ועדת הכנסת, כנסת 18, פרוטוקול מספר 125, 2010-11-16 14:00

יריב לוין: צהרים טובים, אני פותח את הישיבה.

יריב לוין: ערעורים על החלטת הנשיאות שלא לאשר דחיפות הצעות לסדר היום אין לנו, אז אני עובר ישר לתיקון תקנון הכנסת בנושא הצעות לסדר-היום.

יריב לוין: החומר הופץ, הערות לא קיבלתי.

יריב לוין: אני רוצה רק הערה אחת להביא לתשומת לבכם.

יריב לוין: אני הייתי בדעה, שנכון וצריך לעשות כאן איזושהי מהפכה יותר משמעותית, משום שהכלי הזה שפעם היה מכשיר להעלות נושאים ולהפוך את הכנסת למה שהיא אמורה להיות, לבימה מרכזית של הדיון הציבורי, קצת מיושן, קצת ארכאי, בעידן של התקשורת המודרנית, של המהירות שבה הדברים קורים.

יריב לוין: מהרגע שמאשרים את ההצעה לסדר-היום בנשיאות ביום שני בצהרים, אחרי שהיא הוגשה ביום שני בבוקר, ועד שדנים בה ביום רביעי בערב, העניין הופך כמעט לא רלוונטי.

תמר כנפו: או שלא דנים בה.

יריב לוין: כן, או שלא דנים.

יריב לוין: קיימת גם התופעה, שבעיניי היא לגמרי מיותרת, שבסופו של דבר בעצם הדיון מתקיים.

יריב לוין: חברת הכנסת רחל אדטו, אנחנו עוסקים בפרק של הצעות לסדר-היום.

יריב לוין: אני התחלתי לומר, שהכלי הזה הפך לכלי שלא כל כך משרת את המטרה שרצינו שישרת, בגלל כל השינויים היום, שהדברים הרבה יותר מהירים, ומה שהוצע ביום שני, ביום רביעי כמעט ולא רלוונטי.

יריב לוין: אני חושב שישנה בעיה נוספת, שלמעשה הדיון בהצעה לסדר-היום מתקיים בשלב שבו דנים בתהליך שאנחנו מכירים היום, ואז קיום הדיון בנוסף, אחרי שהכנסת מחליטה להעלות את הנושא לסדר-היום, גם הוא תהליך שהופך ליותר ויותר לא רלוונטי, משום שהדיון הנוסף הזה מתקיים, אם בכלל, במועד כל כך מאוחר, שכל העניין הוא לגמרי לא מהותי.

יריב לוין: עשינו תיקון חשוב לטעמי כבר קודם, בכך שאפשרנו תהליך של מחיקה והורדה מסדר היום של אותם נושאים שלא נידונים, משום שהעניין הזה באמת היה נראה נורא, אבל הוא לא פתר את הבעיה.

יריב לוין: עכשיו יש לנו תהליך דו-שלבי, שקודם אנחנו מעבירים את זה, ואחר כך עובר קצת זמן ומורידים את זה.

יריב לוין: מאידך, אני חושב שהכלי הזה ככלי הוא דבר שאפשר להשתמש בו בצורה אחרת כדי להגיע לתוצאות הרבה יותר טובות, להפוך את הדיון להרבה יותר מעניין, לדיון הרבה יותר רלוונטי, לדבר שנעשה בתגובה בזמן אמת להרבה מאוד דברים.

רחל אדטו: אין איזה מסלול מהיר?

יריב לוין: כן, בין היתר למשל העניין הזה.

יריב לוין: אני מוכרח לומר שאת כל ההצעות האלה ניסינו אפילו במסמך ראשוני, שהיה מגובש כאיזושהי טיוטה ראשונית של הצעה בכתב.

יריב לוין: הנחנו אותו בפני יושב ראש הכנסת.

יריב לוין: הוא הסכים לכמה מרכיבים, שנמצאים פה ומייד נעבור עליהם.

יריב לוין: הוא לא קיבל את הקונספט ככלל.

תמר כנפו: אפשר לשאול למה הוא התנגד?

יריב לוין: כן, הוא חשב שאת הנושא הזה של אפשרות להעלות דברים על סדר היום צריך להשאיר, ולא טוב לבטל אותו ואת האופציה הזאת שהמליאה מחליטה לקיים עוד דיון, והוא אמר שדיונים מתקיימים.

יריב לוין: זו היתה עמדתו.

יריב לוין: אני מוכרח להודות שאותי הוא לא שכנע, אבל מאחר שכל הדיון הזה מתנהל מתוך הסכמה, שכל עוד אין הסכמה כללית מקיר לקיר, מה שלא מסכימים עליו נשאר כשהיה, מה שמובא בפניכם הוא הצעה שיש בה שני מרכיבים: אל"ף – יש בה ארגון של העניין הזה בצורה יותר מסודרת וברורה; בי"ת – יש כאן כמה מרכיבים, שלטעמי יכולים לייעל ולשפר את הדברים, שהם כן, אני לא יודע להגיד בתמיכה, אבל הם בהחלט על דעת יושב ראש הכנסת, והוא לא מתנגד להם.

יריב לוין: ככל שהם יהיו מקובלים כאן, נוכל לפחות לשפר, גם אם לא לייצר כאן את התוצאה הסופית הטובה ביותר, כפי שאולי אני קיוויתי לה מלכתחילה.

יריב לוין: אני מציע שאולי נקרא, ארבל.

ארבל אסטרחן: אני אזכיר איפה אנחנו נמצאים.

ארבל אסטרחן: אנחנו נמצאים עכשיו בתוך החלק הרביעי של התקנון החדש, שאנחנו כותבים מחדש, שכותרתו "כלים פרלמנטריים".

ארבל אסטרחן: בתוך החלק הזה יש כבר ארבעה פרקים, שכבר התקבלו על ידי הכנסת: הפרק הראשון בנושא של הבעת אי-אמון, אחר כך דיון בהשתתפות ראש הממשלה, פרק של שאילתות ופרק של נאומים בני דקה.

ארבל אסטרחן: אנחנו עכשיו ממשיכים לעבוד בפרק של הכלים הפרלמנטריים.

ארבל אסטרחן: יהיה כאן פרק שנדון בו בהמשך, שיעסוק בשעת שאלות.

ארבל אסטרחן: עכשיו אנחנו מדברים על הפרק של הצעות לסדר-היום.

ארבל אסטרחן: יצטרך לבוא כאן גם פרק של דיונים מהירים בוועדות.

ארבל אסטרחן: בפרק של הצעות לסדר-היום, כמו שאמר היושב ראש, לא מוצעות בנוסח הזה מהפכות גדולות, אבל כן יש דברים שמשנים ומסדרים, ויש ניסוח מחדש בצורה ברורה וטובה יותר של התקנון שקיים היום, והרבה שילוב כוכביות, כי זה פרק שהיום כולל המון המון דברים שהם בהערות שוליים, כוכביות, החלטות, תקדימים וכולי.

ארבל אסטרחן: אני אשתדל במהלך הדברים גם להפנות בכל סעיף למה שקיים היום, והסעיפים והכוכביות שקיימים היום בתקנון מופיעים בצד.

ארבל אסטרחן: הסעיף הראשון, שיהיה סעיף כללי, מדבר על העיקרון של הצעות לסדר-היום, שבעצם מעגן את מה שקיים היום - חבר כנסת יכול להציע לכנסת לכלול נושא בסדר-היום, ואחר כך הכנסת צריכה להחליט אם לקבל את זה, כלומר הנושא ייכלל בסדר היום ויידון במועד מאוחר יותר, מה שאני קוראת מן הליך דו-שלבי כזה, או שלא לכלול בסדר-היום.

ארבל אסטרחן: זה יאמר כך: "חבר כנסת רשאי להציע לכנסת לכלול נושא בסדר יומה", מה שייקרא בתקנון הצעה לסדר היום – "במסגרת מכסה סיעתית שתקבע ועדת הכנסת לפי סעיף", מה שזה היום סעיף 81, שאנחנו גם נצטרך לדון בו במסגרת הפרק הזה, סעיף המכסות.

ארבל אסטרחן: "מזכיר הכנסת ינהל רישום של המכסה".

ארבל אסטרחן: באותו סעיף 81 זו מכסה שהיא משותפת להצעות חוק ולהצעות לסדר-היום.

ארבל אסטרחן: כשנגיע לאותו סעיף, נדבר על כך, אבל כרגע זו אותה מכסה.

ארבל אסטרחן: "הצעה לסדר היום תוגש, לצורך אישורה, ליושב ראש הכנסת באמצעות מזכיר הכנסת; חבר  הכנסת יצרף להצעה דברי הסבר".

ארבל אסטרחן: כך גם קבוע היום, כלומר: כל הצעה מחייבת אישור של יושב ראש הכנסת.

ארבל אסטרחן: "הצעה לסדר היום שהוגשה ליושב ראש הכנסת עד שעה 11:00 ביום ב'" - היום כתוב שעה 12:00, ומוצע שזה יהיה בשעה 11:00 – "ואושרה על ידיו, תובא לדיון באותה שבוע, ואולם יושב ראש הכנסת רשאי לדחות את מועד הדיון בנסיבות שבהן הדבר מתחייב כאמור בסעיף 25(ה)".

ארבל אסטרחן: סעיף 25(ה) זה סעיף חדש כבר, שקובע כבר היום שיושב ראש הכנסת יכול לסטות מסדר היום הרגיל של הכנסת, בנסיבות שבהן הדבר מתחייב, לרבות בשבוע האחרון שאין בו שלוש ישיבות, או שדנים בתקציב, או בשבוע האחרון של כנס הכנסת.

ארבל אסטרחן: את זה תמיד אפשר לשנות, גם כאן.

ארבל אסטרחן: "הצעה לסדר היום שלא הובאה בפני הכנסת עד תחילת הפגרה – מבוטלת ולא תבוא במניין".

ארבל אסטרחן: יש לנו הוראה מה לא תכיל הצעה לסדר-היום.

ארבל אסטרחן: היום יש שלוש עילות, שלפיהן כתוב שיושב ראש הכנסת רשאי לא לאשר הצעה לסדר-היום.

ארבל אסטרחן: אולי אני אזכיר קודם מה קיים היום בתקנון.

ארבל אסטרחן: היום כתוב לנו, אם נוסח ההצעה – משתמע ממנו עלבון לאדם או חריצת משפט נגד אדם, עניין שעומד בכנסת באותו שבוע או שעמד לדיון, או שהוצע כהצעה לסדר-היום בארבעת השבועות שקדמו, אלא אם חל בינתיים שינוי שמצדיק דיון מחדש, ועניין שתלוי ועומד להכרעה בבית משפט.

ארבל אסטרחן: אלה הן העילות שקבועות היום.

ארבל אסטרחן: מה שמוצע כאן בנוסח שבפניכם זה רק שתי עילות, וגם צריך לתת את הדעת, האם אלה הן העילות היחידות, שבגינן יכול יושב ראש הכנסת לא לאשר הצעה לסדר-היום.

ארבל אסטרחן: העילה הראשונה שמוצעת כאן זהה בניסוח שלה למה שנקבע רק לאחרונה בפרק השאילתות, מתי יכול יושב ראש הכנסת לא לאשר שאילתה: "אם היא כוללת חריצת משפט, כינוי או ביטוי פוגע או גזעני או פגיעה בכבוד הכנסת".

ארבל אסטרחן: רק צריך לשים לב, שמבחינת הנוסח כתוב שהיא לא תכיל את הדברים האלה, זאת אומרת היא לא תכיל כשלעצמה כינוי או ביטוי פוגע או גזעני.

ארבל אסטרחן: יש כאן הערה, האם גם צריך להתייחס למהות, כמו שלמשל אומרים שהצעת חוק לא תהיה גזענית במהותה.

ארבל אסטרחן: זו העילה הראשונה שנזכרת כאן.

ארבל אסטרחן: העילה השנייה: "עניין שנדון בכנסת באותו שבוע, או שהוצע כהצעה לסדר היום בתוך ארבעה שבועות שקדמו למועד הגשת ההצעה...

ארבל אסטרחן: אלא אם כן חלו בינתיים שינויים המצדיקים דיון מחדש באותו עניין".

ארבל אסטרחן: יש כאן הערה, האם נדרש.

ארבל אסטרחן: דיברתי עם מזכירת הכנסת, עברתי איתה על הנוסח הזה לפני הישיבה, וסברנו שמכיוון שמדובר בנושא שחבר כנסת בוחר להעלות אותו במסגרת המכסה שלו, ולא כהצעה דחופה, יכול להיות שלא צריך את ההגבלות האלה.

תמר כנפו: אין מקום לדבר כזה בכלל, כי אז זה על חשבון המכסה.

ארבל אסטרחן: אז צריך לחשוב, האם בכלל צריך להגביל את שיקול דעת היושב ראש.

יריב לוין: כן, יכול להיות שזה מיותר לגמרי.

תמר כנפו: זה מיותר, כי ברגע שהוא לקח את המכסה שלו - - -

ירדנה מלר-הורוביץ: זה האני מאמין שלו.

יריב לוין: אפשר להוריד את כל סעיף (ד) מיסודו.

ארבל אסטרחן: את כל (ד), אבל יש לנו סעיף (ב) שאומר שהיושב ראש צריך לאשר, ואין סעיף שיגיד מתי הוא יכול לא לאשר, ומייד תראו שיש לנו סעיף של אפשרות ערעור על החלטת היושב ראש.

ארבל אסטרחן: אם כך, (ד) כולו יורד.

ארבל אסטרחן: עכשיו יש לנו סעיפים (ה) ו-(ו), שמדברים על הסמכות של יושב ראש הכנסת.

ארבל אסטרחן: שוב, לא כתובות העילות, אבל כן נותנים לו סמכות.

ארבל אסטרחן: סעיף (ה) אומר שהוא "רשאי לשנות את כותרת ההצעה...

ארבל אסטרחן: כדי להתאימה להוראות התקנון והתקדימים", אבל אז אולי זה לא טוב, כי אין לנו הוראות התקנון.

ארבל אסטרחן: אולי רק צריך להגיד שהוא פשוט רשאי לשנות, בלי סיבה.

ארבל אסטרחן: ואז אם הוא שינה את הנוסח "הוא יודיע על כך לחבר הכנסת, שיהיה רשאי לבקש מהיושב ראש עיון חוזר; החלטת היושב ראש תהיה סופית".

ארבל אסטרחן: אגב, הוראה זהה - -

רחל אדטו: - -  בשאילתות.

ארבל אסטרחן: - - בדיוק, יש לנו עכשיו בפרק השאילתות.

ארבל אסטרחן: זה אם היושב ראש משנה רק את הנוסח של הכותרת.

ארבל אסטרחן: לעומת זאת, (ו) מדבר על כך ש"חבר הכנסת שהצעתו...

ארבל אסטרחן: לא אושרה על ידי יושב ראש הכנסת רשאי לערער בפני ועדת הכנסת, והחלטתה תהיה סופית".

ארבל אסטרחן: זה קיים גם היום, ושוב גם פה אין עילות.

תמר כנפו: אבל זה קיים בדרך כלל רק בדחופות, לא ברגילות.

תמר כנפו: ברגילות זה היה נדיר, רק מה שקרה עם חבר הכנסת בן-ארי, זה ממש נדיר.

ארבל אסטרחן: כי הוא בדרך כלל לא פוסל, אבל ההוראה קיימת.

ארבל אסטרחן: השאלה אם אין לנו כאן בעיה, שאנחנו משאירים הוראות כאלה, בלי שיהיו מוגדרות לשיקול הדעת לא של יושב הראש ולא של הוועדה.

יריב לוין: אני לא יודע אם הייתי משאיר.

יריב לוין: השאלה היא כזאת, הרי אם ניכנס לשיקול הדעת, מתחיל העניין האם זה רק גזעני או גם פוגע במדינה יהודית, ואני לא בטוח ששווה להיכנס לכל העניין הזה.

יריב לוין: אני מתלבט אולי על דבר אחר, האם אנחנו לא צריכים לתחום את מועד ההחלטה של ועדת הכנסת בערעור, כי ממהות ההצעה לסדר היום, אם ידונו בה ויכריעו בה כעבור שנה, מה שווה העניין?

רחל אדטו: תוך שבוע.

יריב לוין: כן, לכן אולי כדאי שגם היושב ראש יידע שהעניין הזה לא יבוא לדיון ולהכרעה באופן מיידי, ולא באיזושהי סגירה עם יושב ראש ועדת הכנסת.

יריב לוין: הסיפור הזה יכול להידחות במשך חודשים.

יריב לוין: נקבע כאן, כפי שהציעה רחל, בהליך דומה לערעורים על הצעות דחופות לסדר היום.

תמר כנפו: זה ממש מיידי.

יריב לוין: אז אני אומר שזה יכול להיות כעבור שבוע.

ארבל אסטרחן: זה גם מעט להגביל את ועדת הכנסת.

יריב לוין: אבל אני חושב שאחרת אין טעם, העניין כבר הופך לא רלוונטי.

תמר כנפו: שבוע זה בסדר – שבוע, שבועיים.

רחל אדטו: אין טעם, כי זה כבר לא סדר יום.

ארבל אסטרחן: בסדר.

ארבל אסטרחן: לא להשתמש גם במינוחים הכלליים האלה של פגיעה בכבוד הכנסת?

יריב לוין: לא, מכיוון ששוב אני אומר, האם פגיעה בכבוד הכנסת כן וגזעני לא?

יריב לוין: האם גזעני כן ופגיעה במדינה יהודית ודמוקרטית – לא שווה להיכנס לזה.

ארבל אסטרחן: זאת אומרת שיש סמכות ליושב ראש לא לאשר.

ארבל אסטרחן: ברור שהוא יפעיל את הסמכות שלו באופן מאוד צר, ויש סמכות לוועדת הכנסת לדון ולהחליט, והיא תחליט על זה תוך שבוע.

ארבל אסטרחן: סעיף (ז) היום נמצא באותו פרק בסעיף נפרד.

ארבל אסטרחן: הכנסתי אותו באותו סעיף, למרות שיכול להיות שמגיע לו גם סעיף נפרד בפני עצמו.

ארבל אסטרחן: הוא מדבר על מקרים שהם גם די נדירים, שיושב ראש הכנסת מקבל הצעה לסדר היום, הוא רוצה לאשר אותה, אבל הוא חושב שאם מעלים אותה במדינה, זה עלול "לפגוע בביטחון המדינה, ביחסי החוץ שלה או בעניין כלכלי חיוני" של המדינה.

תמר כנפו: זה קרה עם חבר הכנסת מח'ול, מספר פעמים הוא ניסה להעלות את הנושא.

ארבל אסטרחן: נכון, ואז הסעיף כאן, כמו שקבוע גם היום בתקנון, אומר שיושב ראש הכנסת יכול, אחרי שהוא מתייעץ – היום כתוב עם ועדת החוץ והביטחון, ופה מוצע עם יושב ראש ועדת החוץ והביטחון, והוא יוכל לקבוע שהדיון יתקיים לא במליאה, אלא באחת מוועדות הכנסת, והוא יודיע על הקביעה שלו "לחבר הכנסת המציע ולוועדה".

ארבל אסטרחן: היום כתוב שהוא גם צריך להודיע לנשיאות, אבל מוצע פה למחוק את זה.

ארבל אסטרחן: "ההצעה תבוא במניין ההצעות", כי היא הולכת לוועדה.

ארבל אסטרחן: פסקה (2) אומרת שגם בוועדה שאליה זה עבר יהיה הליך דו-שלבי, זאת אומרת: אם היושב ראש קבע שזה ילך לוועדה, הוועדה תשמע "את המציע, באחת משתי ישיבותיה הקרובות לאחר שנמסרה לה הודעת היושב ראש, ותחליט האם לכלול" את זה בסדר היום, ואם היא החליטה לכלול את זה בסדר היום, "יהא דין ההצעה כדין הצעה שמסרה הכנסת", כאילו זו הצעה שהכנסת החליטה להעביר לוועדה.

יריב לוין: למעשה, הדיון בוועדה מחליף את הדיון במליאה, זה ההיגיון.

ארבל אסטרחן: בדיוק.

ארבל אסטרחן: אני פה רק אזכיר, שקיבלתי גם הערות מסגן מזכירת הכנסת.

ארבל אסטרחן: הוא חשב שצריך להתייחס למקרים, שחשיפת המידע עלולה לפגוע בביטחון המדינה, ולהגיד שהישיבה תהיה תמיד סגורה.

ארבל אסטרחן: אחרי שחשבתי על זה, נראה לי שיכולים להיות מקרים שהם לא בהכרח דברים של חשיפת מידע, אלא שבעצם הדיון בכנסת תהיה פה פגיעה.

ארבל אסטרחן: זה הנוסח המוצע, ובזה סיימנו לקרוא את סעיף 1, שהוא הוראות כלליות לגבי הצעות לסדר-היום.

ארבל אסטרחן: סעיף 2 מדבר על סדרי הדיון וההצבעה.

ארבל אסטרחן: אני אזכיר שאנחנו מדברים כרגע על הצעות רגילות, לגבי דחופות יהיה לנו מייד סעיף אחר.

ארבל אסטרחן: הוא אומר כך: מזכיר הכנסת – היום זה יושב ראש הכנסת, אבל יש כל מיני סמכויות שהן טכניות, ושבפועל אנחנו יודעים שהמזכיר עושה אותן, אנחנו מעגנים פה את סמכותו בתקנון: "מזכיר הכנסת יקבע את סדר הנמקת ההצעות לסדר היום בישיבת הכנסת שנועדה לדיון בהצעות לסדר היום – ביום רביעי – בהתחשב בגודלן של הסיעות שעמן נמנים המציעים, החל בסיעה הגדולה; הצעות בנושא דומה יידונו בזו אחר זו לפי סדר הגשתן".

תמר כנפו: זה לא היה ברור לנו, כי זה אף פעם לא היה.

תמר כנפו: זה הלך לפי המספר.

יריב לוין: אז בוא נמחק את זה, אם זה לא קורה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לפי ההגשה.

תמר כנפו: זה לפי מועד ההגשה.

ארבל אסטרחן: אז אולי אפילו לא צריך שמישהו יקבע, אלא שסדר הנמקת ההצעות יהיה לפי סדר ההגשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: אני חייבת להעיר איזושהי הערה – אנחנו גם בעניין הזה מתחשבים בשרים שבאים להשיב, ולפעמים מספר ההגשה הוא מאוחר יותר, אבל אם בדיוק אנחנו מצמידים את זה לסוף ההצעות הדחופות שהוא מגיש, יש לנו איזשהו כלי לשחק, ולא לתקוע שר שמשיב להצעה דחופה בתחילת סדר היום ושיישאר כל היום, אז יש איזושהי גמישות מסוימת.

יריב לוין: אז בואו נוריד את כל הסוף.

יריב לוין: נשאיר "מזכיר הכנסת יקבע את סדר הנמקת ההצעות לסדר היום בישיבת הכנסת שנועדה לדיון בהצעות לסדר היום".

ארבל אסטרחן: לא, אולי צריך להגיד: בהתחשב בסדר ההגשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: צריך להתחשב, אנחנו משתדלים להתחשב בסדר ההגשה, אבל היוצאים מן הכלל הם כשאנחנו צריכים להתאים את זה למועד תשובת השרים.

תמר כנפו: כן, זה נכון, כי לפעמים אני יכולה להתלונן שאני הגשתי לפני כן ומתקנים לי.

ירדנה מלר-הורוביץ: כן, זה קורה.

ארבל אסטרחן: אז אפשר גם את הסיפא.

ארבל אסטרחן: אולי אפשר לומר ש"מזכיר הכנסת יקבע את סדר הנמקת ההצעות" בהתחשב בסדר ההגשה ולהשאיר את "הצעות בנושא דומה - -

תמר כנפו: כל זה בכלל מיותר.

יריב לוין: למה להגביל?

יריב לוין: לא צריך, מיותר.

ירדנה מלר-הורוביץ: יש איזושהי גמישות.

יריב לוין: כן, אני בעד.

ארבל אסטרחן: בסדר.

ארבל אסטרחן: אחרי שנקבע הסדר במליאה, "חבר הכנסת שהציע את ההצעה לסדר היום, או חבר אחר מסיעתו שהוא הסמיכו לכך, ינמק את ההצעה, במסגרת זמן שלא תעלה על עשר דקות".

ארבל אסטרחן: אגב, היום בתקנון כתוב 15 ובכוכבית כתוב עשר, אז עשר זה מה שקיים.

ארבל אסטרחן: לגבי הסיפא, אני הבנתי ממזכירת הכנסת שאין דבר כזה, זה פשוט קיים היום: "הוגשה הצעה מאת מספר חברי הכנסת יחד".

ארבל אסטרחן: כמו שמגישים הצעת חוק יחד, כאילו התקנון מאפשר גם להגיש הצעה לסדר היום יחד, אבל אני מבינה שזה לא קורה, והשאלה אם אנחנו רוצים להתייחס לזה.

ירדנה מלר-הורוביץ: זה לא קורה.

ירדנה מלר-הורוביץ: אולי פעם זה היה, אבל זה כבר לא קורה, זה נדיר.

ירדנה מלר-הורוביץ: אני גם בדקתי את זה עם מנהלת הלשכה, עם אלינור.

ירדנה מלר-הורוביץ: זה נדיר, זה יכול להיות אולי רק ביום מיוחד, כשחבל על איזו מכסה ורוצים לתת למישהו, אבל זה לא קיים.

ארבל אסטרחן: אז הוא ינמק או חבר מסיעתו שהוא הסמיך לכך, עשר דקות.

ארבל אסטרחן: "נעדר חבר הכנסת מאולם המליאה, בעת שנדרש לנמק את הצעתו...

ארבל אסטרחן: ולא הסמיך חבר אחר לנמקה, לא תישמר זכותו לנמק את ההצעה במועד אחר, אלא אם כן מצא יושב ראש הכנסת כי ההיעדרות מוצדקת".

ארבל אסטרחן: הוראה דומה יש לנו גם היום.

תמר כנפו: בדרך כלל בהצעות הרגילות כן היתה גמישות, בניגוד להצעות דחופות.

ארבל אסטרחן: הוא יכול להיעדר?

ירדנה מלר-הורוביץ: אבל הוא מודיע.

ירדנה מלר-הורוביץ: או שהוא מודיע, או שהוא אומר: לדחות אותי לאחר כך.

תמר כנפו: הוא מוחק את עצמו.

תמר כנפו: הוא מוריד את ההצעות, הוא בא ואומר: אני רוצה להוריד את ההצעה השבוע.

ירדנה מלר-הורוביץ: הוא מתאם.

ירדנה מלר-הורוביץ: אנחנו מתאמים את זה עם השר.

ארבל אסטרחן: בסדר, אז הוא בעצם מושך את זה.

ארבל אסטרחן: הכוונה פה שהוא איננו, שהוא לא נעדר בעת שנדרש לנמק.

ארבל אסטרחן: אולי צריך להבהיר פה שזה יובא במכסה.

תמר כנפו: זה תמיד על המכסה.

ארבל אסטרחן: זאת הכוונה.

ארבל אסטרחן: אם הוא נעדר בעת שנדרש לנמק - - -

יריב לוין: כן, זה ברור לגמרי.

ארבל אסטרחן: "אחרי ההנמקה...

ארבל אסטרחן: רשאית הממשלה להביע את עמדתה ביחס להצעה ולהודיע על הסכמתה או על התנגדותה לכך שהנושא המוצע ייכלל בסדר היום של הכנסת, או להציע שהנושא יידון בוועדה של הכנסת".

ארבל אסטרחן: הוועדה "רשאית להביע את עמדתה במרוכז על כמה הצעות בנושא דומה".

ארבל אסטרחן: אגב, היום יש לנו הוראות בתקנון לגבי זמן הדיבור של הממשלה, אבל אמרנו שאולי כדאי להוריד את זה, במקומות אחרים לא כללנו את זה.

ארבל אסטרחן: עכשיו יש לנו פה הוראה, שהוכנסה לתקנון בכנסת הקודמת, והיא מעט מורכבת.

ארבל אסטרחן: היא אומרת מי יכול להשיב בשם הממשלה על הצעות לסדר-היום.

ירדנה מלר-הורוביץ: אני רק רוצה שנשים לב, שבתשובה רשאית הממשלה, זאת אומרת היא גם יכולה לא.

ירדנה מלר-הורוביץ: כדאי שנהיה ערים לזה.

ארבל אסטרחן: נכון, כי הצעה לסדר היום גם יכולה להיות על משהו שלא קשור בכלל לממשלה.

ארבל אסטרחן: וזה בסדר.

ארבל אסטרחן: רעידת אדמה דווקא לא בארץ, יש דברים שבכלל לא קשורים לארץ, וחברי הכנסת רוצים שהכנסת תדון בהם, וזה בסדר.

ארבל אסטרחן: מי יכול להשיב בשם הממשלה?

ארבל אסטרחן: יש לנו כאן הוראה ייחודית, שאומרת שהממשלה תיוצג "על ידי אחד מאלה, בסדר זה: ראש הממשלה, השר שהנושא המוצע נמצא בסמכותו" - אגב, היום כתוב בתקנון, "באופן ישיר או עקיף", צריך לחשוב אם צריך את זה - "או סגנו, ואם הנושא נמצא בסמכות ראש הממשלה – גם השר המקשר", זאת אומרת: לא כל שר, ובוודאי לא כל סגן שר, יכול להשיב להצעות רגילות לסדר היום.

רחל אדטו: זה חידוש?

ארבל אסטרחן: זה קיים מהכנסת הקודמת כבר.

רחל אדטו: אבל זה לא קיים בפועל.

דן מרזוק: יש חריג.

ארבל אסטרחן: נכון, עכשיו בוא נראה מה החריג.

ירדנה מלר-הורוביץ: סגן שר האוצר ישיב להצעה לסדר היום, שהיתה שייכת לעוזי לנדאו על תאגידי המים, והיושב ראש לא אישר.

ירדנה מלר-הורוביץ: אחר כך סידרנו שעוזי השיב לשר אחר והקדמנו את זה, אבל הוא לא אישר.

ארבל אסטרחן: החריג הוא מעט מסובך, ואני לא בטוחה שצריך להשאיר אותו כפי שהוא.

ארבל אסטרחן: אומרים לנו ש"על אף האמור...

ארבל אסטרחן: בנסיבות מיוחדות רשאית הממשלה, באישור השר המקשר...

ארבל אסטרחן: או שר אחר שראש הממשלה הסמיכו לצורך כך, ובאישור יושב ראש הכנסת", זאת אומרת: צריך גם שהשר המקשר יאשר וגם שיושב ראש הכנסת יאשר ונסיבות מיוחדת.

ארבל אסטרחן: היא רשאית "להיות מיוצגת על ידי שר אחר", לא סגן שר, "ובלבד ששר שהנושא המוצע נמצא בסמכותו לא ייוצג על ידי שר אחר יותר משלוש פעמים במושב".

יריב לוין: אני מציע שנעתיק מכאן את ההוראה שניסחנו בפעם הקודמת לעניין של האי-אמון.

יריב לוין: זה יהיה החריג, מטעמים מיוחדים, באישור יושב ראש הכנסת, כמו שכתבנו כאן.

ירדנה מלר-הורוביץ: ואז יש גם סטנדרטיזציה.

יריב לוין: כן, שיהיה אחיד, שלא יהיה פה כך ושם אחרת.

ארבל אסטרחן: מה שכתוב ב-(2) ככלל הוא בסדר, זאת אומרת: שמי שמשיב על הצעות לסדר היום זה ראש הממשלה - - -

רחל אדטו: סעיף (3) מנטרל את סעיף (2).

יריב לוין: אם נעשה האחדה של (2) עם האי-אמון, אי אפשר כי שם באי-אמון כל שר יכול להשיב, וזה יותר מגוון.

יריב לוין: פה זה הגיוני.

רחל אדטו: תכתוב "למעט", למעט אי-אמון.

ארבל אסטרחן: הניסוח הוא לא הבעיה, בוא נחשוב מה הכלל.

ארבל אסטרחן: האם הכלל הוא שמי שמשיב על הצעות רגילות לסדר היום זה ראש הממשלה, השר שהנושא בסמכותו או סגנו, או השר המקשר.

ארבל אסטרחן: השר המקשר – אנחנו רוצים רק אם זה נושא שבסמכות ראש הממשלה, הוא לא יכול להחליף כל שר.

יריב לוין: כן, בסדר גמור.

יריב לוין: אם זה המצב היום, אנחנו נשאיר אותו, לא נפתח את זה.

ארבל אסטרחן: זה יהיה הכלל, אבל מטעמים מיוחדים ובאישור יושב ראש הכנסת, מי יכול?

ארבל אסטרחן: שר אחר או גם סגן שר אחר?

יריב לוין: לא, שר אחר.

יריב לוין: סגן שר אמרנו לא ידבר בנושא שהוא לא נושא משרדו.

ארבל אסטרחן: נכון.

יריב לוין: לכן זה יהיה רק שר אחר, כי אם זה נושא משרדו הוא ממילא יכול ואז אין בעיה.

ארבל אסטרחן: זאת אומרת מטעמים מיוחדים, יוכל שר אחר להשיב, ובלי מגבלה של מספרים?

יריב לוין: לא, הוא לא ייתן לו אישורים גורפים.

ירדנה מלר-הורוביץ: אני אגיד לכם, כשהם תיקנו את התיקון, בפועל הרבה פעמים המשא ומתן נעשה במליאה, ואז לך תדע אם כבר היה לו במכסה, אין לו במכסה ועד שאנחנו נברר.

ירדנה מלר-הורוביץ: מאוד קשה ליישם את זה.

רחל אדטו: לעומת זאת, זה מייתר את כל סעיף (2), כי תמיד אפשר להפוך את זה למישהו מטעמו.

ארבל אסטרחן: הוא צריך אישור של יושב ראש הכנסת וטעמים מיוחדים.

יריב לוין: זה לא כל כך פשוט, בסוף יושב ראש הכנסת "יושב על הברז" פה.

ירדנה מלר-הורוביץ: בלי ההוראה הזאת, בשבוע שעבר הוא לא אישר.

רחל אדטו: יושב ראש הכנסת או סגנו?

יריב לוין: לא, רק הוא.

ארבל אסטרחן: לא, אנחנו נגיד: באישור מראש של יושב ראש הכנסת, שיהיה ברור שזה לא מי שיושב על הדוכן.

ירדנה מלר-הורוביץ: יושב ראש הכנסת, לא מי שמנהל את הישיבה.

יריב לוין: ברור.

יריב לוין: זה לא יושב ראש הישיבה, זה יושב ראש הכנסת.

ארבל אסטרחן: חבר הכנסת המציע נימק, הממשלה השיבה, ומה קורה אחרי תשובת הממשלה?

ארבל אסטרחן: פה יש שינוי שהציע יושב ראש הוועדה, בשונה ממה שקיים היום.

ארבל אסטרחן: היום, אחרי שנשמעה עמדת הממשלה, יכולים חברי הכנסת להשמיע מה שנקרא "הצעה אחרת", והם יכולים להציע שתי הצעות אחרות, אחד יכול להציע שהנושא לא ייכלל בסדר היום ואחד יכול להציע להעביר לוועדה.

ארבל אסטרחן: מה שמוצע כאן זה סידור מעט שונה, "אחרי שנשמעה עמדת הממשלה ואם לא נשמעה – אחרי ההנמקה, רשאים שניים מחברי הכנסת להביע את עמדתם ביחס להצעה", ופה אולי כדאי להבהיר ביחס לכל הצעה.

ארבל אסטרחן: קודם כל חבר הכנסת נימק, שניים יכולים לדבר במשך דקה ולהגיד מה הם רוצים, לא חייבת להיות להם הצעה.

יריב לוין: במקום המנגנון של הצעה אחרת, שזה בעצם אותו דבר, רק בלי הצורך להציע באופן פיקטיבי ועדה סתם.

ארבל אסטרחן: נכון, אבל כתוב "ורשאים הם להציע" - זאת אומרת הם כן יכולים להציע – "שהנושא המוצע לא ייכלל בסדר היום או שיידון בוועדה, והכול מהמקום המיועד לכך באולם המליאה" – כך אנחנו קוראים לרמקולים בצדדים – "ובמסגרת זמן שלא תעלה על דקה אחת לכל אחד מהם".

רחל אדטו: זה חידוש שניים?

ארבל אסטרחן: החידוש הוא שהם לא חייבים להציע הצעה אחרת, הם יכולים לדבר.

יריב לוין: לא, זאת הרחבה.

יריב לוין: קודם זה היה אחד שמציע הצעה אחרת פר מציע, עכשיו זה שניים בלי שחייבים להציע הצעה אחרת, כדי לעשות את הדיון יותר מעניין.

רחל אדטו: לא צריכים לרוץ אליך ולהגיד "הצעה אחרת"?

ירדנה מלר-הורוביץ: לא, אבל צריך להירשם.

יריב לוין: רק צריך לבקש להירשם.

יריב לוין: אם הנושא הוא יחסית מעניין והציעו אותו ארבעה, חמישה חברי כנסת, זה נותן שמונה עד 10 - - -

רחל אדטו: הבעיה שמהמקום שבו אני יושבת, היא לא רואה טוב, צריך לקום כי מהזווית הזאת לא רואים משם...

ירדנה מלר-הורוביץ: לך יש נוכחות...

יריב לוין: זה יאפשר בנושא שהוא באמת רלוונטי, לקיים קצת דיון.

ירדנה מלר-הורוביץ: זה מאוד מעורר.

יריב לוין: זה המקסימום שהצלחתי להגיע בגזרה הזאת, אבל זה יותר טוב משום דבר.

סער פינטו: שניהם רק מביעים את עמדתם ולא - - -

יריב לוין: כן, זה כמו דיון.

יריב לוין: לא קשור.

רחל אדטו: זה נותן לך זכות דיבור.

תמר כנפו: כל הקודם זוכה, מי שנרשם.

ארבל אסטרחן: אין עוד אחרים, שניים יכולים.

יריב לוין: תמיד הולך כל הקודם זוכה, גם היום.

יריב לוין: הרי ההצעות האחרות האלה הן פיקטיביות.

ירדנה מלר-הורוביץ: אבל בהצעה אחרת זה גם.

ירדנה מלר-הורוביץ: בנוסף להצעה אחרת, נותנים הזדמנות לעוד שני חברי כנסת - - -

ארבל אסטרחן: לא, זה לא בנוסף.

ארבל אסטרחן: אחרי שהוא נימק והממשלה השיבה, שניים יכולים לדבר וזהו.

ארבל אסטרחן: הם יכולים לדבר על הנושא, הם יכולים להציע שזה ילך לוועדה, והם יכולים גם לא להציע דבר.

ירדנה מלר-הורוביץ: אני חשבתי שנשמרת הזכות, אז זה רק שניים.

יריב לוין: זה לא רק שניים, זה שניים במקום אחד, כמו שזה היה קודם.

ירדנה מלר-הורוביץ: אני חייבת להגיד לך שלא כולם יודעים את זה, אבל אם למשל הממשלה לא הסכימה לדברי הדובר לכלול בסדר-היום, יש אפשרות לשניים, אחד יכול להסיר ואחד יכול להעביר לוועדה.

יריב לוין: בסדר.

ארבל אסטרחן: יכלו להישמע קודם שתי הצעות.

ארבל אסטרחן: אין לנו יותר מונח – בנוסח הקודם, כמו שאמר היושב-ראש, שהיו לנו טיוטות קודמות, היתה גם התייחסות, כמו שיש היום בתקנון להצעה אחרת.

ארבל אסטרחן: המונח הזה לא יהיה פה יותר.

ארבל אסטרחן: הם יכולים לדבר, הם יכולים גם להציע מה יהיה גורל ההצעה, הם לא חייבים.

ארבל אסטרחן: אם הם לא יציעו, לא יציעו.

רחל אדטו: מאוד טוב, בשעה 20:30, 21:00 זה מצוין, כי יש כל כך הרבה אנשים שרוצים לדבר...

תמר כנפו: כן, זה רלוונטי להצבעה.

תמר כנפו: לפחות הוא יוכל להצביע בעד - - -

ארבל אסטרחן: נכון, גם אין יותר מצב, שאם הצעת להסיר, אתה לא יכול לתמוך.

יריב לוין: זה היה מלאכותי לגמרי.

ארבל אסטרחן: היום בתקנון יש איזושהי הוראה שאתם לא רואים, כי היא הושמטה, שמי שנעדר כשנשמעה עמדת הממשלה או בהצבעה, גם הצעתו בטלה.

ארבל אסטרחן: אבל פה דיברנו שנוריד את זה, יש כאן רק הוראה שמי שנעדר כשהוא נקרא לנמק, ולא נמצא - הצעתו בטלה.

ארבל אסטרחן: אולי צריך כן להשאיר את זה?

ירדנה מלר-הורוביץ: הרעיון היה שלא יכול להיות שחבר כנסת מעלה נושא, ואז הוא אפילו לא מכבד את השר שבא להשיב לו ולהשתתף בהצבעה על ההצעה שהוא רצה שיכבדו אותו.

תמר כנפו: אבל בדרך כלל זה לא קורה בהצעות הרגילות, זה קורה יותר בהצעות הדחופות, כל אחד מנמק והולך.

יריב לוין: גם הסנקציה שהוא הפסיד את המכסה.

תמר כנפו: ברגילות בדרך כלל זה לא כל כך קורה.

ארבל אסטרחן: אבל הסעיפים האלה הם כלי גם לגבי הרגילות וגם לגבי הדחופות.

יריב לוין: אני לא יודע, ומה נעשה אתו?

יריב לוין: אז ההצעה ירדה, באמת אכפת לו אם הוא לא הגיע?

ארבל אסטרחן: לא, זה אומר שאם הוא לא נמצא כשהשר משיב, לא יצביעו.

ירדנה מלר-הורוביץ: לא יצביעו, ואז הוא אמר את דברו, זה לא עובר לוועדה, זה לא עובר - - -

יריב לוין: לא יודע, לפעמים זה מאפשר לו לכפות את הדיון ולסכל את ההצבעה.

ארבל אסטרחן: אז שלא ישחק.

יריב לוין: לפעמים גם את זה רוצים.

ארבל אסטרחן: אנחנו לא רוצים לאפשר לו את זה.

יריב לוין: לכן אני אומר, שאני לא רוצה לאפשר לו לכפות את הדיון ולסכל את ההצבעה, אני רוצה לכפות עליו שתהיה הצבעה.

יריב לוין: אני לא רוצה לתת לו שליטה בשאלה אם תהיה.

יריב לוין: הוא אומר: אני רציתי את הדיון, ועכשיו אני לא רוצה שתהיה הצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: אתה רואה איך זמנים משתנים?

ירדנה מלר-הורוביץ: פעם זו היתה סנקציה, והיום - -

יריב לוין: - - כן, אתה לא יודע איך ישחקו איתה.

ארבל אסטרחן: אז הדבר הזה יושמט, זאת אומרת אין הוראה לגבי מה קורה אם הוא נעדר ואין תשובת שר.

יריב לוין: כך אני מעלה את הדיון ומונע החלטת כנסת בעניינו, אם אני לא רוצה שתהיה החלטה.

יריב לוין: אני לא יודע לאיזה כיוון זה עובד.

ארבל אסטרחן: בסדר.

ארבל אסטרחן: עכשיו יש לנו הוראה - עוד לפני ההצבעה, חבר כנסת נימק, הממשלה השיבה או הביעה עמדה, שני חברי כנסת יכולים היו לדבר ולהציע הצעות או לא להציע הצעות - שנמצאת היום בכוכבית, ואומרת: אם "נגעה ההצעה לסדר היום לפעולתו של יושב ראש הכנסת, רשאי יושב ראש ועדת הכנסת ואחריו יושב ראש הכנסת" - זה צריך להיות רשאים - להביע את עמדתם במקום הממשלה", זאת אומרת: לממשלה לא תהיה אפשרות להביע עמדה.

יריב לוין: הרי הממשלה לא חייבת להביע עמדה ממילא, אז זה לא במקום הממשלה.

יריב לוין: רשאים להביע את עמדתם.

יריב לוין: אם הממשלה תרצה, היא תביע גם את עמדתה.

יריב לוין: הרי אני לא יכול להכתיב לממשלה, שאני אביע את העמדה במקום.

ארבל אסטרחן: לא, זה אומר שלה אין זכות.

יריב לוין: זהו, זה נראה לי לא נכון, איך יכול להיות שאני אחליט שאני - - -

ארבל אסטרחן: כי זה נושא של פעולות יושב ראש הכנסת.

יריב לוין: ואם הממשלה חושבת שלא?

יריב לוין: אז אני אמנע ממנה?

ארבל אסטרחן: אפשר להגיד את זה.

יריב לוין: היא נותנת לי את היכולת לקחת מהם את הסמכות במליאה.

ירדנה מלר-הורוביץ: בסעיף (ד) את אומרת שהממשלה רשאית.

יריב לוין: זה נראה לי קצת בעייתי.

ארבל אסטרחן: אוקיי, אז מייד נראה, כמו שיש בפסקה הבאה, שהם יוכלו לדבר אחרי ההנמקה ולפני עמדת הממשלה.

יריב לוין: כן, צריכה להיות אפשרות לדבר, והממשלה, כפי שהיא עושה בכל הצעה אחרת, תחליט אם היא רוצה להגיב או לא רוצה להגיב.

ירדנה מלר-הורוביץ: הסעיף הזה בקשר ליושב ראש הכנסת מפריד בין הרשות המחוקקת שלנו לבין הרשות המבצעת, זאת אומרת שאם יש איזה עניין נגד יושב ראש הכנסת, יושב ראש ועדת הכנסת ישיב, כאילו אנחנו לא מערבים את הממשלה, אלא אם ירצה שר או ראש ממשלה להגיב, אז לא תמנע ממנו, תיתן לו.

ירדנה מלר-הורוביץ: נראה לי שזה העניין.

יריב לוין: זה ברור, אבל העיקרון אומר שלממשלה תמיד יש זכות לוותר.

יריב לוין: סביר להניח, שאם זה עניין שנוגע למנהל הפנימי של הכנסת, היא תוותר, אבל יכול להיות למשל מצב, שרצתה הממשלה להביא נושא, והחליט יושב ראש הכנסת, כמו שהיה עם סיפור סגני השרים, שהוא לא רוצה, ולממשלה יש עמדה, היא אומרת: באיזון בין הרשויות האלה, אנחנו חושבים שפה אתם חציתם קו אדום.

יריב לוין: אז אני בא כיושב ראש ועדת הכנסת או הוא כיושב ראש הכנסת, ואומר: אני לא אתן לכם לדבר, אני מדבר במקומכם.

יריב לוין: זה לא סביר.

ארבל אסטרחן: נראה מייד איך זה כתוב ב-(2), ואז יכול להיות שאפשר להחיל את אותה הוראה.

ארבל אסטרחן: (1) אומר אם ההצעה לסדר היום נוגעת לפעולות יושב ראש הכנסת.

ארבל אסטרחן: "(2) נגעה ההצעה לסדר היום לפעולתה של סיעה שאינה סיעתו של המציע או לפעולתו של חבר  הכנסת הנמנה עם סיעה שאינה סיעתו של המציע, תהיה לאחד מחברי הסיעה האחרת, המדבר בשמה, או לחבר הכנסת האמור, הזכות להשיב" - או להביע עמדה זה צריך להיות יותר מדויק - "להצעה לסדר היום במסגרת זמן שלא תעלה על עשר דקות; התשובה תינתן לאחר הנמקת ההצעה ולפני שנשמעה עמדת הממשלה".

יריב לוין: בסדר.

ארבל אסטרחן: יכול להיות שאת אותה סיפא אפשר להחיל גם ב-(1).

יריב לוין: כן, אותו הגיון.

ארבל אסטרחן: האמת שאולי זה בעצם כן "להשיב" ולא "להביע עמדה", כי נטענה טענה ביחס אליהם.

ירדנה מלר-הורוביץ: נכון.

ארבל אסטרחן: עד כאן היה סדר היום, עכשיו מה עושים בהצבעה?

ארבל אסטרחן: זה סעיף קצת מסובך, אבל אני חייבת לומר, שגם היום זה מאוד מאוד מסובך.

יריב לוין: עשינו קצת סדר.

ארבל אסטרחן: יש סעיפים ומלא כוכביות, שלא כולם עולים בקנה אחד זה עם זה.

ארבל אסטרחן: מה מוצע כאן?

ארבל אסטרחן: קודם כל נתחיל עם הרישא, שגם כאן כבר יש שאלה: "וזה סדר ההצבעה, ואם היו מספר הצעות לסדר היום בנושא דומה – יצביעו על כולן כאחת".

ארבל אסטרחן: אני חושבת שפה יושב ראש הוועדה לא כל כך אהב את זה.

ארבל אסטרחן: היום כתוב "אלא אם כן דרשו המציע או אחת הסיעות להעמיד הצעה להצבעה נפרדת".

ארבל אסטרחן: השאלה מה קורה אם יש לנו כמה הצעות לסדר היום, שהן בנושא דומה, או נוסחו באופן זהה.

ארבל אסטרחן: כמובן זה יכול לבוא מכיוונים שונים, אבל ההצעה היא אותה הצעה.

ארבל אסטרחן: האם אנחנו רוצים לאפשר מצב שיצביעו על כל אחת בנפרד, ואז זאת תלך לדיון במליאה, זאת לוועדה הזאת וזאת לוועדה הזאת?

יריב לוין: אני מתנגד לזה, ואני אסביר לכם גם למה אני מתנגד לזה - כי זה בעיניי דורס את המפלגות הקטנות, ובעיקר את האופוזיציה, המפלגות הקטנות באופוזיציה, כי מה יקרה?

יריב לוין: העלו כמה חברי כנסת נושא.

יריב לוין: מחליטים שרוצים באמת לדון בו, אלא מה?

יריב לוין: רוצים להוציא אותם מהדיון, שההצעות שלהם ירדו.

יריב לוין: הרי היום את הצעות החוק ממילא מפילים להם.

יריב לוין: המעט שיש להם, לפחות כשהם עולים על עגלה של הצעה לסדר-היום, הם יכולים לבוא לידי ביטוי ולהוביל הצעה שלהם, אז עכשיו נייצר פה מכשיר כזה?

יריב לוין: זה לא נראה לי נכון.

ארבל אסטרחן: זאת אומרת שהכלל יהיה שאם יהיו מספר הצעות בנושא דומה, יצביעו - - -

ירדנה מלר-הורוביץ: - - - כמוך אבל הפוך, אמרתי שאם הם ירצו להסיר, זכותו של חבר כנסת להגיד: אוקיי, לזה אתה מתנגד, אבל בוא תתמוך בהצעה שלי.

רחל אדטו: אבל למה אתה לא יכול להשאיר את זה בפשרה של ארבל כרגע, אלא אם כן ידרוש להצביע עליו בנפרד?

יריב לוין: כי אז יהיו דרישות להצביע בנפרד.

ירדנה מלר-הורוביץ: הוא אומר שדווקא הדרישות יבואו מהרוב.

ירדנה מלר-הורוביץ: אני גם ראיתי את המיעוט.

יריב לוין: אני הגשתי הצעה לסדר היום, במקרה באותו נושא כמו חבר הכנסת זחאלקה.

יריב לוין: אם אני אגיד שאני מבקש להצביע על ההצעה שלי בנפרד, שלי תעבור ואת שלו יפילו מייד.

יריב לוין: עכשיו אני יכול להתעלל בו כל הזמן.

יריב לוין: בסוף הכנסת מחליטה, האם הנושא ראוי שיידון בסדר היום.

יריב לוין: היא לא מחליטה אם היא בעדו או היא נגדו.

יריב לוין: אי אפשר להגיד: אנחנו חושבים שהנושא צריך להיות בסדר היום, אבל רק אם אתה הצעת, אם הוא הציע – אותך אנחנו לא רוצים.

ירדנה מלר-הורוביץ: ומה תעשה כשיהיו לך הצעות אחרות?

ירדנה מלר-הורוביץ: יעלה חבר כנסת ויגיד: יש לי הצעה אחרת להצעתו של יריב לוין, ואז ממילא תצטרך להצביע בנפרד.

יריב לוין: לא, ההצעה האחרת שלו תהיה גם על כל המכלול.

יריב לוין: אני מתייחס להצעה לסדר היום כהצעה אחת, הוגשה על ידי שישה חברי כנסת, הוגשה על ידי שישה.

ירדנה מלר-הורוביץ: זאת אומרת שגם אם יש בהצעה לסדר היום שישה אנשים שונים שמציעים נושא דומה מהיבטים שונים כפי שיש היום, למשל על הרכבת הקלה, אתה אומר שיהיו בסך הכול שתי הצעות אחרות.

ארבל אסטרחן: לא, 12 אנשים יוכלו לדבר.

יריב לוין: לא, אני עושה הפרדה.

יריב לוין: בוא נעשה סדר.

תמר כנפו: הוא מדבר על שני דברים שונים.

יריב לוין: יש שני שלבים: יש דיון ויש הצבעה.

יריב לוין: בדיון אנחנו אומרים שזאת שיטה מאוד פשוטה, פר ראש, כל אחד שהציע יש שני דוברים, זה פשוט וקל.

יריב לוין: בשלב ההצבעה נשאלת השאלה, באו שישה אנשים שחשבו שצריך להעלות את הנושא לסדר היום.

יריב לוין: האם אני מצביע על כל הצעה שלהם בנפרד, או שאני בא ואומר: רבותי, אתם בסירה אחת, או שהנושא על סדר היום או שהוא לא על סדר היום.

יריב לוין: בעיניי, אין שום הגיון לפצל את זה, אחרת זה יוצר מקור למניפולציות שהן לא נכונות, כי המהות של העניין היא השאלה, האם כוללים אותו בסדר היום או לא כוללים אותו.

יריב לוין: זהות המציע – יכול כל אחד לקחת בחשבון שהוא חושב שהנושא חשוב, אבל אם ההוא הציע, הוא לא רוצה אותו, אבל הוא לא יכול להפוך את המליאה למכשיר, שאני אשלול ממך לדון בנושא שלגביו החלטתי שהוא על סדר היום.

רחל אדטו: אי אפשר להגיד שאין הגיון במה שאתה אומר.

יריב לוין: זה לא נכון.

ירדנה מלר-הורוביץ: צריך יהיה גם לעדכן את הממשלה, שכאשר היא אומרת להסיר מסדר היום, היא מסירה - -

יריב לוין: - - את כולם, בטח.

יריב לוין: ואז שיחליטו  לגופו של הנושא ולא לגופו של האדם.

ירדנה מלר-הורוביץ: זה יופי.

ארבל אסטרחן: אבל אז צריך לציין פה אם קבע יושב ראש הכנסת שהם באותו נושא, צריך שמישהו יגיד אם הם באותו נושא.

ירדנה מלר-הורוביץ: זה בנשיאות אנחנו מחליטים.

ארבל אסטרחן: גם ברגילות?

ירדנה מלר-הורוביץ: ברגילות זה על סדר היום של יום רביעי, אבל - - -

ארבל אסטרחן: צריך להגיד, כי יש לזה משמעות, אם מישהו יגיד: לא, שלי היא אחרת ואז יהיה ויכוח.

יריב לוין: אני בעד שזאת תהיה קביעה של הנשיאות.

יריב לוין: היא צריכה לבוא לידי ביטוי גם בסדר יום מראש.

ארבל אסטרחן: גם ברגילות אפשר שזאת תהיה הנשיאות?

ירדנה מלר-הורוביץ: אבל אז רגילות אפשר להגיש גם - -

ארבל אסטרחן: עד 11:00.

ירדנה מלר-הורוביץ: כן, אפשר.

יריב לוין: כן, זה נכון, זה יפתור.

תמר כנפו: אבל ברגילות בדרך כלל זה לא קורה, זה נדיר.

ירדנה מלר-הורוביץ: זה נדיר.

יריב לוין: זה נדיר שבנדירים, אין ספק.

יריב לוין: לא חשוב, צריך שיהיה לנו מנגנון אם זה יקרה, כי הרי אם זה יקרה, זה יהיה בדיוק בנושא שהוא שנוי במחלוקת ובעייתי, שיהיה לנו פה נתיב איך פותרים את זה.

ארבל אסטרחן: "אם היו מספר הצעות לסדר היום בנושא דומה" לפי קביעת הנשיאות, "יצביעו על כולן כאחת".

ארבל אסטרחן: איך מצביעים?

ארבל אסטרחן: חשבנו להתחיל כך: "הודיע המציע כי הוא מסתפק בדברי הממשלה – אין מצביעים".

ארבל אסטרחן: כתוב בסוף "אם היו מספר מציעים, תידרש הסכמת כולם".

ארבל אסטרחן: זה לא רלוונטי, כי אמרנו שאין יותר הצעה אחת עם כמה מציעים, אבל במקרה הזה כל אחד מאלה שצירפו – זה ברור, אם היו הצעות משולבות, כל אחד מהם צריך - - -

יריב לוין: זה ברור לגמרי.

יריב לוין: אפשר לכתוב את זה, זה לא מזיק שזה כתוב, אבל הכוונה היא ברורה.

ארבל אסטרחן: רק אם כולם יסכימו, או יחילו את זה רק על מי שהסכים.

יריב לוין: לא יכולים להחיל את זה על מי שהסכים, מצביעים על ההצעה.

ארבל אסטרחן: אין הצבעה.

יריב לוין: לא, אני אומר ברגע שאחד החליט, מצביעים על כל המכלול.

ירדנה מלר-הורוביץ: היום הדינאמיקה היא שעומד השר ואומר: זו היתה תשובתי, ואני מציע להסתפק בתשובתי.

יריב לוין: אין בעיה.

יריב לוין: אם כולם מסכימים, אין בעיה.

יריב לוין: מספיק שאחד לא הסכים, מצביעים על כל המכלול.

ארבל אסטרחן: זה שהסתפק, שלו לא - - -

יריב לוין: למה?

ארבל אסטרחן: כי הוא הסתפק בתשובת השר.

יריב לוין: לא, אני אומר: אתה הסתפקת, אתה החלטת שזה מספיק לך, אבל ברגע שהכנסת החליטה שלמרות זאת, זה עולה על סדר היום כי אחד האחרים נמצא שם, אין מה לעשות, זה על סדר היום.

יריב לוין: אי אפשר להגיד עכשיו: בניגוד לרצונך, זרקנו את זה לסדר היום, אבל אתה כבר לא במשחק.

ארבל אסטרחן: זאת אומרת רק אם כולם הסכימו להסתפק, ואם חלק הסכימו להסתפק, בכל זאת יצביעו.

יריב לוין: בטח, אין ברירה.

יריב לוין: אחרת אני אתן לאחד למחוק את ההצעה - - -

ארבל אסטרחן: לא, הוא היה מוחק את שלו והיו מצביעים על האחרים.

יריב לוין: אבל מה ההיגיון?

ארבל אסטרחן: כי הוא כבר לא רוצה.

ארבל אסטרחן: הוא שמע את התשובה, והוא כבר לא רוצה.

יריב לוין: אז הוא לא חייב להמשיך, אבל הנושא הוא על סדר היום.

תמר כנפו: הוא יכול לחזור בו.

יריב לוין: אני מסתכל לגופו של הנושא, לא לגופו של המציע.

יריב לוין: הנושא הוא על סדר היום, מה לעשות?

רחל אדטו: יש לך אפשרות שמישהו יתחרט שהוא בכלל העלה את זה– הופעל עליו לחץ מכאן או מכאן, והוא החליט להוריד את הנושא מסדר היום.

יריב לוין: את צודקת, אבל אני לך עד איזו נקודה.

יריב לוין: אדם הוא בעל ההצעה שלו, עד השלב שבו הנושא נכנס לסדר היום ונידון.

יריב לוין: אני יכול למשוך את זה כל עוד זה לא שם, אבל אם אני הגשתי חוק  ועכשיו אני פתאום אומר: רגע, חבל שדנו בו, לא רוצה את ההחלטה שהיתה, אני לא יכול לחזור בי.

יריב לוין: אני יכול להחליט שאני לא בא לדיון בוועדה אם זה לא מספיק מעניין אותי, אבל אני לא יכול עכשיו להחליט: הבאתי את זה למליאה, ביקשתי שזה יהיה על סדר היום - - -

רחל אדטו: אל תביא את זה לוועדה, אנחנו עדיין בשלב המליאה, הגישו ארבעה, חמישה נושאים בסדר יום, היה נושא מאוד חם, הסיפור של העיתונות, ישראל היום, החליט חבר כנסת ברגע האחרון, לאחר שהופעל לחץ וכדומה, שהוא לא רוצה להיכנס למעגל הזה ולא רוצה להיות בסדר היום הזה, אז מה?

רחל אדטו: יש לו אפשרות להגיד: אני יורד משם.

יריב לוין: אבל הוא יכול למשוך את ההצעה לפני הדיון.

ארבל אסטרחן: לא, הוא יכול גם אחרי.

ארבל אסטרחן: יש לנו סעיף של חזרה.

יריב לוין: חזרה מאה אחוז, אבל הוא לא יכול להגיד: את ההצעה שלי אני לא רוצה לשלוח לוועדה.

רחל אדטו: אחרי ההצבעה.

ארבל אסטרחן: אבל פה אנחנו לפני ההצבעה.

ארבל אסטרחן: הוא שמע את תשובת השר.

רחל אדטו: אחרי שהוא כבר דיבר, אחרי שהוא קם ואמר, אתה דיברת – "הלך" לך.

יריב לוין: אני אגיד לך מה החשש שלי.

יריב לוין: ישאל השר: אדוני, אתה מסכים?

יריב לוין: אני אגיד כן.

יריב לוין: ישאל את השני אם הוא מסכים, והוא יגיד כן.

יריב לוין: יגיד השלישי שהוא לא רוצה.

יריב לוין: ברגע שהוא יגיד שהוא לא רוצה, אני חוזר בי, אני רציתי לחסוך, אבל זה כבר הולך, אני רוצה להיות חלק מהעניין, אז מה עכשיו?

ארבל אסטרחן: השתכנעתי שהממשלה מטפלת בזה כמו שצריך, ולא צריך שהכנסת תדון בזה.

יריב לוין: לא חשוב מה הנימוקים, אבל הוא אומר שאם השלישי החליט להביא את זה לדיון בוועדה, אני רוצה להיות חלק מהמשחק, אם כבר יתקיים הדיון.

יריב לוין: אז נתחיל בפינג-פונג, שבו ברגע שאמרתי לא, אני צריך לחכות לאחרון, ואחרי שהאחרון יגיד, יכול להיות שפתאום הראשון יגיד: לא, רגע, אני מתחרט.

ארבל אסטרחן: רק אם כולם הודיעו שהם מסתפקים בתשובת השר, לא יצביעו, אחרת מצביעים.

יריב לוין: בואו נעשה את זה פשוט, נאחד אותם ונעשה את זה לגופו של נושא, לא נתחיל כל אחד עם הבקשה הפרטית שלו.

ארבל אסטרחן: יש פסקאות (2), (3) ו-(4) שמדברות על דרך ההצבעה.

ארבל אסטרחן: אני מזכירה, שהמציע בהגדרה מבקש שהנושא ייכלל בסדר-היום, למרות שאנחנו יודעים שלפעמים הוא מבקש ועדה.

ארבל אסטרחן: תראו איך זה מנוסח כאן, צריך לראות אם זה כולל את כל האפשרויות.

ארבל אסטרחן: "(2) לא התנגדה הממשלה לכלול את הנושא בסדר היום, ולא נשמעה הצעה כי הנושא יידון בוועדה", זאת אומרת הממשלה לא התנגדה ואף אחד, לא הממשלה, לא אף חבר כנסת ולא המציע, אף אחד לא הציע ועדה, "תתקיים הצבעה בעד או נגד הכללת הנושא בסדר היום", כי המציע מבקש סדר יום.

ארבל אסטרחן: עוד מעט נדבר על הכוכבית הזאת, קודם נגמור את ההצבעה.

ארבל אסטרחן: בפסקה (3) נאמר: אם כן "הציעה הממשלה או אחד מחברי הכנסת כי הנושא יידון בוועדה" – נראה שאחד מחברי הכנסת גם יכול לכלול את המציע, למרות שבהגדרה הוא מבקש סדר יום.

יריב לוין: לא משנה, זה בסדר.

יריב לוין: נמתח את החבל - - -

ירדנה מלר-הורוביץ: יש איזשהו סעיף מאוד ישן בתקנון, שאם אף אחד לא הציע ועדה, יכול המציע בעצמו להציע ועדה.

תמר כנפו: מה שהוא ביטל, כי בהתחלה היה: אני רוצה להעביר לוועדה, אז כבר נשמעה הצעה לוועדה וכבר נשמעה ההצעה להסרה, אז היה כבר מישהו, אבל ברגע שהוא ביטל את הנושא הזה, פה את צריכה למצוא חבר כנסת שמציע להעביר לוועדה.

ארבל אסטרחן: לכן זה כתוב בלשון רחבה כזאת: "הציעה הממשלה או אחד מחברי הכנסת", הרי דיברו עם חברי כנסת.

יריב לוין: אם היתה הצעה כזאת.

ארבל אסטרחן: אפשר היה גם להגיד: נשמעה ההצעה שהנושא יידון בוועדה.

תמר כנפו: כל אחד יכול לזרוק שהוא רוצה ועדה.

ארבל אסטרחן: אם כך רוצים, אולי עדיף לכתוב משהו כללי יותר: נשמעה ההצעה שהנושא יידון בוועדה "וחבר הכנסת המציע הסכים לכך – תתקיים הצבעה בעד או נגד קיום דיון בוועדה", זאת אומרת: אם הוא הסכים, בכלל לא מצביעים על המליאה.

סער פינטו: אבל אם יש כמה הצעות?

יריב לוין: זה צריך להיות כולם.

ארבל אסטרחן: והסכימו כולם.

ירדנה מלר-הורוביץ: היום יש מצב שמפצלים חלק מההצבעות.

סער פינטו: בוא נעשה להפך, אם הם מסכימים לפיצול.

ארבל אסטרחן: לא, הרעיון הוא שזה לא יהיה פיצול שחלק הולך למליאה, חלק לוועדה, חלק מוסר.

ארבל אסטרחן: אגב, יכול להיות גם שזה ילך לוועדה הזאת וזה לוועדה אחרת.

סער פינטו: אבל בוא ניקח דוגמה יותר קלה, לא קואליציה אופוזיציה, אלא יש מישהו מקדימה שהעלה ומישהו ממרצ שהעלה הצעה.

סער פינטו: חבר הכנסת ממרצ מבקש שהדיון יהיה במליאה, ואני יודע שאין לזה שום סיכוי במליאה.

סער פינטו: לעומת זאת אם זה יעבור לוועדה, אני יודע שיתקיים דיון בוועדה, כי אני יודע שהממשלה כן תיתן לי להעביר לוועדה.

סער פינטו: אם אני צריך את הסכמת כולם, אני תקוע אתו, ואז זה ייפול, זה לא שזה יעבור לפה או לפה, זה ייפול.

ארבל אסטרחן: אז (4) אומר שאם "הציעה הממשלה או אחד מחברי הכנסת כי הנושא יידון בוועדה, וחבר הכנסת המציע התנגד לכך" יהיו שתי הצבעות, קודם תהיה הצבעה בעד או נגד הכללת הנושא בסדר היום, ואם זה לא יתקיים תהיה עוד הצבעה בעד או נגד ועדה.

יריב לוין: הרעיון הוא לקבוע תהליך הצבעה, שיהיה מאוד מאוד פשוט.

יריב לוין: אם כל המציעים רוצים להסתפק בדברי הממשלה, נחסך העניין ואין בכלל הצבעה.

יריב לוין: בשלב השני אומרים: אם הממשלה אומרת שהיא מסכימה לכלול בסדר היום ואף אחד לא מבקש ועדה, בוא נצביע סדר היום או לא סדר היום ונגמור את העניין.

יריב לוין: בשלב השלישי אומרים: אם כולם אומרים בוא נלך לוועדה, גם הממשלה וגם חברי הכנסת, נצביע כן לוועדה או להוריד את העניין בכלל, כי אף אחד לא חושב שזה צריך להיות על סדר היום.

יריב לוין: עכשיו מגיעים לשלב האחרון, שאומר מה קורה כשיש כמה הצעות - יש כאלה שחושבים שצריך להסיר, יש כאלה שרוצים לשלוח לוועדה, יש כאלה שרוצים להשאיר את זה על סדר היום.

יריב לוין: אז התהליך ההגיוני אומר, שנצביע קודם כל על השאלה האם רוצים את זה בסדר היום.

יריב לוין: אם כן, זאת ברירת המחדל, כי זאת הצעה לסדר-היום.

יריב לוין: אם לא רוצים בסדר היום, אתה עובר לאופציה השנייה – לוועדה.

יריב לוין: אגב, זה גם מאפשר לו "לנסות את מזלו" פעמיים, זה מגדיל לו את מרחב הגמישות.

יריב לוין: אני למשל שרוצה מאוד להעביר את זה לסדר היום, כי בניגוד אליך, אני חושב שדווקא במליאה יש לי סיכוי, אחרי שההצעה שלי תיפול כי תצביע נגדי, אני אגיד: טוב, לפחות שתגיע לוועדה, יותר טוב מכלום.

יריב לוין: אני חושב שזה נכון, בעיניי זה גם הסדר הנכון.

סער פינטו: צריך לנסח את זה.

ארבל אסטרחן: רק צריך להבהיר פה, שב-(3) צריך שכולם יסכימו, אחרת הולכים ל-(4).

ארבל אסטרחן: מספיק שאחד מתנגד, הולכים לפי הפרוצדורה של (4).

סער פינטו: בסעיף (4) צריך להיות "ואחד מחברי הכנסת המציע התנגד לכך".

ארבל אסטרחן: כן, זה יהיה ברור גם מ-(3).

יריב לוין: קודם כל הוא רוצה לנסות להכליל את זה בסדר היום, זאת הרי לכאורה המטרה.

סער פינטו: זה קצת מסרבל את הכול.

יריב לוין: ברוב הגדול זה פותר לך את הבעיה, כי בדרך כלל זה ועדה מול הסרה, ופה זה נותן תהליך הגיוני.

ארבל אסטרחן: אני אכתוב את זה עם התיקונים ולפני הישיבה הבאה אולי נפיץ את הנוסח.

ארבל אסטרחן: כדאי שאת הסעיף הזה יקראו שוב, כי הוא הכי מורכב כאן.

ארבל אסטרחן: צריך לראות שהוא ברור לכולם, שלא נופלים דברים ושהוא מנוסח כמו שצריך.

ארבל אסטרחן: בזה גם סיימנו את סעיף 2, שמדבר על סדר הדיון וההצבעה.

תמר כנפו: לפני שאת עוברת לדחופות, כל הנושאים של הימים המיוחדים - עד עכשיו אנחנו לא יודעים כשאנחנו מגישים הצעות, האם זה על חשבון המכסה או לא על חשבון המכסה.

ארבל אסטרחן: כרגע, לפי מה שכתוב פה זה במכסה, כי אם רוצים להוציא משהו מהמכסה, צריך להוסיף הוראה.

תמר כנפו: אנחנו לא יודעים, כי לפעמים אומרים לנו שזה לא על מכסה וזה כן על מכסה.

ארבל אסטרחן: יש הצעה רגילה לסדר היום שהיא לא במכסה?

תמר כנפו: כל הימים המיוחדים.

ארבל אסטרחן: מכוח מה הן לא במכסה?

ירדנה מלר-הורוביץ: שיקול דעתו של יושב ראש הכנסת.

תמר כנפו: אני לא יודעת, לפעמים אומרים לנו שכן במכסה, אבל אנחנו לא במכסה ואנחנו לא יודעים.

ארבל אסטרחן: לכאורה, היום אין בכלל שיקול דעת לאף אחד להגיד שהצעה רגילה לא תהיה במכסה.

תמר כנפו: היא גם לא "מתנהגת" בצורה הזאת של 10 דקות.

ירדנה מלר-הורוביץ: זה נולד עוד בכנסת הקודמת, לצערנו, כדי למלא את סדר היום של הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: אחד הכלים היה ימים מיוחדים.

ירדנה מלר-הורוביץ: במסגרת הימים המיוחדים, חבר הכנסת אמר: לא, אני לא רוצה, אז אמרו לו: תעלה, זה לא במכסה, תדברו.

ירדנה מלר-הורוביץ: יש כאן גם לתת וגם לקבל.

יריב לוין: אני מציע לאור זה, שנקבע סעיף על דיון בימים מיוחדים, ושם נסדיר את כל הסיפור הזה בצורה מסודרת.

תמר כנפו: כי לנו זה לא מובן.

יריב לוין: אני מאוד בעד, אבל אני מציע שלא נקשור את זה כאן, כלומר: נקבע סעיף של דיון בימים מיוחדים.

ארבל אסטרחן: שהיושב ראש רשאי לאשר דיון להצעות לסדר היום ביום מיוחד, ואז הן לא יהיו במכסה.

ארבל אסטרחן: יש כאן הערה בעמוד 4 למטה.

ארבל אסטרחן: יש היום החלטה של ועדת הכנסת משנת 1986: "ראוי שיושבי ראש הוועדות יימנעו מלהעלות לדיון בוועדה נושאים לגביהם החליטה הכנסת כי לא יכללו בסדר יומה...

ארבל אסטרחן: לפחות...

ארבל אסטרחן: 30 ימים מיום החלטת הכנסת".

ארבל אסטרחן: זה רלוונטי?

ארבל אסטרחן: אם הכנסת הצביעה לא לכלול משהו בסדר היום, אומרים גם ליושב ראש הוועדה לא לשים את זה על סדר היום של הוועדה?

ירדנה מלר-הורוביץ: בעל הצעה לסדר היום שהצעתו נדחתה על ידי הכנסת, ולא היה מי שהציע שהצעתו תידון בוועדה, רשאי לחזור ולהציע מייד לאחר הדחייה - - -

ארבל אסטרחן: זה בדיוק זה.

יריב לוין: את הכוכבית לא צריך.

יריב לוין: מכיוון שאני מוכרח לסיים בשעה 15:00, לא נראה לי שיש טעם שנתחיל את הסעיף הבא.

יריב לוין: בשבוע הבא אני מקווה שלא יהיו דחיות.

ארבל אסטרחן: אני אכין גם נוסח לישיבה הבאה, שיכלול את ההערות מהיום ושכדאי יהיה לעבור עליהן.

יריב לוין: בקיצור, בישיבה הבאה ננסה לסיים את זה.

יריב לוין: זה בכל אופן יהיה קצת יותר טוב מהמצב הקיים.

ירדנה מלר-הורוביץ: בהחלט, אין ספק שצריך את זה.

ירדנה מלר-הורוביץ: זה ארכאי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה רבה, אני נועל את הישיבה.