הוא משנת 2005, ומאז היו משברים כלכליים, האוכלוסייה גדלה וקרו הדברים.

שמוליק דוד: שנית, ואני רוצה לחדד את זה.

שמוליק דוד: חלק מהסיפור זה שבניגוד לציבור היהודי - - - אצלו פנימיות הן נורמטיביות, היציאה מהבית בחברה הערבית נחשבת כדבר בעייתי, מסוכן עבור הנערה, מוציא אותן מהמערכת התומכת והמגינה והשומרת עליה במשפחה.

שמוליק דוד: לכן בחברה הערבית אין נטייה לשלוח ילדות למסגרות כאלה, לכן המסגרות האלה לא מלאות, לכן המסגרות האלה לא מהוות פתרון טוב אלא עבור מקרי קצה בלבד.

שמוליק דוד: המשמעות המיידית היא שהדבר הראשון שצריך לעשות זה שירותים בקהילה.

שמוליק דוד: יש תקציב, הסיפור הוא שמתוך תקציב משרד העבודה והרווחה סכום עצום הולך למסגרות חוץ ביתיות שעבור היהודים הוא לא מספיק, ועבור הערבים הוא מעל הראש.

שמוליק דוד: כלומר, אם היו לוקחים אך מעט מהתקציב העצום שמוקצה למסגרות חוץ ביתיות, ומשרד הרווחה עושה את זה, רק הוא לא עושה את זה מספיק, זאת אומרת, עם תקדים, יש תקדים, אפשר להשתמש בתקדים הזה.

שמוליק דוד: אפשר לקחת את הכספים האלה ומדובר במליונים רבים ולעשות המרה שלהם לתקציבים של שירותים בקהילה שנקראים בגדול בתים חמים שמאפשרים לנערות בין אם זה יומיים בשבוע, ובין אם רצוי חמישה ימים בשבוע, להגיע למסגרת, להיות בקשר עם עובדת סוציאלית, לעבור הדרכה, ללמוד מקצוע, להתחבר למסגרות נורמטיביות, להתחבר לעבודה, להתחבר ללימודים, זה מה שחסר.

שמוליק דוד: יש כסף, אנחנו לא מבקשים כסף חדש שלא נמצא בתקציב, אנחנו מבקשים שכספים קיימים יוקצו – בית חם כזה עולה משהו בסדר גודל של 200-250 אלף שקלים כשמדובר ביומיים, כשמדובר בחמישה ימים הוא עולה יותר.

שמוליק דוד: בחלק קטן מהרשויות הערביות, אם אני לא טועה, זה 13 רשויות מתוך 68, זה קיים, כל הרשויות האחרות חסרות את זה.

סעיד נפאע: איפה הכסף הזה נמצא?

שמוליק דוד: הכסף הזה נמצא בתקציב של מסגרות חוץ-ביתיות.

שמוליק דוד: הנתונים מדברים על 46 מליון שקל שמופנה מתקציבים ממסגרות חוץ ביתיות, מתוכם ערבים מקבלים 300 אלף אולי עכשיו זה קצת יותר, התבצעו על ידי משרד הרווחה ויש פרוטוקולים של הועדה המכובדת הזאת שמצביעים על זה, התבצעו המרות כאלה בשנים האחרונות כי המשרד הבין שזה לא הגיוני להקצות כסף לרשויות שאינן מנצלות אותו.

שמוליק דוד: הדבר הנוסף שצריך, ושזה לא יהיה כרוך במצ'ינג, כי חלק גדול מהרשויות הערביות לא מסוגלות לתת את המצ'ינג ואז הבתים החמים האלה נשארים גם הם על הנייר והתקציבים לא מנוצלים, או שהם מנוצלים בכל מיני דרכים עקומות ועקלקלות.

שמוליק דוד: מה שאני מנסה להגיד, אם אנחנו מדברים בשפה של פתרונות, ואני מתחבר לאמירה שלך שדרושות פתרונות, מדובר על אוכלוסייה גדולה מאוד השירותים הקיימים לא נותנים להם אלא חלק קטן מאוד, לא מאתרים, אלא קטן מאוד מהאוכלוסייה שמדובר בה.

שמוליק דוד: אני אומר בפשטות, דרושות לפחות עוד 20 עובדות סוציאליות במשרה מלאה, בחלק מהרשויות כמובן זה יהיה במשרה חלקית שתיתנה איתור, שתאפשרנה להגיע אל הנערות האלה ולחבר אותן אל הבתים החמים.

שמוליק דוד: דרושים 20 בתים חמים שייתנו מענים לכל האוכלוסייה.

עפו אגבאריה: איך זה מתחלק?

שמוליק דוד: זו מסגרת שיושבת בתוך היישוב שמאפשרת לנערה להגיע אליה, בין אם זה יומיים, בין אם זה חמישה ימים.

עפו אגבאריה: כמה בתים חמים?

שמוליק דוד: אני מרשה למשרד העבודה והרווחה שיבצע את החלוקה לפי שיקוליו, לפי סוציו-אקונומי של היישוב, לפי מספר הנערות, לפי הצרכים, לפי שיקולים אחרים שהוא ימצא לנכון.

שמוליק דוד: אני לא רוצה לקבוע עבורם את הכללים, אבל הדבר הברור שיש תקציב.

אילן גילאון: כאשר אתה מדבר על תקציב שהוא לא מתועדף לפתרונות נכונים בתוך המגזר הערבי, זה מתוך סך הכל התקציב של הנערה במצוקה או שיש תקציב צבוע לטיפול במגזר הערבי, זה מה שאני שואל.

שמוליק דוד: יש תקציב גדול לפתרונות חוץ ביתיים שהתקציב הזה עבור יהודים מנוצל במלואו ויש מרדף אחרי מכסות.

שמוליק דוד: התקציב הזה עבור הערבים לא מנוצל.

אילן גילאון: יש תקציב עבור הערבים?

שמוליק דוד: יש תקציב עבור הערבים.

סעיד נפאע: למה לא מנוצל?

שמוליק דוד: לא מנוצל כי היישובים הערבים לא שולחים נערות החוצה, לא רוצים לשלוח.

שמוליק דוד: גם נערים לא.

שמוליק דוד: לא רוצים לשלוח מחוץ למשפחה, הפתרונות הן בתוך המשפחה, אחר כך גם בגלל המצ'ינג.

סעיד נפאע: הדברים שנאמרו ממש מטעים.

סעיד נפאע: כפי ששמענו, זה מראה כאילו שהכספים מוכנים רק לבוא ולקחת.

סעיד נפאע: לא הם פני הדברים, רק בשבוע שעבר אמר באופן המפורש ביותר שר העבודה והרווחה כאן, שהכספים האלה לא מנוצלים, יש את המצ'ינג שכבודו התחיל וציין את הנושא הזה.

סעיד נפאע: אין כוונה לשנות את המצב הזה כל עוד רשות מקומית לא יכולה לתת את חלקה, אז היא לא תקבל את הכסף הזה.

אילן גילאון: ישנן  שתי בעיות שעולות פה.

אילן גילאון: סיפור המצ'ינג שאותו צריך לבטל לעולם, אני רואה שאנחנו נישאר בתוך המלכודת הזאת לעולם, זאת אומרת, מי שנדפק פעם נדפק כל הזמן.

אילן גילאון: הדבר השני אומר כאן שמוליק, הכספים מופנים לפתרונות הלא מתאימים והלא נכונים.

שמוליק דוד: צריך לפתח מסגרות חוץ ביתיות, אבל זה לא המוקד.

אילן גילאון: אני מניח שיש עוד פתרונות, אבל בוא נשמע עוד.

נואל אבו חטום: לגבי הבתים החמים, בשנה הבאה המשרד מפעיל מכרז לנושא בתים חמים.

נואל אבו חטום: יש תוספת של 27 בתים חמים בכל רחבי הארץ לערבים, אני מדבר לערבים אך ורק.

עפו אגבאריה: כמה יש עכשיו?

נואל אבו חטום: עכשיו יש כ-20.

עפו אגבאריה: ועוד 27 בתים.

נואל אבו חטום: אנחנו גם עומדים בפני מרכז להוסטל, לסידור נערות מעל גיל 18 במסגרת זו.

סעיד נפאע: רק לציין שלפי הנתונים הקיימים במגזר הערבי רק 13 בתים, אני לא יודע - - -

אילן גילאון: זה מה שנאמר כרגע – 13 בתים קיימים.

אילן גילאון: יוצאים למכרז ל-27.

אילן גילאון: זאת אומרת, אנחנו מדברים על 40 בתים.

דורלי לבנסארט: אנחנו בהחלט שמנו על האג'נדה שלנו להסתכל על רצף שירותים במגזר הערבי, ולהסתכל על כל המניעה והטיפול בנערות במצוקה, כי אנחנו גם מבינים את העניין שלא הכל יכול להיות במסגרות חוץ ביתיים וצריכים להסתכל ולהתאים את השירותים לצרכים של הנערות.

דורלי לבנסארט: אנחנו רואים שהנשים הערביות גם לא נמצאות בשוק העבודה, הן בתחתית של שוק העבודה, אנחנו רוצים להסתכל מה קורה אצל נערות וילדות ולחשוב על מניעה ושהכל יהיה מותאם תרבות.

דורלי לבנסארט: יש לנו כמה אנשים פה, זה כולל הנשים שהכינו את העבודה, יש לנו פרויקטים בעבודה בקהילה, תמיד הבעיה זה שאין את היכולת של מצ'ינג, כל הזמן דרוש שיהיה מצ'ינג מטעם הרשות לפחות של 25% וכדי להיות מחוברים לפרויקטים גם עד 50%.

דורלי לבנסארט: התשובה היא חייבת להיות באיזשהו הקלות, באיזשהן תקציבים שיבואו ספציפית לתקן את העיוותים ולהטיל את השירותים לצרכים של הנערות.

אילן גילאון: תודה רבה.

מוחמד ברכה: שמעתי חבר אומר שיש תקציבים ולא מנוצלים בגלל שאין מי שינצל אותם.

מוחמד ברכה: אנחנו כבר כמה שנים טובות מבקשים לתת לנו תקנים של נערות במצוקה.

מוחמד ברכה: פעם היה זה תקציב פעולה, לקחו את תקציב פעולה ולקחו את התקן.

מוחמד ברכה: אנחנו הקצבנו מהקיצבה הדלה של הלשכות לנערות במצוקה.

אילן גילאון: אנחנו מבינים שיש פה חוסר בתקציב.

מוחמד ברכה: יש גם מניעה, ושם לא נעשה כלום, למה?

מוחמד ברכה: כי המניעה לא מתוקצבת לא בבתי הספר ולא בשום מקום אחר, גם בלשכות.

מוחמד ברכה: יש לנו גם עניין של התרבות המקרים.

מוחמד ברכה: היום יש לנו רק מוסד אחד שהוא יכול לקבל בנצרת והוא לא מבדיל בין ילדה שההתנהגות שלה הרבה יותר גסה, ואין בחורה שצריך לטפל בה, אז צריך לפצל את הבית.

אילן גילאון: תודה רבה.

אילן גילאון: אני אבקש מסמאח סליימה אגבריה שתציג את המצגת הזאת.

סמאח סאלאימה אגבאריה: אני אדלג על הנתונים שציינו רק בנושא של הפרופיל.

סמאח סאלאימה אגבאריה: שאלת מי זאת נערה במצוקה, נערה במצוקה מנותקת חברתית, היא יותר מעורבת באלימות, הסיכויים שלה להיות קורבן לאלימות הם גבוהים, והשוואה קטנה בין ערביות ויהודיות, ההפרש הוא 12% ברוב הקריטריונים, חוץ מהשימוש בסמים שאצל הערביות הוא פחות.

סמאח סאלאימה אגבאריה: להזכירכם, למשל הנשירה – דוגמה קטנה, נשירה של נערות ערביות ממסגרות בית ספר תיכון היא כפולה מהממוצע במגזר היהודי.

סמאח סאלאימה אגבאריה: כמובן, זה גורם כמו שנאמר פה לנישואי בוסר ויחסים עם המשפחה שהם מאוד בעייתיים.

סמאח סאלאימה אגבאריה: מוצגות פה נערות שהיו בטיפול כולן, למעט אחת לדעתי, הן מאזור המרכז.

סמאח סאלאימה אגבאריה: אני אספר סיפור קטן אחד של נערה שנפלטה מהוסטל שועפט שהוא נסגרת - מסגרת שהיתה לנערות ערביות שהיא נסגרה לאחרונה משום מה ואף אחד לא העיר למה ומה היה שם.

סמאח סאלאימה אגבאריה: נדיה נרצחה בגיל 17, היא היתה מטופלת, היתה מאותרת ועברה ממסגרת למסגרת, עד שמצאה את עצמה כמובן בחיק המשפחה.

סמאח סאלאימה אגבאריה: אחרי 4 חודשים מצאו את הגופה שלה, לצערי, גם אמא שלה נרדפת.

סמאח סאלאימה אגבאריה: מה יש היום?

סמאח סאלאימה אגבאריה: אמורה להיות יחידה לנערה בכל רשות, בתים חמים בקהילה, נאמר 13, או 20, יש מכרז, אנחנו שמחים כמובן שיש מודעות לעניין הזה.

סמאח סאלאימה אגבאריה: היה דיון רחב בשנת 1999 הוחלט החלטת ממשלה למנף את הנושא של נערות במצוקה, בכלל, ובמיוחד בחברה הערבית.

סמאח סאלאימה אגבאריה: לפי דוח מבקר המדינה ב-2007 שבדק יחידות לטיפול בנערה, נכתב דוח חמור ביותר על חוסר תיפקוד וחוסר תיאום בכל המערכות שמתחיל ברמת האיתור, אם ברשות אין עובדת קשה לה לאתר, וגם במקומות שיש אז יש רבע תקן, חצי תקן, זה בקושי יספיק לטפל בנערות שהן פונות בעצמן.

סמאח סאלאימה אגבאריה: יש היום מקלט אחד, כאמור, מעון נעול אחד והוסטל אחד, וכמה פנימיות לנערות, נדמה לי 3, ודירת מעבר אחת.

סמאח סאלאימה אגבאריה: המקלט והמעון וגם ההוסטל הופרטו, הם היו מנוהלים על ידי עמותות, לדוגמה, המקלט בנצרת עבר לניהול של עמותה שמטפלת בגיל הרך.

סמאח סאלאימה אגבאריה: המעון באזור פה בעין ראפע  הוא מעון חדש שלא יודעים על קיומו כמעט.

סמאח סאלאימה אגבאריה: אני הייתי בביקור שם, הוא משרת בעיקר פרופיל מאוד מסויים של נערות שהוא לא מתאים לנערות מאזור המרכז, נערות בדואיות למשל, נערות מהצפון.

סמאח סאלאימה אגבאריה: כמו שמוחמד ניסה להסביר, נערה שיש לה בעיות התנהגות קשות פוגעת בעצמה, או הטאבו שלא מדברים עליו, נערות ערביות שמתדרדרות לעיסוק בזנות, למשל, אין לה מקום בארץ הזאת, אין לה מקום במקלט, והיו לנו נערות כאלה שאחרי שלושה ימים, אחרי מקרי חירום, התקשרו וכל הטיפול מול המקלט היה דרך העמותה שמימנה גם את ההסעה כי הרשות לא רצתה לממן את ההסעה לאותה ילדה מיפו למקלט.

סמאח סאלאימה אגבאריה: אחרי שלושה ימים קיבלנו טלפון מאותו מקלט שהנערה הזאת לא מתאימה בדיוק לנערות שלנו ותמצאו לה מסגרת אחרת.

עפו אגבאריה: כמה זמן היא כבר במקלט?

סמאח סאלאימה אגבאריה: היא היום נמצאת במעון הנעול תשעה חודשים, ומחדשים לה צו כל שלושה חודשים.

סמאח סאלאימה אגבאריה: אנחנו מענישים את הקורבן, אנחנו לוקחים נערה שהיא בת 16, 17, מנתקים אותה כליל מהמשפחה שלה, מהמקום שהיא גדלה בו, ואחרי זה אומרים שזה מותאם תרבותית לטובתה.

סמאח סאלאימה אגבאריה: אגב, גם במקרים שצלח טיפול, נניח במעון הנעול, אין לאן להחזיר אותה נערה לקהילה, אין מסגרת או פנימיה, הפנימיה הכי קרובה באזור המרכז מיפו למשל, אני לא רואה שעיריית תל אביב מממנת הסעה הלוך וחזור לאותה נערה ללמוד בטירה.

סמאח סאלאימה אגבאריה: הקצאת התקציבים לפי גודל וגם מנהלי הלשכות יכולים לראות, אין היום מענה למאות נערות, אנחנו יודעים אפילו לפי המספרים של נואל, זה אלפים, וכמובן אין שירותים בפריסה ארצית.

סמאח סאלאימה אגבאריה: אם נערה מרהט צריכה להגיע למקלט, העובדת הסוציאלית בלית ברירה תיסע למקלט היהודי.

סמאח סאלאימה אגבאריה: יושבת פה נערה שהיום לשמחתי היא בוגרת והיא במקום אחר.

סמאח סאלאימה אגבאריה: אני אשמח אם ניתן לה הזדמנו לספר את הסיפור שלה.

אילן גילאון: לא נוכל היום.

סמאח סאלאימה אגבאריה: זה דחוף, כי אנחנו מדברים בבני אדם, ואני שמחה שזה בא לדיון, ואני מודה על זה לוועדה.

סמאח סאלאימה אגבאריה: אין היום התאמה של השירותים הקיימים או פיתוח מודלים לטיפול עם נערות ערביות.

סמאח סאלאימה אגבאריה: יש היום עמותות, ואנשי מקצוע שמחוברים לשטח שרוצים לעשות את זה, והיום אנחנו כעמותות – גם עם החצר הנשית ביפו, אין לנו פתח איך לבנות ביחד עם הרשות, אין כסף, יש כסף, זה דיון אחר ואני חושבת שהוא גם ראוי.

סמאח סאלאימה אגבאריה: אבל היום אין שיתוף פעולה ברמה הזאת, ברמה של לפתוח מסגרות בתוך הקהילה שהם פתוחים שהם נגישים וגמישים מבחינה תרבותית.

אילן גילאון: אני מתנצל בפני כל המשתתפים, כי הדיון הזה הוא מסוג הדיון הדחוף, לצערי גם השטחי.

אילן גילאון: היינו צריכים להיכנס לעומק.

אילן גילאון: אני מודה לחברי הכנסת שהעלו את הנושא על הסדר היום.

אילן גילאון: אני אקרא את הודעת הוועדה, אני מקווה שהיא מקובלת עליכם, היא ברוח הדברים שנאמרו כאן.

אילן גילאון: תוך 30 יום מבקשת הוועדה להתכנס ולקבל התייחסות משרד הרווחה לנושאים הבאים:     פיתוח תכניות מיוחדות של איתור ומניעה לנערות ערביות.

אילן גילאון: התביעה לתקציבים המיועדים למסגרת חוץ ביתית ושאינם מנוצלים על ידי המגזר הערבי לשירותים בתוך הקהילה.

אילן גילאון: התביעה להגדיל את מספר העובדים הסוציאליים ברשויות המקומיות לטיפול בנערה במצוקה.

אילן גילאון: התביעה לביטול סוגיית המצ'ינג הנדרש מן הרשויות המקומיות על ידי משרד העבודה, לשם העברת תקציבים לרשויות המקומיות בשל מצבן הקשה.

אילן גילאון: הוועדה תתכנס לדיון לא דחוף אבל לדיון יותר מעמיק ויותר יסודי בפעם הבאה.

אילן גילאון: אני מתנצל בפני  כל הגורמים שהיינו מעוניינים לשמוע גם אותם.

אילן גילאון: תודה רבה.