ועדת הכלכלה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 356, 2010-11-18 09:30

אופיר אקוניס: בוקר טוב, אני פותח את ישיבת ועדת הכלכלה, הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון 33) (מעבר מזיכיונות לרישיונות).

אופיר אקוניס: אנחנו נעשה את הדבר הבא; אני הבטחתי בישיבה הקודמת ואני מתכוון לקיים את הבטחתי לחבר הכנסת אפללו לפתוח בנושא ה-DTT, נושא שאני מודיע שכבר בלאו הכי נפתח בישיבה הקודמת בעקבות בקשתם של חבר הכנסת אילטוב וגם חבר הכנסת בן ארי.

אופיר אקוניס: אני אומר את זה גם על דעתה של היועצת המשפטית ומנהלת הוועדה, אבל אתה ביקשת להוסיף דבר מה, אז אנחנו נעשה את זה, ולאחר מכן בפעם הראשונה בעצם באופן פורמלי, שלא בא לידי ביטוי בתוך השיח החשוב, הציבורי, שהוא מעל גבי העיתונות בעיקרו, אנחנו נעבור ונשמע לראשונה את עמדת משרד התקשורת והמשתתפים בנושא חברת החדשות, נושא שנדחה מפעם לפעם, אבל אתמול הגיע נוסח כלשהו ואנחנו נדון בו.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אפללו, בבקשה.

אלי אפללו: תודה, אדוני היושב ראש.

אלי אפללו: אני פותח דווקא בנושא שסגרתי איתו בפעם האחרונה ולא גמרנו איתו וזה ערוץ 23, הטלוויזיה החינוכית, שבחבילה של ה-DTT לא נכללה, והיום, אם אנחנו פותחים ומדברים על זה, ביקשתי, אם הסעיף הזה פתוח, להכניס את הטלוויזיה החינוכית לחבילה.

אלי אפללו: הרי אין ספק שאין יותר טוב מהערוץ הזה, שזו טלוויזיה ממלכתית.

אלי אפללו: זה אבסורד מאוד גדול, טלוויזיה שהמדינה משלמת, היא לא חיה משום מקור אחר, זה כמו הערוץ הראשון, או חלק מהערוץ הראשון, בשביל שילדי מדינת ישראל יראו אותה או מי שרוצה לראות אותה, צריך, עם כל הכבוד, בלי לפגוע ביס והוט, דרך חוקים כלכליים להיכנס אליה.

אלי אפללו: זאת אומרת, אם הנכד שלי רוצה לראות את הערוץ הזה, הוא חייב להיות מחובר לאחד הערוצים המסחריים וזה לא עולה על הדעת, אדוני היושב ראש.

אלי אפללו: אני חושב שדווקא בחבילה של ה-DTT, אין מתאים ממנה להיות אכסניה של החבילה הזו.

אלי אפללו: אני מבקש, אם צריך להצביע על זה עכשיו, או שאתה רוצה להעלות את זה יותר מאוחר להצבעה, אז אני---

שלי יחימוביץ': מה הסטטוס של זה?

אופיר אקוניס: לדעתי הם פתוחים, על פי בקשות של חברי כנסת אחרים, ואין בהם הכרעה, אז אני שואל אותך, העניין הזה הוא להצבעה נפרדת?

אתי בנדלר: לא, הוגשה בקשה לדיון מחדש במהלך ישיבת הוועדה.

אתי בנדלר: ברור שיש כאן הצעה לכלול במערך ההפצה הזה גם את ערוץ 23 ולכשיהיו הצבעות בנושא, כמובן---

שלי יחימוביץ': ואז מה?

שלי יחימוביץ': זה ייכנס כהסתייגות?

אתי בנדלר: אם לא יהיה רוב בעד הצעתו של חבר כנסת אפללו, תירשם הסתייגות לבקשתו.

שלי יחימוביץ': אני מבקשת להצטרף להצעתו של חבר הכנסת אפללו.

אופיר אקוניס: האמירה, חברת הכנסת יחימוביץ, בישיבה הקודמת, לגבי כל נושא ה-DTT ואני הבעתי את עמדתי הברורה, ובמידה רבה היא גם עמדת הוועדה, להרחיב את מערך ה-DTT ולהכניס אליו ערוצים נוספים, כיוון שמדובר על חבילה צרכנית מן המעלה הראשונה ומשרד התקשורת הודיע, על ידי מר שמש, שלא נמצא כאן כרגע,  שבעוד חודש וחצי תסתיים עבודה של ועדה במשרד התקשורת שתמליץ את המלצותיה.

אופיר אקוניס: אני מקווה שזה יקרה עוד חודש וחצי, כמה שיותר מהר, ואני מקווה שנהיה יותר חכמים.

אופיר אקוניס: לעת עתה ההצעה היתה להשאיר את מה שישנו כעת ב-DTT, וזה חמישה הערוצים הנוכחיים.

אלי אפללו: אדוני היושב ראש, אם יהיה דיון והרוויזיה של חבר הכנסת אילטוב, שאיננו פה, תבוא להצבעה, כי אנחנו לא יודעים אם בעצם ההחלטה של הוועדה או ההמלצה של הוועדה הזאת תכלול רק חלק, וזה אני אומר כשהרוויזיה שלנו בכל מקרה צריכה להיות מיידית, אני לא רוצה לקשור את ההחלטה שבהמלצה של הוועדה, בלי לפגוע בוועדה, אני לא יודע מי החברים שלה, אני רוצה---

אופיר אקוניס: גם אנחנו לא, דרך אגב.

אלי אפללו: אני אומר את זה ביושר, אני לא יודע, אבל אני רוצה, כנבחרי הציבור---

אופיר אקוניס: ברור, לקבל החלטה ללא קשר.

אלי אפללו: לקבל החלטה ללא קשר, זה מה שאני מבקש.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, חבר הכנסת אפללו.

אופיר אקוניס: אנחנו נמשיך ונעבור עכשיו לנושא שעל פי בקשת משרד התקשורת נדחה בכל הדיונים שלנו עד לרגע זה, כיוון שלא היה נוסח.

אופיר אקוניס: הנוסח הגיע אלינו ביום שלישי בלילה, אני ביקשתי אותו עד יום רביעי בבוקר, ואני מבקש לעשות עכשיו את הדבר הבא; כיוון שעד לרגע זה כל השיח בנושא חברת החדשות, הוא שיח חשוב, אמרתי, ואני קורא את הדברים מעל גבי העיתונות וגם את התגובות של המגיבים ושל כל הגורמים הנוגעים בדבר, זו בעצם פעם ראשונה, למעשה, שאנחנו מקיימים פה דיון רשמי בעניין חברת החדשות.

אופיר אקוניס: עכשיו כבר הסתיימו הכותרות בעיתונים, אולי הם גם יבואו לידי ביטוי בכותרות נוספות, אבל ברגע זה אנחנו בדיון רשמי שיש בו פרוטוקול ויש בו את כל העמדות הרשמיות, לטעמי בפעם הראשונה.

אופיר אקוניס: בראש ובראשונה כמובן נשמע את עמדת משרד התקשורת, שהוא מציע החוק וגם מציע את ההסדר בנושא חברת החדשות.

אופיר אקוניס: מה שאני מבקש זה לתת לגב' רובינשטיין להציג את הדבר בלי הפרעות ולאחר מכן כל מי שרוצה כמובן דבריו יבואו לידי ביטוי בדיון הזה, חברי הכנסת והגורמים המקצועיים שנוגעים בדבר.

אופיר אקוניס: הטקסט שהופץ על ידי מנהלת הוועדה, נוסח לדיון ב-18 בנובמבר בנושא חברת החדשות.

אופיר אקוניס: כולם יכולים לקחת את זה, מול עיניהם, נספח מספר 532א', זה כתוב במודגש בכותרת, עם קו מתחת למלים 'חברת החדשות'.

אופיר אקוניס: חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, נוסח לדיון.

אופיר אקוניס: כולם עם הנוסח?

אופיר אקוניס: בנושא חברת החדשות.

אופיר אקוניס: אני מבקש מכל מי שרוצה להירשם לשאת דברים בדיון הזה, והוא דיון חשוב והוא ציבורי והוא מקצועי מאוד, עכשיו להעביר למנהלת הוועדה.

נוגה רובינשטיין: לפני שנקריא את הנוסח שהפצנו לוועדה, אני מבקשת לומר כמה מלים על ההסדר בכללותו של חברת החדשות כפי שקיים בחוק וכפי שנמצא בהצעת החוק המקורית.

נוגה רובינשטיין: מצב הדברים הרגיל, גם לפי החוק הקיים וגם לפי הצעת החוק, זה שעם תום תקופת הזיכיון של בעלי הזיכיונות הקיימים תמות זכויותיהם בחברת החדשות וחברת החדשות אמורה לצאת למכרז.

נוגה רובינשטיין: דהיינו, לכל גורם יש אפשרות להתמודד על הרכישה של חברת החדשות, בהצעת החוק המקורית, יחד עם המותג ועם האפיק.

נוגה רובינשטיין: חברת החדשות, בהיבט הזה, היא לא חלק מהדי.אן.איי של ישראל 10 והיא לא חלק מהדי.אן.איי של קשת ושל רשת, חבל הטבור אמור להתנתק בעת שמסתיים הזיכיון ובכך, אגב, גם נמדדת עצמאותה.

נוגה רובינשטיין: זה חלק מהעוצמה של חברת החדשות בערוץ 2, חברת החדשות בערוץ 10, ולכן אני מבקשת שהדיון שיתקיים יהיה בהקשר לחברת החדשות ולא אגב דווקא זכיין זה או זכיין אחר.

נוגה רובינשטיין: אני רוצה לומר עוד משהו, כשאתם---

שלי יחימוביץ': ---היום, שנדע על מה לדבר ועל מה לא לדבר?

שלי יחימוביץ': איזה מן בקשה זאת?

שלי יחימוביץ': מה, את מתחמת אותנו בנושאי העניין?

נוגה רובינשטיין: אני אמשיך ואני אשמח להתייחס בסוף לכל שאלה.

שלי יחימוביץ': תודה רבה, באמת תודה.

נוגה רובינשטיין: עוד נקודה.

נוגה רובינשטיין: כשאתם, חברי הכנסת, באים לדון בעניין, אני מבקשת להסב את תשומת לבכם לעובדה שבעניין החדשות בכלל ובהסדרה של החדשות, אנחנו סברנו שיש מקום מיוחד לגדר ולשמר את נושא ההכנסות של חברת החדשות, זאת אומרת בניגוד לנושאי תוכן אחרים, וצריך לשים את הדברים על השולחן, כי שם הולכות להתבצע הפחתות משמעותיות, באשר להשקעה של בעלי רישיונות לעומת בעלי הזיכיונות.

נוגה רובינשטיין: אין שוני בין החובות המכרזיות והחובות של ערוץ 10 היום בתחום החדשות, לעומת החובות שיהיו מוטלות עליהם ועל גורמים אחרים, כמו שאנחנו מקווים, שייכנסו לתחום, בתחום החדשות.

נוגה רובינשטיין: גם בנושא פריסת המחויבויות, אני מבקשת שתשימו לב לעובדה שיש פריסת מחויבויות בתחום התוכן, אין פריסת מחויבויות בתחום החדשות.

נוגה רובינשטיין: זאת אומרת אנחנו שמנו לנגד עינינו באופן מאוד ברור את החשיבות של נושא החדשות, את העצמאות של חברת החדשות, את העובדה שמדובר בדירקטוריון נכבד, במערכת כספים שהיא מערכת נפרדת, על אף ההסדר שמוצא בתחום הרישיונות שהמשמעות שלו בהיבטים מסוימים היא דה-רגולציה, הפחתה של הרגולציה.

נוגה רובינשטיין: בתחום החדשות אנחנו לא שינינו את ההיבט הזה, מכיוון שהעצמאות של חברת החדשות, הפעולה של חברת החדשות, ההשקעה בחברת החדשות, הם נושאים מאוד מרכזיים בעינינו לא רק בהיבט התחרותי, אלא גם בהיבט של ביטוי באופן הכי בסיסי של השיח הדמוקרטי בישראל.

נוגה רובינשטיין: זאת הסיבה שאנחנו הבאנו הסדר, כרגע, שהוא הסדר שונה מהכחול.

נוגה רובינשטיין: כי לכאורה היינו אמורים להמשיך עם ההצעה שהיא ההצעה האולטימטיבית בהיבט השוויון, אולי בהיבט המשפטי של הוצאת חברת החדשות למכרז מתום תקופת הניסיון.

נוגה רובינשטיין: יחד עם זאת ההצעה שלנו מאפשרת הסדר שונה בשביל להבטיח את אותה יציבות, את אותה המשכיות, שדיברתי עליה בראשית דבריי.

נוגה רובינשטיין: ההצעה שלנו משמעה היא שלבעלי הזיכיונות הקיימים, היינו קשת, רשת, ישראל 10, תינתן האפשרות הראשונה לרכוש את חברת החדשות, להתמודד על הרכישה של חברת החדשות ביניהם, תוך תמחור ודרך מנגנון שאנחנו נקריא אותו ונפרט אותו בהמשך הדרך, כאשר רק במידה ובעלי הזיכיונות הקיימים, שאמורים להיות בעלי רישיונות ככל שהם יגישו בקשה ויאושרו, על כל המנגנון שנמצא בהצעת החוק, לא יתמודדו במסגרת ההסדר הזה, אז חברת החדשות תעבור לשלב השני ואפשר יהיה להוציא אותה למכרז, כפי שהיה אמור להיות מלכתחילה.

נוגה רובינשטיין: זה ההסדר שנמצא בפניכם.

חיים אורון: אם רק אחד מהם יתמודד, זה אוטומטית עובר אליו?

נוגה רובינשטיין: אם רק אחד מהם יתמודד, אז אמור להיקבע איזה שהוא סכום על ידי הרשות השנייה, בהתאם לקריטריונים שנמצאים כאן, אנחנו נפרט אותו.

נוגה רובינשטיין: אגב, גם בסבב הקודם ב-2005 היה סכום שהשתלם עבור חברת החדשות, גם עבור טלעד, היה סכום שהשתלם לעניין האפיק והמותג, שלזה נלווה גם חברת החדשות, ולכן אמור להשתלם איזה שהוא תשלום ואותו גורם בודד יחזיק בחברת החדשות.

אופיר אקוניס: לחדד את שאלתו של חבר הכנסת אורון, אם חברה אחת משתי החברות, קשת או רשת, נשארת בזיכיון, היא חייבת לקנות את החלק של החברה השנייה?

אופיר אקוניס: אם שתי החברות נשארות, זה ברור כשמש, אז אין בעיה, זאת אומרת לכאורה הדבר נמשך.

נוגה רובינשטיין: אם אנחנו מדברים כרגע על ערוץ 2, נפנה עכשיו רק לנתיב של ערוץ 2 וקשת ורשת נשארות, אז שתיהן ממשיכות להחזיק בחברת החדשות.

נוגה רובינשטיין: אם אחת מהן יוצאת ואחת מהן נשארת, אז זה תלוי בבחירה שלה.

נוגה רובינשטיין: אם אתה זוכר, לפני מספר דיונים הקראנו שתי חלופות.

נוגה רובינשטיין: חלופה אחת זה שהגורם שנשאר משדר במשך שבעה ימים ואז מדרך הטבע הוא זה שממשיך ומחזיק באופן מלא בחברת החדשות---

שלי יחימוביץ': הוא חייב?

נוגה רובינשטיין: כן, הוא חייב.

שלי יחימוביץ': חייב לקנות את החלק?

נוגה רובינשטיין: לא, רק אם הוא מחליט לשדר במשך שבעה ימים, הוא לא חייב.

שלי יחימוביץ': והיה והוא מחליט לשדר במשך שבעה ימים, הוא מחויב לקנות את חלקו של הזכיין השני?

נוגה רובינשטיין: כן.

שלי יחימוביץ': ומה עם הזכיין השני?

שלי יחימוביץ': הוא מחויב להקים חברת חדשות חדשה?

נוגה רובינשטיין: כל בעל רישיון חדש, עד למגבלה של חמישה בעלי רישיונות, מחויב להקים חברת חדשות חדשה.

נוגה רובינשטיין: מה ששאלה חברת הכנסת יחימוביץ, אם אני מבינה נכון, זה אם בעל הזיכיון עוזב את ערוץ 2 ועובר להיות בעל רישיון, האם הוא מחויב להקים חברת חדשות?

נוגה רובינשטיין: התשובה היא חיובית, כן.

נוגה רובינשטיין: על ההסדרים המאוד מפורטים שנמצאים כאן, לגבי המבנה של חברת החדשות---

שלי יחימוביץ': בהסדרים דומים להסדרים הנקוטים היום לגבי חברת החדשות?

נוגה רובינשטיין: נכון, בהסדרים דומים, באותו אופן, אחת לאחת.

אלי אפללו: האם רשת או קשת, רק אחד יכול לזכות, יש לזה מחיר שהוא צריך לקנות את הרישיון?

אופיר אקוניס: לא את הרישיון, את החלק היחסי של החברה השנייה.

נוגה רובינשטיין: אם שתי החברות מתמודדות, יש הליך של התמכרות, עם עוגנים לגבי עלויות.

נוגה רובינשטיין: אם חברה אחת מתמודדת, צריך להיקבע מחיר על ידי הרשות השנייה, בהתאם לקריטריונים שנמצאים כאן, ונראה לי שלא נכון להיכנס אליהם עכשיו, אנחנו נפרט אותם בעת הקראת הסעיף.

נוגה רובינשטיין: יש מחיר שתקבע הרשות השנייה, זה יהיה איזה שהוא מחיר שהוא מחיר שקוף וזה המחיר שיצטרך להשתלם.

אופיר אקוניס: הרשות השנייה---

אתי בנדלר: קובעת את שווי המניות---

נוגה רובינשטיין: בהתאם לשווי של החברה, זה לא הוקוס פוקוס.

אלי אפללו: יש לי חשש מאוד שהדבר הזה, אם לא נקבע אותו מראש שזה יהיה המחיר, שרשת, קשת או מי שמשדר את החדשות, אני אומר חשש, אני מקווה שלא, שלא יהיה מחיר קרטל, שביניהם לבין עצמם יקבעו את המחירים, כי אני רואה את זה בפרסומות.

אלי אפללו: הם אומרים שאין ביניהם תיאום, אבל כשאתה עובר מערוץ לערוץ, באותה שנייה, באותו זמן הפרסומות בדיוק אותו דבר, זה פלא פלאים.

אלי אפללו: זה לא התאמה, זה לא קרטל, זה יותר מזה.

שלי יחימוביץ': זה לא קרטל.

שלי יחימוביץ': יושב הבמאי בקונטרול בערוץ 10 ורואה שיורדים לפרסומות בערוץ 2, והוא יודע שהוא יכול לרדת לפרסומות.

שלי יחימוביץ': זה לא זדוני, אין תיאום כאן, אין שום תיאום.

אלי אפללו: אני חושש שגם במחיר יהיה קרטל.

שלי יחימוביץ': כוונותיך טובות, אבל אתה טועה כאן.

נוגה רובינשטיין: אני רק אומר במשפט שהיום הכנסות הפרסום של חברת החדשות ממילא לא עוברות במישרין לחברת החדשות באופן שמעורר חשש באופן שבו אתה מצביע עליו.

נוגה רובינשטיין: תיאום בין זמנים, אין לי מושג, זה באמת לא התחום שאני עוסקת בו, אבל דווקא היום המנגנון של חברת חדשות נפרדת, עם הכנסות שהן הכנסות שעוברות לא לחברת החדשות למישרין מהפרסום, אלא דרך בעלי הזיכיונות, זה מנגנון שבעינינו מאפשר עצמאות של חברת החדשות.

נוגה רובינשטיין: אני רוצה לחזור להצעת ההסדר שאנחנו הצענו.

נוגה רובינשטיין: לפי הנוסח של הצעת החוק שלנו, שהיא הצעת חוק ממשלתית, אנחנו מציעים שמהרגע הראשון קשת ורשת ינהלו ביניהן, בהנחה שהן עוברות להיות בעלות רישיונות, או התמכרות או ירכשו בעצמן.

נוגה רובינשטיין: אני כן מבקשת להביא לידיעת הוועדה את עמדת שר התקשורת שהוא היה מעוניין לאפשר לקשת ורשת להחזיק בהחזקה משותפת את חברת החדשות לתקופה של עד שלוש שנים---

אופיר אקוניס: לתקופת המעבר.

נוגה רובינשטיין: זו לא תקופת המעבר.

נוגה רובינשטיין: מועד המעבר הוא 2012, זה נכון שבין 2012 עד 2015---

אופיר אקוניס: לא, העמדה הזאת מדברת על כך ששתיהן הולכות לרישיון.

נוגה רובינשטיין: ולכן זה לא בהגדרה של תקופת המעבר במסגרת החוק.

נוגה רובינשטיין: יחד עם זאת, אנחנו במסגרת---

חיים אורון: מ-15 ומעלה.

אופיר אקוניס: לא, חבר הכנסת אורון.

נוגה רובינשטיין: בהנחה שקשת ורשת---

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אורון, אולי נשמע את עמדת שר התקשורת, שלא נמצא פה היום, אבל הוא מיוצג על ידי הייעוץ המשפטי, כי זו עמדה חשובה.

נוגה רובינשטיין: בהנחה שקשת ורשת עוברות שתיהן לרישיון בינואר 2012, ומחליטות שלא להישאר בזיכיון, עמדת שר התקשורת, כפי שאמרתי, שמבחינתו תינתן להם אפשרות להחזיק בהחזקה משותפת את חברת החדשות במתכונת של הרישיונות.

נוגה רובינשטיין: יחד עם זאת, אנחנו בהצעת חוק ממשלתית, יש כאן גורמי ממשלה אחרים רלוונטיים לעניין, חשוב לנו מה גורמי הממשלה האחרים הנוספים, שבוודאי יישמעו כאן, אומרים, ולכן הנוסח שנמצא בפניכם הוא הנוסח הזה.

אופיר אקוניס: אנחנו בוודאי נשמע את המדיניות הממשלתית בנושא התקשורת שנקבעת על ידי שר התקשורת ובכנסת ההכרעה היא של חברי הכנסת.

אופיר אקוניס: רק כדי להזכיר את הנוהל השלטוני.

אופיר אקוניס: זה חשוב.

חיים אורון: יש עוד נוהל, שממשלה חייבת להופיע בכנסת בהצעת חוק בעמדה אחת.

חיים אורון: זה גם כתוב בכמה מקומות.

שלי יחימוביץ': יש עוד דבר, בהצעת חוק ממשלתית, שמשתנה כל שנייה, בקצב כזה, זה אחד הדברים המופרכים ביותר שראיתי אי פעם, איזה בהילות, פתאום נוסח חדש---

נוגה רובינשטיין: האמת היא שבדרך כלל זה כל שנה אנחנו באים עם הצעת חוק ואנחנו מקובעים בעמדתנו ואנחנו לא פתוחים לשמוע עמדות.

נוגה רובינשטיין: במקרה הזה שמענו, עשינו חושבים, הבאנו הצעות ש---

אופיר אקוניס: בוא נאמר, נוגה, שהאמת נמצאת בין לבין.

אופיר אקוניס: אני שמעתי מוותיקי הכנסת, שהם לא רק בדרג הפוליטי, גם בדרג המקצועי, שדבר כזה לא נתקלו.

אופיר אקוניס: אני אומר את זה כאדם שהוא מתוך הקואליציה ורוצה גם לשמור על שלמותה של הממשלה ותומך בזה, לא תאמינו, שדבר כזה לא זכור בכנסת בשנים האחרונות.

אתי בנדלר: זקנות הכנסת---

אופיר אקוניס: אני לא רציתי לחשוף אתכן.

אופיר אקוניס: אפשר לראות את זה משני הקצוות, שהשינויים הם תוך כדי הקשבה, מצד אחד, אבל מצד שני הם תוך כדי וזה דבר שהוא---

נוגה רובינשטיין: אני רק חייבת להגיד במשפט, חבר הכנסת אקוניס, שהשינויים שאנחנו הצענו במהלך הדרך התקבלו על ידי ועדת כלכלה.

נוגה רובינשטיין: זאת אומרת לא נעשה כאן שום דבר שנעלם מחברי ועדת הכלכלה, השינויים הם שינויים משמעותיים והם חייבו שינויים במסגרת נוסח החוק, הם היו צריכים להשתקף בנוסח החוק.

נוגה רובינשטיין: כמובן שאם ועדת הכלכלה לא היתה מקבלת את ההצעות שלנו, לא היינו מציעים את ההצעה הזאת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אפשר לשאול שאלה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מבינה שהמיקרופונים עומדים ליד האנשים החשובים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רציתי לשאול אותך, גב' רובינשטיין, לפני שאת מתחילה להקריא את הנוסח, המשרד שלכם וכל משרדי הממשלה עשו חשבון אם לאחת הזכייניות, או בעלי הרישיון, יהיה תקציב של מאה מיליון שקל להחזיק את חברת החדשות הקיימת באותה רמה?

נוגה רובינשטיין: אני מניחה שאת מרמזת לתקציב של---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא רומזת, אני אומרת.

נוגה רובינשטיין: אני רוצה רק להבין שאני עונה על השאלה הנכונה.

נוגה רובינשטיין: מה שאנחנו רואים זה מצב קיים שבו יש בעל זיכיון אחד שמחזיק בחברת חדשות, כי חברת החדשות קיימת, אי אפשר להגיד שחברת החדשות לא קיימת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שהיא עולה מעל---

נוגה רובינשטיין: מי, חברת החדשות של ישראל 10?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אני מדברת עכשיו על ערוץ 2.

נוגה רובינשטיין: אז אני אומרת לכם מה אנחנו רואים.

נוגה רובינשטיין: אנחנו רואים חברת חדשות של  ערוץ 2, חדשות 2, שהמספרים לא בפניי, אני בטוחה שהמנהל הכללי של הרשות השנייה יודע טוב ממני מה בדיוק המספרים המושקעים, אנחנו רואים את חברת החדשות של ישראל 10, אנחנו רואים שתי חברות חדשות שמתפקדות.

נוגה רובינשטיין: אנחנו יודעים מה המחויבויות המכרזיות והמחויבויות ברישיון.

נוגה רובינשטיין: אנחנו יודעים שבהם הם עומדים.

נוגה רובינשטיין: אני לא יכולה להגיד לך אם התנאי שבלעדיו אין לחברת חדשות זה סכום כזה או אחר זה דבר שצריכה לקבוע אותו הרשות השנייה.

נוגה רובינשטיין: אם הרשות השנייה תחשוב שזה הסכום הנכון, אז יכול להיות שזה יצטרך להתקבע בתור הסכום הנכון.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז אולי לפני שאנחנו מדברים על שינוי, נשאל את הרשות השנייה אם היא חושבת שאפשר לעשות חדשות ברמה גבוהה, כמו שעושים ערוץ 2---

אופיר אקוניס: חברת הכנסת ברקוביץ, אנחנו עצרנו בנקודה מאוד חשובה, שהיא עמדת שר התקשורת לגבי העניין הזה של מצב שבו ב-2012 שתי החברות עוברות משיטת הזיכיון לשיטת הרישיון, ועמדתו לגבי האחזקה המשותפת.

אופיר אקוניס: נחזור לזה, כי פה, אני חושב, נמצא מרכז הוויכוח, או הדיון.

אופיר אקוניס: ברשותך, היא באמצע הסקירה.

נוגה רובינשטיין: אנחנו באים כאן עם עמדת ממשלה ויש כאן את הנוסח שנמצא בפניכם.

נוגה רובינשטיין: אני מבקשת בכל זאת להביא את עמדת שר התקשורת, שאם הדבר היה תלוי רק בו, בהתעלם רגע מהעמדות של הגורמים שיושבים כאן לשמאלי, הוא היה מעוניין לאפשר לקשת ורשת להחזיק בחדשות ערוץ 2.

אופיר אקוניס: להבהיר עמדה, שלא יהיו אי הבנות, כרגע עמדת שר התקשורת לא באה לידי ביטוי.

אופיר אקוניס: עמדת שר התקשורת לא באה לידי ביטוי בטקסט הזה, אני מדייק?

נוגה רובינשטיין: נכון.

אופיר אקוניס: ולכן ככל שיהיו שינויים שיהיו מקובלים על חברי הכנסת, אנחנו נשנה את הדבר, או לא נשנה.

שלי יחימוביץ': אבל איך זה יכול להיות שעמדת שר התקשורת לא באה לידי ביטוי בהצעה ממשלתית?

אופיר אקוניס: זאת שאלה טובה, נא לענות לחברת הכנסת יחימוביץ.

שלי יחימוביץ': אני לא מבינה את זה, ברצינות.

אופיר אקוניס: אולי הגב' נויפלד שמייצגת, חברת הכנסת יחימוביץ, את משרד המשפטים, תוכל לענות.

אופיר אקוניס: אגב, אולי עמדת שר המשפטים גם דומה לעמדת שר התקשורת, סתם תיאורטית---

שלי יחימוביץ': אולי מרוב בהילות לא היה זמן לתאם בין המשרדים.

יוחנן פלסנר: הנושא הזה הוא לא חלק מחוק ההסדרים, ברור לגמרי שיש בלגן בממשלה.

יוחנן פלסנר: אני לא מצליח להבין, בין המשרדים, בין השרים.

יוחנן פלסנר: אני לא מצליח להבין את כל ה...

יוחנן פלסנר: אני מבין שהמודל כאן הוא לגמרי לא מגובש.

יוחנן פלסנר: אני לא מצליח להבין מה קורה פה.

אופיר אקוניס: בבקשה, גב' דנה נויפלד.

דנה נויפלד: אני מבקשת להבהיר שזאת עמדת הממשלה כמו שהיא, זאת העמדה שמשקפת את הדיונים בתוך הממשלה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש כרגע שתי גרסאות שונות, מה?

אופיר אקוניס: למה זאת עמדת הממשלה?

דנה נויפלד: פה יש עמדה שהובעה על ידי גורמי הממשלה, היא עמדה אחת והיא מוסכמת על כולם.

דנה נויפלד: זה דבר ראשון.

דנה נויפלד: דבר שני, ככל שהוועדה מבקשת לערוך שינויים---

אופיר אקוניס: לא הבנתי, הממשלה יודעת מהדבר הזה?

אופיר אקוניס: מהנוסח?

נוגה רובינשטיין: כל גורמי הממשלה הרלוונטיים יודעים ומכירים את הדבר הזה, כן.

שלי יחימוביץ': יודעים ומכירים, או מסכימים?

אופיר אקוניס: אני רוצה להבין, האם מליאת הממשלה דנה בדבר הזה?

נוגה רובינשטיין: זה לא הובא בפני מליאת הממשלה.

אופיר אקוניס: אז זו לא עמדת הממשלה, זו עמדת גורמים מקצועיים בתוך הממשלה.

נוגה רובינשטיין: אדוני, יושב ראש הוועדה, אנחנו איננו נפרדים מהממשלה ואנחנו חלק ממנה, ובאים לפה ומציגים את עמדת השרים.

שלי יחימוביץ': אתם אומרים 'כל הגורמים הרלוונטיים', מי הגורמים הרלוונטיים, אם עמדתו של משרד התקשורת לא באה לידי ביטוי?

נוגה רובינשטיין: אנחנו מביאים כאן את עמדת שר התקשורת.

נוגה רובינשטיין: אבל שר התקשורת, מכיוון שהוא פועל במסגרת ממשלתית, ולשר התקשורת חשובה גם העמדה של הגורמים האחרים במסגרת הממשלתית, כולל ההגבלים העסקיים וכולל משרד המשפטים, אנחנו באים, על אף עמדתו של שר התקשורת, ולהביא בחשבון את עמדתו של שר התקשורת, עם הנוסח הזה.

שלי יחימוביץ': על אף זה למרות?

שלי יחימוביץ': שאני אבין.

שלי יחימוביץ': הנוסח הזה הוא למרות עמדתו של שר התקשורת?

נוגה רובינשטיין: הנוסח הזה הוא הנוסח שמציע שר התקשורת.

שלי יחימוביץ': הנוסח הזה שלפנינו?

נוגה רובינשטיין: כן, הנוסח הזה.

נוגה רובינשטיין: יחד עם זאת, אנחנו רוצים להביא לידיעתכם ששר התקשורת, אם הדבר הזה היה תלוי רק במשרד התקשורת ובשר התקשורת, בלי עמדת גורמי הממשלה האחרים...

נוגה רובינשטיין: זה כמו שהוועדה, כשיש ממשלה, מגיעים לנוסחים שהם נוסחים על סמך גורמי הממשלה, על סמך כלל גורמי הממשלה ולכן אנחנו באים עם הנוסח הזה.

חיים אורון: אדוני היושב ראש, זה עולה לי בבריאות, אבל לפני הוועדה עומדת רק הצעת ממשלה.

חיים אורון: אני מתאר לעצמי, אם להיות קצת פרקטי, שמתי שהוא בהמשך תהיה הסתייגות של אחד מחברי הכנסת שהיא תהיה עמדתו של השר כחלון, וזה בסדר גמור והכנסת מתנהלת ככה כל הזמן, אז אני מציע לנו לדון כל אחד על פי עמדתו ועל פי הנייר שמונח לפניו.

חיים אורון: העובדה שהממשלה לא מצליחה לגבש עמדה ולהופיע פה בעמדה אחידה, היא לא מקרה ראשון וכנראה גם לא אחרון, לא בחוק ההסדרים הנוכחי ולא בחוקים אחרים, אבל בפנינו נראית התוצאה ויש גורמים מקצועיים שהמקצוע שלהם הוא, למשל, תקשורת, ויש גורמים מקצועיים שהמקצוע שלהם למשל זה הגבלים עסקיים ויש גורמים מקצועיים שהמקצוע שלהם הוא משפטים וחובה עלינו להכיל את כל המינוחים של כולם ולקבל את ההחלטה.

חיים אורון: לכן אני מציע שמבחינת הוועדה, מונחת לפניה הצעת הממשלה.

חיים אורון: זה עולה לי בבריאות, אבל זה מה שצריך לעשות.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: גב' רובינשטיין, בבקשה.

נוגה רובינשטיין: אם אפשר להוסיף משפט, להגיב לחברת הכנסת שמאלוב ברקוביץ.

נוגה רובינשטיין: אם את מודאגת בעניין הגובה של ההוצאה לחברת החדשות, אז את יכולה להכפיל את הסכום שקבעו שם.

אופיר אקוניס: זה היגיון של שוק.

נוגה רובינשטיין: החובה המינימלית קבועה, אפשר לשנות אותה.

נוגה רובינשטיין: אפשר לבוא ולהכפיל את הסכום המושקע.

נוגה רובינשטיין: השאלה היתה לעניין גובה ההשקעה.

יוחנן פלסנר: אם יוצרים מבנה שלא עומד בהיגיון כלכלי, אז יכולים לקבוע גם מיליארד וזה לא יעמוד.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא יכולה לשאול את הרשות השנייה כמו שמציעים לי, כי אל"ף אני קצת מכירה את, מה לעשות, וחוץ מזה, אי אפשר לקבוע דברים...

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה נורא תיאורטי, יש פרקטיקה בחיים, הפרקטיקה היא---

נוגה רובינשטיין: השלב הזה מבחינתנו זה להתחיל בהקראת הסעיפים.

אופיר אקוניס: סיימת את ההסבר?

נוגה רובינשטיין: לגבי ההסבר הכללי, אנחנו סיימנו את ההסבר.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: עכשיו, מכיוון שאנחנו רוצים לפתוח את הדיון על סמך הצעת הממשלה, כפי שהעיר בצורה נבונה, חבר הכנסת אורון, את תקריאי ולאחר מכן נפתח את הדיון.

אופיר אקוניס: נרשמו פה דוברים רבים ואנחנו נשקלל, חבר הכנסת אורון, את כל העמדות ונקבל הכרעה.

אופיר אקוניס: אני לא יודע אם היום, אבל היא תתקבל.

אופיר אקוניס: הנוסח שמוקרא פה הוא נוסח לדיון.

אופיר אקוניס: נא להקריא את הנוסח.

טל רוזנפלד: אני אקרא את החלקים שמודגשים באפור, אלה השינויים.

טל רוזנפלד: "44.

טל רוזנפלד: תיקון סעיף 64א', סעיף קטן (ד), בשידורי החדשות, כאמור בסעיף קטן (ג), לא ייעשה שימוש בסימני המסחר של חברת החדשות של ערוץ 2, או בסימני המסחר של חברת החדשות של הערוץ השלישי, בין אם נרשמו ובין אם לאו.

טל רוזנפלד: המנהל רשאי להורות על איסור שימוש בסימן מסחר, בין אם נרשם ובין אם לאו, בעל מאפיינים דומים לסימני המסחר האמורים".

נוגה רובינשטיין: אנחנו מבקשים להריץ את הכל, להקריא את כל הנוסח.

אופיר אקוניס: למה?

נוגה רובינשטיין: כי הסעיפים שלובים.

נוגה רובינשטיין: הנוסח של חברת החדשות.

אופיר אקוניס: עד איפה?

טל רוזנפלד: זה ממשיך עכשיו בעמוד 8, בסעיף קטן (ח).

טל רוזנפלד: להקריא רק את מה שמודגש?

אופיר אקוניס: בוודאי, אפשר.

טל רוזנפלד: עמוד 8, סעיף קטן (ח):

אתי בנדלר: אני רק מציעה, עורכת דין רוזנפלד, לפני שאת מקריאה, כיוון שזה קטעים קטעים, תגידי, 'הסעיף הקטן שאני עומדת עכשיו לקרוא, עניינו בנושא הזה והזה'.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

טל רוזנפלד: האמת שכל הסעיפים הבאים עניינם בהליך של איך מעבירים את חברת החדשות.

טל רוזנפלד: כל הסעיפים הקטנים הבאים הם ההליך של איך רוכשים את חברת החדשות.

טל רוזנפלד: (מקריאה): "(ח): לא נותרו עוד בעלי זיכיונות לשידורי טלוויזיה בערוץ 2 במועד המעבר ואילך, תבצע הרשות הערכת שווי של חברת החדשות של ערוץ 2 בהתאם להוראות סעיף קטן (י), בסעיף זה 'הערכת השווי', ותפרסם הודעה לציבור על כוונתה לאפשר לבעל רישיון לשידורי טלוויזיה לרכוש את חברת החדשות של ערוץ 2, ויחולו לעניין זה הוראות אלה".

טל רוזנפלד: אנחנו רק מבקשים להוסיף כאן משהו, בעקבות הערה של היועצת המשפטית לוועדה.

טל רוזנפלד: אנחנו רוצים להוסיף פרסום לעניין גובה הערכת השווי ובגלל זה הנוסח צריך להיות "תבצע הרשות הערכת שווי של חברת החדשות של ערוץ 2, בהתאם להוראות סעיף קטן (י), בסעיף זה 'הערכת השווי', ותפרסם הודעה לציבור על כוונתה לאפשר לבעל רישיון לשידורי טלוויזיה לרכוש את חברת החדשות של ערוץ 2, ועל גובה הערכת השווי ויחולו לעניין זה הוראות אלה:      "(1) ביקש מי שהיה בעל זיכיון בערוץ 2 עד לערב המועד שבו לא נותרו עוד בעלי זיכיונות, כאמור ברישא, בסעיף זה, 'בעל זיכיון קודם', שהוא כשיר לבקשת רישיון, אחד בלבד, לרכוש את חברת החדשות של ערוץ 2 עד למועד שהורתה הרשות, ישלם לרשות בעד הרכישה כאמור את סכום הערכת השווי וכן ישלם לבעל הזיכיון הקודם, האחר, בעד רכישת מניות הרכוש שלו בחברת החדשות של ערוץ 2, את סכום שווי מניות הרכוש האמורות כפי שחושב על ידי הרשות, בהתאם להוראות סעיף קטן (י).

טל רוזנפלד: "(2) ביקשו שני בעלי זיכיונות קודמים, שהם כשירים לבקשת רישיון, לרכוש את חברת החדשות של ערוץ 2, עד למועד שהורתה הרשות, תפרסם הרשות מכרז ביניהם לגבי רכישת חברת החדשות, אשר ההצעה המזערית שניתן יהיה להציע בו תהיה בגובה הערכת השווי.

טל רוזנפלד: הוראות סעיף 40 יחולו לעניין מכרז כאמור בשינויים המחויבים ורשאית המועצה לקבוע כללים לעניין הליכי המכרז לפי פסקה זו, לרבות לעניין דרכי הגשתן של ההצעות והטיפול בהן.

טל רוזנפלד: הזוכה במכרז ישלם לבעל הזיכיון הקודם, שלא זכה במכרז, בעד רכישת מניות הרכוש שלו בחברת החדשות של ערוץ 2 את סכום שווי מניות הרכוש האמורות כפי שחושב על ידי הרשות בהתאם להוראות סעיף קטן (י).

טל רוזנפלד: "(3) לא הוגשה בקשה לרכוש את חברת החדשות של ערוץ 2 לפי פסקאות (1) או (2), תפרסם הרשות הודעה לציבור על כוונתה להתיר לבעל רישיון לשידורי טלוויזיה שאינו בעל זיכיון קודם לרכוש את חברת החדשות של ערוץ 2 ויחולו הוראות אלה:      "(א) ביקש כשיר לבקשת רישיון שאינו בעל זיכיון קודם, אחד בלבד, לרכוש את חברת החדשות של ערוץ 2 עד למועד שהורתה הרשות, ישלם לרשות בעד הרכישה כאמור, את סכום הערכת השווי, וכן ישלם לבעלי הזיכיונות הקודמים בעד רכישת מניות הרכוש שלהם בחברת החדשות של ערוץ 2 את סכום שווי מניות הרכוש האמורות, כפי שחושב על ידי הרשות בהתאם להוראות סעיף קטן (י).

טל רוזנפלד: "(ב) ביקשו שני כשירים לבקשת רישיון שאינם בעלי זיכונות קודמים, או יותר, לרכוש את חברת החדשות של ערוץ 2, עד למועד שהורתה הרשות, תפרסם הרשות מכרז ביניהם לגבי רכישת חברת החדשות, אשר ההצעה המזערית שניתן יהיה להציע בו תהיה בגובה הערכת השווי.

טל רוזנפלד: הוראות סעיף 40 יחולו לעניין מכרז כאמור, בשינויים המחויבים ורשאית המועצה לקבוע כללים לעניין הליכי המכרז לפי פסקה זו, לרבות לעניין דרכי הגשתן של ההצעות והטיפול בהן.

טל רוזנפלד: הזוכה במכרז ישלם לבעלי הזיכיונות הקודמים בעד רכישת מניות הרכוש שלהם בחברת החדשות של ערוץ 2 את סכום שווי מניות הרכוש האמורות, כפי שחושב על ידי הרשות בהתאם להוראות סעיף (י).

טל רוזנפלד: סעיף קטן (ט) עניינו במועד לקבלת החלטת הרשות במכרז, או לעניין מציע יחיד לקביעת הסכום: "על אף הוראות סעיף קטן (ח), ראתה הרשות, בין היתר, בעקבות הגשת בקשה לפי סעיפים קטנים (א) או (ב), כי במועד עתידי מסוים ממועד המעבר ואילך, בסעיף קטן זה 'המועד הקובע', לא ייוותרו עוד בעלי זיכיונות לשידורי טלוויזיה בערוץ 2, תפרסם הודעה לציבור לפי הוראות סעיף קטן (ח) ותחל בהליכים לפי אותו סעיף באופן מיידי, כך שהחלטת המועצה בדבר בחירת הזוכה במכרז לפי סעיף קטן (ח)(2), או 3(ב), ככל שייערך מכרז כאמור, תינתן לא יאוחר משלושה חודשים לפני המועד הקובע".

טל רוזנפלד: סעיף י' עניינו בהערכת השווי שהרשות תבצע: "הרשות תבצע הערכת שווי של חברת החדשות של ערוץ 2 לפי שיטת חישוב שתחליט עליה, בהתבסס, בין היתר, על ערך הנכסים, הזכויות, החובות, ההתקשרויות וטובות ההנאה מכל סוג שהוא של חברת החדשות של ערוץ 2, בניכוי שווי מניות הרכוש בחברת החדשות של ערוץ 2 וערך סימני המסחר של חברת החדשות של ערוץ 2, בין אם  נרשמו ובין אם לאו, והכל כפי שיחושב על ידי הרשות".

טל רוזנפלד: סעיף ההגדרות, "(יא): בסעיף זה 'כשיר לבקשת רישיון', כל אחד מאלה: (1) בעל רישיון לשידורי טלוויזיה; (2) מי שהגיש למועצה בקשה לקבלת רישיון לשידורי טלוויזיה ואשר לדעת המועצה מתקיים בו האמור בסעיף 33א'(א1)(2)(4) ו-(ב) ואמור בכללים שקבעה המועצה לפי סעיף 33א'(ג) ככל שקבעה כללים כאמור; (3) מי שנמסרה לו הודעת המועצה, כאמור בסעיף קטן (ה)".

טל רוזנפלד: 71(ה) זה אותו הסדר, רק בנוגע לערוץ 10.

טל רוזנפלד: מתחילים בעמוד 17, סעיף קטן (ז).

טל רוזנפלד: "(ז) לא נותר בעל זיכיון לשידורי טלוויזיה בערוץ השלישי במועד המעבר ואילך, תבצע הרשות הערכת שווי של חברת החדשות של הערוץ השלישי, בהתאם להוראות סעיף קטן (ט), בסעיף זה 'הערכת השווי', ותפרסם הודעה לציבור על כוונתה לאפשר לבעל רישיון לשידורי טלוויזיה לרכוש את חברת החדשות של הערוץ השלישי ועל גובה הערכת השווי ויחולו לעניין זה הוראות אלה:      "(1) ביקש מי שהיה בעל זיכיון בערוץ השלישי, עד לערב המועד שבו לא נותר בעל זיכיון כאמור ברישא, בסעיף זה 'בעל זיכיון קודם', שהוא כשיר לבקשת רישיון, לרכוש את חברת החדשות של הערוץ השלישי עד למועד שהורתה הרשות, ישלם לרשות בעד הרכישה כאמור את סכום הערכת השווי.

טל רוזנפלד: "(2) לא הוגשה בקשה לרכוש את חברת החדשות של הערוץ השלישי, לפי פסקה (1), תפרסם הרשות הודעה לציבור על כוונתה להתיר לבעל רישיון לשידורי טלוויזיה שאינו בעל זיכיון קודם, לרכוש את חברת החדשות של הערוץ השלישי ויחולו הוראות אלה: (א) ביקש כשיר לבקשת רישיון שאינו בעל זיכיון קודם, אחד בלבד, לרכוש את חברת החדשות של הערוץ השלישי, עד למועד שהורתה הרשות, ישלם לרשות בעד הרכישה כאמור את סכום הערכת השווי וכן ישלם לבעל הזיכיון הקודם בעד רכישת מניות הרכוש שלו בחברת החדשות של הערוץ השלישי את סכום שווי מניות הרכוש האמורות, כפי שחושב על ידי הרשות בהתאם להוראות סעיף קטן (ט); (ב) ביקשו שני כשירים לבקשת רישיון שאינם בעל זיכיונות קודמים או יותר לרכוש את חברת החדשות של הערוץ השלישי עד למועד שהורתה הרשות, תפרסם הרשות מכרז ביניהם לגבי רכישת חברת החדשות אשר ההצעה המזערית שניתן יהיה להציע בו תהיה בגובה הערכת השווי.

טל רוזנפלד: הוראות סעיף 40 יחולו לעניין מכרז כאמור בשינויים המחויבים ורשאית המועצה לקבוע כללים לעניין הליכי המכרז לפי פסקה זו, לרבות לעניין דרכי הגשתן של ההצעות והטיפול בהן.

טל רוזנפלד: הזוכה במכרז ישלם לבעל הזיכיון הקודם בעד רכישת מניות הרכוש שלו בחברת החדשות של הערוץ השלישי את שווי מניות הרכוש האמורות כפי שחושב על ידי הרשות בהתאם להוראות סעיף קטן (ט).

טל רוזנפלד: "(ח) על אף הוראות סעיף קטן (ז), ראתה הרשות, בין היתר, בעקבות הגשת בקשה לפי סעיפים קטנים (א) או (ב), כי במועד עתידי מסוים ממועד המעבר ואילך, בסעיף קטן זה 'המועד הקובע' לא ייוותר עוד בעל זיכיון לשידורי טלוויזיה בערוץ השלישי, תפרסם הודעה לציבור לפי הוראות סעיף קטן (ז) ותחל בהליכים לפי אותו סעיף באופן מיידי, כך שהחלטת המועצה בדבר בחירת הזוכה במכרז לפי סעיף (ז)(2)(ב) ככל שייערך מכרז כאמור, תינתן לא יאוחר משלושה חודשים לפני המועד הקובע.

טל רוזנפלד: "(ט) הרשות תבצע הערכת שווי של חברת החדשות של הערוץ השלישי לפי שיטת חישוב שתחליט עליה בהתבסס בין היתר על ערך הנכסים, הזכויות, החובות, ההתקשרויות וטובות ההנאה מכל סוג שהוא של חברת החדשות של הערוץ השלישי בניכוי שווי מניות הרכוש בחברת החדשות של הערוץ השלישי וערך סימני המסחר של חברת החדשות של הערוץ השלישי, בין אם נרשמו ובין אם לאו, והכל כפי שיחושב על ידי הרשות.

טל רוזנפלד: "(י) בסעיף זה 'כשיר לבקשת רישיון' כל אחד מאלה: (1) בעל רישיון לשידורי טלוויזיה; (2) מי שהגיש למועצה בקשה לקבלת רישיון לשידורי טלוויזיה ואשר לדעת המועצה מתקיים בו האמור בסעיף 33א'(א1)(2)(4) ו-(ב) והאמור בכללים שקבעה המועצה לפי סעיף 33א'(ג), ככל שקבעה כללים כאמור; (3) מי שנמסרה לו הודעת המועצה, כאמור בסעיף קטן (ה).

טל רוזנפלד: תקופת ההארכה השנייה כמשמעותה בסעיף 37ג'(ב)".

אתי בנדלר: חלק מהחומרים שאת קראת אפשר לדון בזה רק אחרי שמתקבלת בקשה לדיון מחדש.

אופיר אקוניס: (ח), (ט) ו-(י) אלה בקשות שלכם, כולל בקשה לדיון מחדש ודיון לעניין אי שימוש בסימני מסחר.

אופיר אקוניס: זה מופיע בסדר היום, לא צריך להקריא את הכל.

שלי יחימוביץ': אולי אפשר שיבהירו לנו את פשר השינוי בין הנוסח הקודם לנוסח הזה, וגם את המשמעות שלו ואת האידיאולוגיה שמאחוריו.

אופיר אקוניס: בוודאי, מיד.

אופיר אקוניס: קודם כל משרד התקשורת---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ---או לשנות את הערוצים ולסגור את ערוצי החדשות, ולהביא חדשות במקום.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה כל מה ש---

אופיר אקוניס: מיד יוסברו גם ענייני הערוץ השני וגם---

שלי יחימוביץ': חברת הכנסת שמאלוב, אני לא האמנתי שהרגע הזה יקרה, אבל אני מסכימה איתך.

אופיר אקוניס: בקשה לדיון מחדש ודיון מחדש בסעיף 37(א), בנושא פקיעה של רישיון ושל אי עמידה בתכניות להשלמת חובות, או בשל אי תיקון הפרה זניחה, במעבר לזיכיון לרישיון.

אופיר אקוניס: בקשה לדיון מחדש ודיון חדש בסעיף 37(ד) בנושא ההליך והמועדים להקצאת אפיק חדש.

אופיר אקוניס: בקשה לדיון מחדש ודיון בסעיף 63(א), בנושא הוספת סעיף קטן (ד) לעניין אי שימוש בסימני מסחר של חברת החדשות של ערוץ 2 וחברת החדשות של הערוץ השלישי.

אופיר אקוניס: אנחנו נפתח.

אופיר אקוניס: מי בעד רק לפתוח את הסעיפים?

אתי בנדלר: לדון מחדש בסעיפים כי אחרת יתקבלו---

אופיר אקוניס: בסעיפים שהקראתי עכשיו, שחלקם בתוך הדבר הזה.

אופיר אקוניס: אנחנו מתחילים דיון.

אופיר אקוניס: מי נגד?

אופיר אקוניס: אוקי.

לאה ורון: חבר הכנסת יוחנן פלסנר מצביע במקום חבר הכנסת טיבייב.

שלי יחימוביץ': אני במקום חבר הכנסת עמיר פרץ.

לאה ורון: חברת הכנסת שמאלוב ברקוביץ במקום חבר הכנסת ישראל חסון.

נוגה רובינשטיין: הסעיף שנמצא כאן בא להחליף את ההסדר שהוצע, שבמסגרתו חברת החדשות היתה אמורה לצאת למכרז.

נוגה רובינשטיין: זאת אומרת, עם תום תקופת הזיכיון, מכיוון שתמות הזכויות בהחזקת חברת החדשות על ידי בעלי הזיכיון הנוכחיים, ישראל 10, קשת ורשת, חברת החדשות היתה אמורה לצאת למכרז באופן שבו היתה התמודדות על רכישת אמצעי השליטה בחברת החדשות, על ההסדר המיוחד שקבעו, עם ההחזקה של הרשות השנייה.

נוגה רובינשטיין: מכיוון שכפי שאמרנו אנחנו מבקשים להבטיח יציבות ולא להכניס עכשיו את חברת החדשות למכרז שהוא מכרז פתוח, ההסדר שאנחנו מציעים הוא מתן אפשרות לבעלי הזיכיונות הקיימים, שמחזיקים היום בחברת החדשות, להציע סכום כסף, או סכום כסף שייקבע על ידי הרשות, או בהליך של התמכרות, בהתאם לאופציות שהצגנו לאפשרויות השונות, לשלם את הסכום ולרכוש את אמצעי השליטה בחברת החדשות.

נוגה רובינשטיין: על הרקע הזה נעשה השינוי.

נוגה רובינשטיין: זאת אומרת החלופה הבסיסית בהצעת החוק היתה מכרז.

נוגה רובינשטיין: על הרקע של השינוי באפיקים ועל מנת להבטיח ודאות והמשכיות, אנחנו לא פונים לאופציה של מכרז פתוח אלא נותנים קודם כל זכות סירוב ראשונה לבעלי הזיכיונות הקיימים.

אופיר אקוניס: אנחנו נפתח דיון עכשיו.

שלי יחימוביץ': אולי נשמע את הנוגעים בדבר?

אופיר אקוניס: מה שאפשר לעשות זה חבר כנסת ואחד מהמשתתפים.

אופיר אקוניס: אם את מציעה את זה, אז לפנייך ניתן לראשון הדוברים שנרשם.

חיים אורון: אדוני היושב ראש, אני חושב שאנחנו מגיעים לנקודה מהותית.

חיים אורון: השינויים שמוצעים פה הם לא איזה תיקון סעיף ואני חושב שחובתה של הוועדה, שאני אמנם לא חבר בה ואין לי זכות הצבעה, לשאול האם כל המהלך הזה, כפי שהוא מתגלגל עכשיו, אמנם נותן תשובה למה שמציעיו הציעו, לא למה שאנשים כמונו, שמלכתחילה חשבו שהמהלך הזה של מעבר מזיכיונות לרישיונות הוא מאוד מאוד בעייתי.

חיים אורון: מה אנחנו אומרים עכשיו?

חיים אורון: אמרו שיש פה בעצם שלושה נכסים שהם תפוסים על ידי בעלי זיכיונות והציבור לא יכול להתקרב אליהם.

חיים אורון: יש נכס אחד, ערוץ 1, שיש בו שניים, ערוץ 2 ושתי חברות חדשות.

חיים אורון: אמרו 'אנחנו נוציא את כל העסק הזה כסחורה לשוק ומי שרוצה יקבל אותו, ונפתח את השמים', תוך כדי הדיון מתברר שהשמים הפתוחים של ארץ ישראל הגדולה, לא בגבולות הקו הירוק, כנראה שלא מכילים יותר מאשר שתיים או שלוש חברות טלוויזיה.

חיים אורון: כבר אף אחד לא מדבר על שיבואו אלה ויבואו אלה, אומרים, במקרה האחד ערוץ 2 יהיה שני זכיינים, יהיו שתי חברות וערוץ 10.

חיים אורון: אני לא שמעתי, בכל הדיונים שהשתתפתי בהם, מישהו שיש לו תחזית אמיתית ליותר מזה, כי הנפח של הפרסום לא נותן את זה והנפח של השוק לא נותן את זה ולא יהיה.

חיים אורון: עכשיו באים ואומרים, תראו, אי אפשר...

חיים אורון: בחוק נאמר שערוץ כזה חייב שתהיה לו חברת חדשות, או מעצמה, או שהוא קונה אותה ממישהו אחר, באים החברים ואומרים 'תשמע, אין פה נפח לזה', תקים ארבע חברות חדשות ב-20 מיליון שקל בשנה, הכל חרטה בארטה, לא תהיינה חדשות, לא יהיה שום דבר, אז מה בדיוק אנחנו עושים?

חיים אורון: עכשיו אני מודה, האינטרס שלי בכל הדיון הזה הוא לא מי מתחרה על כוכב נולד, או מי יתחרה על האח הגדול, או מי יתחרה על דבר אחר, האינטרס הציבורי פה הוא קודם כל בנושא החדשות.

חיים אורון: אין לי פתרון לדילמה שמוצגת פה, חוץ מפתרון אחד, נורא שמרני, אל תעשו את השינוי הזה, תצאו מכל הסיפור הזה.

אופיר אקוניס: את כל החוק?

אופיר אקוניס: את כל השיטה?

חיים אורון: כן, תקפיאו את החוק למשך שלוש שנים, תבואו ותגידו 'חברים יקרים, נקים ועדת מרדכי 2 ב-2014, היא תדון לקראת 2015, אולי הארץ תפרח, אולי יבוא השלום'.

חיים אורון: במצב הקיים אני מבין את ההתלבטות של השר כחלון, הוא בא ואומר, 'תשמע, אם אני מפרק את חברת החדשות לשתיים ותהיינה שלוש חברות חדשות, הן לא תחזקנה מעמד', אומר ערוץ 10, 'לא, אחת מהן תקנה ממני', אז סליחה מה עשיתי?

חיים אורון: איזה תחרות עשיתי?

חיים אורון: יש שתיים שמספקות לשניים, מה בדיוק עשינו בסיפור הזה?

חיים אורון: מה כל הדבר הזה שנדמה לי התחיל בשמים וארץ ולפתוח את השמים, נחת לו על הארץ, כבר אין יותר שמים, השמים, בראות שלהם, לא כי ג'ומס רוצה או לא רוצה, לא כי מישהו נראה לו או לא נראה לו, הם לא מספיק פתוחים.

חיים אורון: מה אני יכול לעשות?

חיים אורון: המשבר האישי שאני אעבור כשיתברר לי עוד פעם שהתחרות לא כל כך עובדת,  אז הרגולטורים פה נכנסים כבר לעצמות של כולנו, הם נכנסים לעצמות פה ופה ופה, גם רגולציה, גם לדעתי, מעבר לתחום מסוים היא כבר גם לא נכונה.

חיים אורון: אז מה נקבל פה?

חיים אורון: נקבל פה כאילו תחרות, עם רגולציה שאי אפשר לחיות בו, אז עִצרו את המנועים.

חיים אורון: מה לעשות, קרקפת אחת תרד מחגורה של מישהו שהיה בטוח שהוא מביא הישג ענק.

חיים אורון: עוד משהו, היו פה קרבות גדולים על מעמדם של היוצרים.

חיים אורון: מזה אני באתי לישיבות האלה.

חיים אורון: עשו פשרות, הורידו, עשו פשרות, הורידו, אמרו בסוף, 'הגענו למשהו', עכשיו מתחיל נושא שמבחינה מהותית---

אתי בנדלר: הסעיף הזה עוד לא אושר.

חיים אורון: הוא יאושר, הוא בכל מקרה פשרה, הוא בכל מקרה מוריד את הנפח.

חיים אורון: על זה אין מחלוקת שהוא מוריד את הנפח.

חיים אורון: אומרים 'אי אפשר לעבוד בנפח ההיסטורי', תראה מה שקרה.

חיים אורון: עכשיו מגיעים לצומת נוסף, אלה שני הצמתים המהותיים לאדם כמוני פה; שאלת היצירה ושאלת חדשות, היכולת לקיים ערוצי חדשות חופשיים, ואני אומר את זה מתוך הערכה לערוץ 2 וגם לערוץ 10.

חיים אורון: אני, אגב, פעם חשבתי שזה יהיה פחות, לא שאני מאושר עם מה שקורה שם, הם ערוצי חדשות שאני מוכן לחיות עם רמתם, בלי לתת להם ציון גבוה מדי, לא במבחן החדשותי אלא במבחן של השיח הדמוקרטי במדינת ישראל, זה המבחן שלי, ולכן אני מציע לחברי הוועדה, בואו נאזור אומץ ונגיד 'עצרו'.

חיים אורון: רצינו, היה פה המון רצון טוב, שר התקשורת באמת גילה המון רצון טוב והמון פתיחות ובירכנו אותו על כך, זה מגיע לפינה...

חיים אורון: אתם רוצים שאני אצביע בעד שחברת החדשות תתפצל, אז הם כבר אומרים, אנחנו נתחיל להרוג אותה מעכשיו, שכשנגיע לתאריך של הפיצול יהיו שני פגרים, או פגר אחד שאף אחד לא ירצה אותו.

חיים אורון: ההגבלים העסקיים אומרים, בצדק, 'אם יהיה להם חיבור בחברת החדשות, לא יתאמו את לוחות הזמנים של הפרסומת', אפללו, אני לא יודע מה לא יתאמו, אז זה גם לא יעזור.

חיים אורון: אז כנראה שזה גדול עלינו.

חיים אורון: לא קרה שום דבר, זה לא התחום הכי בעייתי במדינת ישראל שעליו צריך לשבת בפורומים כאלה ענקיים עוד יום ועוד יום ועוד יום.

חיים אורון: בוא ניתן להם את הזיכיונות הקיימים.

חיים אורון: אני אמרתי בשיחה עם אתי בשקט שאני הולך להגיד את הדברים האלה, אפילו נחליט להאריך את זה בשנה-שנתיים בכדי לא ליצור כל הזמן את הזעזועים במערכת ולהגיד לממשלה, לכל ממשלה שלא תהיה, 'התכנסו מחדש ב-2013, 2014, תקבלו החלטות לקראת 2015', או שתבואו ותגידו, כמו שהיתה דעת מיעוט בוועדת מרדכי, 'להשאיר את המצב הקיים'.

חיים אורון: שום דבר לא קרה.

חיים אורון: או שתגידו שזה דבר כזה נוראי ותציעו הצעה אחרת.

חיים אורון: מה שמתבשל פה, עם הניירות שמשתנים משבוע לשבוע ועם כל הדברים הללו, הוא בסוף לא ייצא פספוס שוועדה תכננה ויצא גמל, ייצא מבנה שיהיו בו כל המגרעות של המצב הקיים, מעט מאוד יתרונות לעומת המצב החדש וקיבועו בחוק שייקח עשר שנים אם לא עשרים שנה לחזור עליו מחדש.

חיים אורון: חוק כזה לא מחוקקים כל שנתיים.

חיים אורון: לכן אני חושב שצריך להתלכד ולומר, באמת זו לא עמדה פוליטית של מישהו, לא הצלחנו לברוא פה רעיון שהוא באמת מצדיק את כל הסמטוחה הזאת - תישארו במצב הקיים.

שלי יחימוביץ': חבר הכנסת פלסנר מעיר לי שזאת שאלה עקרונית רחבה ולא שאלה פרטנית, ואני מסכימה איתך.

שלי יחימוביץ': קודם כל, גילוי נאות, עבדתי בחברת החדשות במשך חמש שנים, התפרנסתי ממנה בכבוד ומאוד אהבתי לעבוד שם, ניתן לי חופש עיתונות מוחלט, למרות שלעתים קרובות עצבנתי את הזכיינים, ויש לי הוקרה והערכה עמוקה לעבודה שחברת החדשות עושה, כעיתון לכל דבר.

שלי יחימוביץ': בעיניי חברת החדשות היא עיתון מעיתוני ישראל, היא לא שייכת למתחם הבידור, גם לא למתחם היצירה, היא שייכת חד משמעית, בעיניי, למתחם העיתונות.

שלי יחימוביץ': חופש העיתונות ויציבותה במדינת ישראל מאוד מאוד יקרים ללבי, וכמו שאמר חבר הכנסת פלסנר, זאת סוגיה עקרונית.

שלי יחימוביץ': זה עיתון שקיים 17 שנים, מתנהל בהצלחה יתרה, למרות ההליכה בתפר הדק שבין הצורך לקבל אחוזי רייטינג גבוהים בשיא הפריים טיים לבין הצורך לייצר חדשות, חדשות הגונות, שמביאות את כל תחלואי וטובות החברה הישראלית, שמגישות פרישה יפה של האירועים החדשותיים שהתרחשו במהלך היום, פלוס תכניות נלוות, לא רק מהדורת החדשות, יש שש עם ואולפן שישי ומוצאי שבת וכן הלאה ועוד שלל תכניות שנגזרות, וגם הן תכניות חדשותיות ויוצא מזה אפוא שהצרכן שאמור היה להיות חשוף לערוץ שכולו בידור בעצם, ערוץ מסחרי לחלוטין, חשוף לטובתו ולטובת כולנו לקשת מאוד רחבה של תכניות חדשות, שזה דבר שלא פיללנו לו מלכתחילה, כשהילד הזה נולד.

שלי יחימוביץ': עכשיו מה רוצים לעשות?

שלי יחימוביץ': לבוא ולקחת את הדבר המוצלח הזה, דבר מוצלח שהוא מתפקד, עיתון מתפקד עם התפוצה הגבוהה ביותר במדינת ישראל, ופשוט להרוס אותו.

שלי יחימוביץ': אין שום משמעות אחרת לחוק הזה מאשר הדבר הזה.

שלי יחימוביץ': אם החוק הזה, כנוסחו, יאושר, באותה שנייה תתחיל התמקחות בין שני הזכיינים על מי יצוד את הטאלנטים הכי טובים.

שלי יחימוביץ': זה מה שיקרה.

שלי יחימוביץ': תוך שנייה יקבלו כמה טלפונים חמישה טאלנטים, לא יותר, שמביאים רייטינג בזכות הנוכחות שלהם על המסך, יציעו להם, אגב, משכורות גבוהות בהרבה ממה שהם משתכרים היום, כי שווה להשקיע בטאלנטים.

שלי יחימוביץ': מה לא משתלם?

שלי יחימוביץ': לא משתלם להשקיע בתחקירנים, בכתבי שטח, בכל העבודה מסביב, שסביב עולם החדשות, שהיא מייצרת את החדשות האמיתיות.

שלי יחימוביץ': הרי בסוף, למרות שהטאלנטים של חברת החדשות הם מאוד מוכשרים, הם עושים עבודה טובה וחלק מהם חברים שלי, בכל זאת בסופו של דבר מאחוריהם עומדים צוותים ענקיים שעושים עבודת שטח.

שלי יחימוביץ': זה הדבר הראשון שייחתך ואנחנו נישאר עם הפנים ובלי שום עבודת עיתונות מסביב וזה יהיה הדבר הראשון שיחסכו בו, וככה יושמד עיתון חשוב מאוד בישראל, ששומר על רמה טובה מאוד.

שלי יחימוביץ': יש כמובן ביקורת, מכאן ומכאן, ואין שום כלי תקשורת שלא חשוף לביקורת, אבל מה אנחנו עושים?

שלי יחימוביץ': אנחנו לוקחים דבר שמתפקד ומתפקד בצורה מעולה ואנחנו פשוט מחרבים אותו.

שלי יחימוביץ': אין דרך שחברת החדשות תינצל מהמהלך הזה, ומה עשינו?

שלי יחימוביץ': שפכנו את התינוק עם המים וגרמנו נזק כבד מאוד לשיח הדמוקרטי במדינת ישראל ולחופש העיתונות ולעולם העיתונות בכלל.

שלי יחימוביץ': זה הצחיק אותי כששמעתי פה שמטרת המהלך היא להבטיח את יציבות חברת החדשות.

שלי יחימוביץ': אתם כנראה לא מחוברים למציאות.

שלי יחימוביץ': אתם לא מבינים מה המשמעות של המהלך הזה---

נוגה רובינשטיין: ---כי זאת היתה האלטרנטיבה.

שלי יחימוביץ': אל תפריעי לי, בבקשה.

שלי יחימוביץ': נכון להיום יש, אדוני היושב ראש, שלוש חברות משדרות, יש את רשת, את קשת, ואת ערוץ 10.

שלי יחימוביץ': לצערי, אני אומרת לך, כיוון שמדובר בעולם דרוויניסטי, שכל כללי השוק החופשי כמעט חלים עליו, למעט כאשר הם מבקשים הקלות, מי מהם, להערכתי, ואני מקווה שזה לא יקרה, במסלול הדרוויניסטי הזה לפחות אחת משלוש החברות האלה תינגף ותיעלם.

שלי יחימוביץ': מה אנחנו רוצים לעשות?

שלי יחימוביץ': אנחנו רוצים להרוג את חברת החדשות מהר ועכשיו?

שלי יחימוביץ': עוד לפני שיקרה התהליך הזה של השוק החופשי שייצר מתוכו כבר איזה שהיא בררה טבעית?

שלי יחימוביץ': אנחנו צריכים להתערב בדיוק במקום הזה, להיות הרגולטור שיהרוס?

שלי יחימוביץ': איזה היגיון יש בדבר הזה?

שלי יחימוביץ': ההצעה של חבר הכנסת אורון די קוסמת לי, אני חייבת לומר, אבל קשה לי להאמין שהממשלה תסכים לוותר על הדבר הזה כשהיא רצה איתו כבר כל כך הרבה זמן.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שזו הצעה הגיונית, נכונה ומידתית.

שלי יחימוביץ': לחילופין, אנחנו צריכים לאפשר לחברת החדשות להתנהל עם שתי זכייניות, במקרה הזה תחרות לא תעשה טוב לצרכן, היא תדלדל ותעקר מתוכן את המוצר העיתונאי ותפגע בסופו של דבר בציבור.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת פלסנר, בבקשה.

יוחנן פלסנר: אני חושב שהתחיל כאן חבר הכנסת אורון באמירה, זו לא עוד הערת שוליים, ואנחנו באמת כל כך רגילים, גם במליאה וגם בוועדות הרבה פעמים שבחלק מהחוקים, או בחוקים הפרטיים שאנחנו מגישים, אנחנו נלחמים כאריות על הערת שוליים כזאת או אחרת ומדי פעם פתאום מגיעות לשולחננו שאלות שהן באמת רחבות ועקרוניות ושהן באמת יכולות להשפיע על השיח הדמוקרטי וזו אחת מהן.

יוחנן פלסנר: לכן אני חושב שאנחנו צריכים כאן לנהוג באחריות.

יוחנן פלסנר: עם רוח הדברים, גם של חברת הכנסת יחימוביץ וגם של חבר הכנסת אורון, אני מסכים, אבל אני אתן אולי את הפרספקטיבה שלי.

יוחנן פלסנר: אני גם אתחיל עם גילוי נאות, שאולי גם יבהיר מה חסר לי בכל הדיון הזה, בנושא כל כך עמוק.

יוחנן פלסנר: דיברה איתי אמא שלי, שהיא פרופ' לתקשורת, ואני לא רואה אף אחד, יש כאן הרבה בעלי אינטרסים וכל האינטרסים האלה הם לגיטימיים, אבל אין כאן מישהו, חוץ מאיתנו, שמייצג, יש כאן מוצר ציבורי שנקרא חדשות, מוצר שהוא מחולל השיח הדמוקרטי---

אופיר אקוניס: לא נעים לי להגיד לך, אבל אתה יכול להזמין את אמא שלי.

יוחנן פלסנר: אמא שלי כמשל.

יוחנן פלסנר: היא לא רק משל---

אופיר אקוניס: אני אזמין אותה ואחרים.

אופיר אקוניס: אגב, ההערה היא נבונה.

יוחנן פלסנר: אבל יש כאן שאלה יותר רחבה ש---

חיים אורון: יהיה דבר אחד שלא יכול להיות משל, וזה האמא שלך.

חיים אורון: כל מיני דברים יכולים להיות משל.

יוחנן פלסנר: כדוגמה.

יוחנן פלסנר: מה אני למד?

יוחנן פלסנר: אנחנו שומעים כאן מהשיח הזה, ואני יודע שכוונותיכם נכונות, אבל כשבא חבר הכנסת חיים אורון ואמר, חברים, בואו נעצור את הרכבת, הצחוק הזה לא הצחיק אותי.

יוחנן פלסנר: אני מציע קצת פחות זלזול וקצת פחות צחוק, גם לא כשאני מדבר, כי הנושא הוא רציני מאוד.

יוחנן פלסנר: אולי כוונותיכם טובות, אבל אתם בדרך להחריב כאן את אחד ממחוללי השיח הדמוקרטי במדינת ישראל, אז קצת צניעות, אתם אפילו לא הדרג הפוליטי הנבחר שצריך אחר כך לתת את הדין וחשבון לציבור על כך.

יוחנן פלסנר: אני חושב שהנחת המוצא של הדיון הזה צריכה להיות שלא מדובר בעוד מוצר והכללים שחלים לגבי המוצר הזה הם לא כללים שחלים לגבי מוצרים אחרים.

יוחנן פלסנר: למשל, כלל בסיסי שאומר יותר תחרות ויותר כמות זה יותר טוב, כאן זה בדיוק ההיפך, יותר תחרות ויותר כמות מביאה לפחות איכות ופחות מוצר חדשותי איכותי.

יוחנן פלסנר: זה כלל אחד.

יוחנן פלסנר: גם מדברים כל הזמן על הגבלים והגבלים, וצריך להבין, אם במוצרים אחרים ריבוי של בעלים זה אומר סוג של קרטל וכולנו נגד, דווקא כאן ריבוי של בעלים מביא בדיוק להיפך, כי אז יש יותר עצמאות ואנחנו רוצים במוצר הזה יותר עצמאות, כי כשיש יותר בעלים, ואנחנו דואגים גם ברגולציה שחברת החדשות תהיה אי בודד, וכמו שאני חושב שהם היו ב-17 השנים האחרונות, לפחות אף עיתונאי אמיץ או אף אחד אחר לא חשף מעורבות בוטה וישירה של הבעלים, דווקא משום שיש פלורליזם בבעלות.

יוחנן פלסנר: אז גם כאן, לפני שאנחנו רצים ואומרים חברה אחת ובעל בית אחד, צריך...

יוחנן פלסנר: יש כאן כמה שאלות עקרוניות.

יוחנן פלסנר: הרי המודל מדבר על חמישה בעלי רישיונות כמודל שאנחנו שואפים אליו.

יוחנן פלסנר: גודל השוק היום לא צפוי להשתנות, כי יותר פרסומות הולכות לכיוון האינטרנט, גודל השוק לא צפוי להשתנות כי דווקא בשוק קטן כמו שלנו, כשהחברות הגדולות באמת שם אין תחרות ביניהן, במקומות שכן צריך, כמו בסלולר ודוגמאות אחרות, אז הן גם פחות צריכות לפרסם, לכן שוק הפרסומת, אני הייתי שמח לקבל נתונים במסגרת דיון רציני, על מה צפוי באמת להיות בשוק, אבל הוא לא צפוי לגדול, ולכן כשאנחנו מדברים על להעסיק חמש חברות חדשות, אם היום משקיעים כ-150-160 מיליון בסך הכל בכל העוגה הזאת ואף אחד לא צופה שהיא תגדל, אז אם נגיע לחמש חברות, במקום חברה של 100 מיליון או חברה של 60 מיליון, נקבל חברות עם 20 או 30 מיליון.

יוחנן פלסנר: איזה חדשות מקבלים ב-20-30 מיליון?

יוחנן פלסנר: כמו שמקבלים בערוצים המקומיים בארצות הברית, את זה אני מכיר אישית, או במקומות אחרים, הרבה פלילים, כמה טאלנטים בהתחלה, אחר כך הטאלנטים כבר יהפכו להיות יותר בכיוון של הביקיני כמו איטליה.

יוחנן פלסנר: הטאלנטים היום נבנו על גב התחקירים, שאת דיברת עליהם, אבל זה רלוונטי לשנה-שנתיים, אחר כך אתה כבר יכול להביא מישהי מהרכילות, היא תחזיק לך את הרייטינג.

יוחנן פלסנר: שיעור העניין בחדשות לא ישתנה, זה 35% ממשקי הבית בפריים טיים, שזה המון, אבל כשאתה מחלק את זה, יהיו לך ארבע-חמש חברות, כולל הערוץ הציבורי, של 3% עד 7% רייטינג כל אחת.

יוחנן פלסנר: מה המשמעות החברתית?

יוחנן פלסנר: את כל זה אני אומר, הייתי שמח שמישהו אחר יעשה את המחקר הזה ולא אני.

יוחנן פלסנר: המשמעות החברתית, במדינה כמו שלנו, שהיא גם ככה שסועה, שכל אחד ייקח, אם אני איש עסקים ומקים לי ערוץ, אני אפנה ל-6% האלה, ציונות דתית, למשל, אני אפנה לבורגנות של אזור תל אביב וכל אחד יתמחה בקהל אחר ודווקא את מדורת השבט, שהרגולטורים כל כך יודעים לדבר עליה, ולכן אני לא מבין למה אתם לא מדברים על החוק הזה, ובמקום לדבר על רוממות התחרות, לדבר על רוממות מדורת השבט.

יוחנן פלסנר: אני אומר, מהפרספקטיבה שלי, כמישהו שחושב שזה כלי מרכזי ביצירת אותה ממלכתיות, אותו נרטיב, אותו שיח משותף.

יוחנן פלסנר: אז דיברנו על העצמאות.

יוחנן פלסנר: בהשוואה בין לאומית, אני לא חושב שיש מדינה עם גודל שוק כזה, ועוד מדינה כמו שלנו שצורכת הרבה חדשות, שיש בה כזה ריבוי גדול של חברות חדשות.

יוחנן פלסנר: אם נתקדם לכיוון הפתרון, אז כל המכניזם הזה...

יוחנן פלסנר: למה שאלתי אותך אם אנחנו קוראים סעיף-סעיף?

יוחנן פלסנר: הרי זה לא רלוונטי בכלל, צריך להבין, זה קצת מזכיר לי, להבדיל ואני לא רוצה לעצבן אף אחד, את חוק יישום ההתנתקות.

יוחנן פלסנר: זה 200 עמודים, ואז הוסיפו בסעיף אחד, 'תינתן אופציה של העתקה קהילתית' וכל הדיון מאז זה משאים ומתנים על ההעתקות הקהילתיות, כל ה-200 עמודים של החוק לא רלוונטיים.

יוחנן פלסנר: איזה איש עסקים רציני חושב, לפני שאת מחייכת וצוחקת, שמישהו בכלל יעסוק במכרז הזה?

יוחנן פלסנר: אמרה חברת הכנסת יחימוביץ נכון, מיד כשיבינו את כללי המשחק החדשים, זה...

יוחנן פלסנר: הרי מה זה הנכס של חברת החדשות?

יוחנן פלסנר: לקחת להם את המותג, לקחת להם את ערוץ 22, שבזה אני לא מתיימר להבין, בדיון על כל האפיקים וכל הדברים האלה, אז מה יש שם?

יוחנן פלסנר: את האנשים.

יוחנן פלסנר: אז במקום להתחיל לקחת חלק באיזה שהוא מכרז על משהו שאין בו שום דבר, חוץ מכמה שמות מפורסמים, מראש אני אסגור דיל עם המפורסמים, אז בטווח הקצר המפורסמים האלה ירוויחו, אבל אף אחד בכלל לא ייקח חלק.

יוחנן פלסנר: זאת אומרת כל הקונספציה מאחורי הדבר הזה בכלל מראה על אי הבנה בסיסית.

יוחנן פלסנר: אז את אומרת, כשענית לשאלה של חברת הכנסת ברקוביץ, תעלו את הרף של ההוצאה, אי אפשר להעלות את הרף של ההוצאה, כי צריך כאן היגיון עסקי, היגיון עסקי שאומר שמעט חברות חדשות שסביבן יש הרבה רייטינג יכולות להביא יותר.

יוחנן פלסנר: אז אני חושב שלא פסול, במסגרת זה שצריך לדון לעומק, לשקול מודל סינדיקציה שאנחנו רואים אותו במקומות אחרים בעולם.

יוחנן פלסנר: לא עשו בדיקה של מה שנקרא בלעז, לוק אנד פיל, חברת החדשות עם שם טוב...

יוחנן פלסנר: אני חושב שבארצות הברית, כשאתה רואה את הערוץ המקומי שלך, ובאוסטרליה, ואתה אחר כך רואה אי.בי.סי, או אן.בי.סי, יש סינדיקציה של חברת חדשות אחת שיש לה מספיק כסף כדי לעשות תחקירים, כדי להיות עצמאית, כי יש גם פלורליזם של בעלים ושל אינטרסים בכל המקומיים האלה, וזה מודל ששווה לבחון אותו.

יוחנן פלסנר: הוא מודל שיש לו גם היתכנות עסקית, בניגוד לניירת הזאת שכמעט אין לה שום משמעות.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב ראש, אני אסיים את נאומי, שהוא באמת מן הלב ואני מקווה שנכנס אל הלב, שאני לא חושב שיש כאן כוונות רעות.

יוחנן פלסנר: עם רוב הפקידים הממשלתיים דיברתי ואני לא חושב שיש כאן כוונות רעות, אבל זה באמת נושא שיכול להביא אותנו לכיוון של טלוויזיית ביקיני בנוסח איטליה, שבמדינה כמו שלנו אנחנו מבינים את המשמעויות.

יוחנן פלסנר: אני גם לא חושב שיש כאן איזה שר או ממשלה שזו האג'נדה העיקרית שלה.

יוחנן פלסנר: במקור זה בא, אני חושב, כתוצאה מבקשה של החברות, כי רצו יציבות עם הרישיון כדי לקבל השקעות, אגרות חוב, כל הדברים האלה.

אופיר אקוניס: לא, מדברים בעניין שנים רבות.

אופיר אקוניס: הרעיון של מעבר הוא---

יוחנן פלסנר: לא משנה, אף אחד לא התאבד על זה, אבל היה היגיון לדון במודל חדש.

יוחנן פלסנר: עכשיו 'התבכבשנו' גם עם היצירה המקומית, גם עם נושא הרגולציה שלא פתור פה, עכשיו פתאום הרס החדשות, הפקידים מוציאים נוסחים על ימין ועל שמאל.

יוחנן פלסנר: אני חושב שצריך לעשות פוס, לעשות סטופ, בטוח שלא להצביע היום, זה גם לא חלק מחוק ההסדרים, אף ממשלה לא תיפול---

אופיר אקוניס: זה לא מחוק ההסדרים הקודם?

יוחנן פלסנר: ובאמת המצב הקיים הוא לא כזה שלא מאפשר לנו לדון לעומק, להביא חוקרים, להזמין מחקרים, ולראות שאנחנו ממלאים את האחריות שלנו.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת ברקוביץ.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חברים, אני דווקא, להבדיל מחבר כנסת פלסנר שחושב שאין פה כוונות רעות, חושבת שעם כל ההערכה הגדולה שלי אליכם, אלייך ואל נוגה ועכשיו קיבלנו עוד כמה פקידים חדשים, יש לי תחושה שיש איזה שהיא תחרות---

חיים אורון: מה אתם רוצים מהפקידים?

חיים אורון: יש ממשלה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש לי תחושה שהממשלה לא מ---

אופיר אקוניס: אני, אגב, להעיר באופן כללי, נדמה לי, ואני לא אטעה, שמליאת הממשלה, כלומר הדרג הפוליטי בנבחרי הציבור, לא בטוח שקיימו דיון או יודעים בכלל---      יוליה שמאלוב ברקוביץ:     זה בדיוק מה שרציתי להגיד.

אופיר אקוניס: ואני לא מאשים חלילה אף אחד, הדבר לא הובא...

אופיר אקוניס: כשאומרים ממשלה ומתכוונים לפקידות הממשלתית, זה דבר אחד, אבל כשאומרים ממשלה, לממשלה יש מדיניות מסוימת, אבל אני לא בטוח שירדו לרזולוציות האלה.

אופיר אקוניס: יש לי כבוד רב לכל חבריי השרים, אבל אני לא יודע כמה הם, מי שהוא לא שר התקשורת כמובן, אלא שאר השרים, בקיאים כמונו, לפחות כמוני כי אני פה כבר שנה ברציפות בחוק הזה, ושאר חברי הכנסת ובקיאותנו בעניין הזה גדולה מאוד, והממשלה, אני לא בטוח שהיא קיימה...

אופיר אקוניס: לכן כשאומרים הממשלה...

אופיר אקוניס: וגם דיברנו על זה לפני שעה וחצי, מי זה בדיוק הדרג הממשלתי הזה שמקיים את המדיניות הזאת, או מה התפיסה האמיתית שלו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בכל מקרה יש לי תחושה שיש שם איזה שהיא תחרות בין כל מי שכותב את החוק הזה, מי מביא את הנוסח ההזוי יותר לשבוע הזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה להגיד שממש קשה לי לראות את כל ההצעות האלה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: קודם כל חבר הכנסת אורון אמר---

אופיר אקוניס: מר סבן, אני מבקש לא להפריע לה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מר סבן, כל פעם מביאים לפה משהו שהשֹערות פשוט עומדות כבר, אני לא יודעת איך לקרוא לזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא מתכוונת לפגוע פה באף אחד, זאת לא הכוונה, בטח לא אישית---

אופיר אקוניס: יפה, זה נכון.

אופיר אקוניס: זה על כולם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו צריכים להבין שכשאתם מביאים את הנוסחים האלה, לפעמים הלשון קצת חורגת מן המותר, כי קשה להחזיק מעמד.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בכל מקרה אני רוצה לומר שמתחילת הרפורמה הזאת אני אמרתי שהתחושה היא שאף אחד לא מיומן ברפורמה הזאת ושהרפורמה הזאת היא לא נכונה, כי לא נלקחו הרבה מאוד דברים בחשבון, ותראו מה קורה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: באמת בצורה מאוד סמלית אנחנו גם מתרחקים אחד מהשני יותר ויותר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אפילו אם נסתכל על העולם הזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: התחושה שלי שלא רוצים להוציא את שוק התקשורת לתחרות, כמו שאמרתי את זה קודם, אלא רוצים לסגור קודם כל את ערוצי החדשות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למישהו מאוד מפריעים ערוצי החדשות שיש בישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לי יש הרבה ביקורת עליהם, אבל אני מסכימה עם כל מלה שאמרה חברת הכנסת יחימוביץ לגבי איכות העבודה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כשקוראים את סעיפי החוק שלכם, פשוט אי אפשר להבין מאיפה בא הדבר הזה קודם כל של נניח אפיק, זה לא ייקרא חדשות 2, אלא...

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מהיום לא קוראים לי יוליה, קוראים לי זרובבל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ככה, החלטנו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אולי זה יעשה לי טוב, אני אהיה יציבה יותר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כן, זה ישפר לי את הרייטינג.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא מבינה את ההיגיון הזה של לבוא ולהחליט, מעבר לזה שאני הגשתי את ההסתייגות לגבי מספרי האפיקים, אבל לבוא ולומר שערוץ החדשות לא ייקרא ערוץ חדשות 2 ולא ייקרא ערוץ חדשות 10, לא ולא.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא רוצה להרחיב, כי אני חושבת שאנחנו תמימי דעים פה בנושא הזה, אבל יש לי הצעה אופרטיבית.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ההצעה הראשונה זה לחזור מהרפורמה הזאת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הצעה שלא תתקבל, זה ברור לי, ושערוץ החדשות באופן ברור ערוץ 10 נשאר בערוץ 10 וערוץ החדשות של ערוץ 2 קודם כל יוצא במכרז או ל...

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני גם לא הייתי עושה את זה, כי אלה שני גופים שיודעים כמה זה עולה, יש ביניהם הסכמה, ברוך ה', יש באיזה שהוא מקום במדינת ישראל הסכמה, אני בטוחה שכשזכיין קשת רוצה להראות משהו, אז אילי ההון של רשת לא מסכימים והפוך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זאת אומרת, יש פה גם איזה שהוא באלאנס של איזון בין שתי החברות האלה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז אל"ף, לא הייתי עושה לא מכרז ולא את הוואג'ראס הזה---

נוגה רובינשטיין: אין מכרז בהצעה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: את רוצה שאחד יקנה את השני, יגיש הצעה וכולי וכולי.

נוגה רובינשטיין: בין רשת לקשת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אוקי, אז קודם כל לדעתי לא צריך לעשות את כל הבלגן הזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם רשת וקשת זוכים, אני חושבת שצריך להשאיר להם את חברת החדשות, ביניהם, הם יודעים כמה זה עולה, הם יודעים כמה צריך להשקיע.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: במידה וזוכה אחד מהם, אני מציעה שבכל מקרה עוד אחד מבעלי הרישיונות שיזכו יהיו שותפים לחברת החדשות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חברת החדשות לא יכולה לעשות עבודה איכותית אם יירדו שם המחירים, ואני מסכימה בכל מלה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נכון, יכול להיות שזה יותר מדי גבוה, אבל מכאן ועד התייעלות, לבוא ולומר שאפשר לייעל, זה דבר אחד, ולבוא ולהגיד שאנחנו מפרקים אותה, זה דבר אחר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מציעה, אדוני היושב ראש, שחברת החדשות תישאר בידיים של שתי הזכייניות וחברת חדשות 10, אם הם ירצו, יכול להיות שערוץ 10 ירצה את ערוץ 2, אני לא מאמינה שתרצו דבר כזה, כי אני חושבת שיש לכם חדשות גם טובות מאוד ובכלל לא הייתי חושבת לפרק את זה או ללכת ולהגיש מכרז לחדשות ערוץ 2. אם אני הייתי בחדשות ערוץ 10, הייתי נעלבת מזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל במידה ולא, אדוני היושב ראש, אז חברת חדשות 2 תצטרך לצאת במכרז ושיהיו לה שתי זכייניות שרוכשות אותה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני כבר לא מדברת על העובדים שעובדים שם, 300 עובדים, 200 עובדים, ואני חושבת שאנחנו פוגעים קשות במצוינות במדינת ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם יש מישהו שעובד ועושה איכות, 'אה, הוא נהיה..., עכשיו אנחנו נבוא ונדפוק אותו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה לא בסדר, עכשיו אנחנו נשנה את הכל ונביא מישהו חדש'.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא מבינה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חד משמעית אומרת לך שאני כבר עכשיו מצביעה נגד כל מה שיש פה.

אופיר אקוניס: בסדר גמור.

אופיר אקוניס: תודה לך.

אופיר אקוניס: מר אריק בכר, המנהל הכללי של מועצת העיתונות, בבקשה.

אריק בכר: צר לי שנשיאת מועצת העיתונות, השופטת דורנר, לא יכולה להיות איתנו.

אריק בכר: אנחנו קיבלנו את ההודעה על הישיבה הזו רק אתמול ויש לה מחויבויות.

אופיר אקוניס: אני אומר למנהלת הוועדה, אני מציע שמועצת העיתונות תקבל הודעה באופן קבוע.

לאה ורון: אדוני, מועצת העיתונות איננה מקבלת הודעות במועדים שונים מכל המוזמנים פה.

לאה ורון: אני מציעה לשאול אותם מתי הם קיבלו את---

אופיר אקוניס: לא, על בסיס קבוע.

לאה ורון: על בסיס קבוע מועצת העיתונות משמיעה את הטענה שלה.

אופיר אקוניס: אוקי.

אריק בכר: על כל פנים אני חושב שטוב היה לו השופטת יכלה להיות כאן, כי יש לה פרספקטיבה רחבה יותר ואני חושב שהניסיון המשפטי שלה היה דרוש לצורך הדיון הזה.

אריק בכר: כל מה שמעניין את המועצה זה ההשפעה שיש לצעדים המוצעים בחוק הזה על שוק התקשורת הישראלי.

אריק בכר: רק לסבר את האוזן, אני עוקב די מקרוב אחרי מה שקורה בתחום הזה בכמה מדינות מובילות.

אריק בכר: אם בשנות ה-80 וה-90 הנושא של בעלות צולבת היה בידי המדינה, היום חל מהפך מחשבתי, בטח בארצות הברית ובבריטניה, והם לוקחים צעדים ממש משמעותיים, משום שמישהו הפנים את העובדה שבחמש-עשר השנים האחרונות חל כשל שוק רציני ביותר, שדורש ממש מהפך מחשבתי.

אריק בכר: למשל בבריטניה, רק בחודש שעבר, ג'רמי האן, שהוא השר לענייני ספורט, מדיה ותרבות בבריטניה, הגיש לפרלמנט הצעה של לשנות את כל הליך הרגולציה בבריטניה כדי לאפשר בעלות צולבת, משום שהבינו שלולא שינוי בסיסי של כללי המשחק, התעשייה הזאת פשוט תקרוס.

אופיר אקוניס: אנחנו הכרענו על בעלויות צולבות?

אתי בנדלר: לא דנו.

אתי בנדלר: הסעיפים של הבעלויות צולבות נשארו באותה מתכונת שנקבעה---

אופיר אקוניס: ב-2002?

אתי בנדלר: כן.

אריק בכר: זה באותה נימה.

אריק בכר: מי שמבין שחייבים לשנות את כללי המשחק משום שהחוק הזה עבר מהפך גלובלי ולעתים טרמינלי ואנחנו רואים מה קורה בתעשיית החדשות בעולם, לכן מה שאני באתי לומר, בשם נשיאת המועצה, הוא, פשוט היזהרו, יש לכם חברת חדשות שהיא כלי מרכזי בשיח הציבורי, ברב גוניות שלו, היא עושה עבודה מצוינת ואם תתנו להם עוד שלוש עד חמש שנים, נזכה לראות את אברמוביץ ואת דניאל הולכים מכות בשידור.

אריק בכר: זאת אומרת, יש שם פלורליזם יפה שעובד טוב, אז לפני שזורקים את התינוק הזה במורד האסלה, כדאי לחשוב עוד פעם.

אריק בכר: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: דר' לנקרי, יושב ראש הדירקטוריון של חברת החדשות.

יהודה לנקרי: אדוני היושב ראש, גבירותיי ורבותיי חברי הכנסת, אני מבקש להודות לכם על הזמנתי זו הפעם לדיון המעניין והמשמעותי והמכריע הזה.

יהודה לנקרי: להגיד לך את האמת, אני גם חש שזה לא המועט בתענוגות לשוב ולטבול במימי הדיון הפרלמנטרי.

יהודה לנקרי: חששתי שאני אשמע אולי מעט אנכרוניסטי, כמי שאולי שוחה נגד זרם התזזית הרפורמיסטית, אבל ממה ששמעתי עד כה, מחברי כנסת שדיברו, אני מתחזק בדעה שהרפורמה הזו באה טרם זמנה.

יהודה לנקרי: כפי שנאמר כאן, אין לחברה הישראלית בכל ממדיה, מהנקודה הטכנית של חוסר נפח בתל אביב, אל הלא כושר נשיאה כלכלית ולא אינטרס מהותי, כפי שהדברים באו לידי ביטוי היטב בדברים של חבר הכנסת פלסנר אודות השיח הציבורי והסכנה לשסע מוגבר בשיח הזה, להרשות לעצמם רפורמה מרחיקת לכת שכזו.

יהודה לנקרי: כשקראתי את נוסח הצעת החוק התחושה שקיבלתי היא שאנחנו כאן מדברים על רקוויאם, או בלשוננו, קדיש יתום, קדיש עם ישראל בחברת החדשות.

יהודה לנקרי: אני חושב שבעקבות הדברים שנאמרים כאן, יש לשקול שיקול יסודי ומחודש את כל המהלך הזה.

יהודה לנקרי: אין לנו את היכולת, לפי שעה, ואני אומר את זה לא בהסתמך על סקרים או מחקרים שאפילו, אני שומע, בידי הוועדה לא קיימים, אלא מתוך מבט השוואתי עם נניח מדינה כצרפת.

יהודה לנקרי: בסך הכל יש שלושה ערוצים ממלכתיים ושלושה ערוצים פרטיים.

יהודה לנקרי: צרפת גדולה מאיתנו מבחינה דמוגרפית פי עשר, חוסנה הכלכלי עדיין טוב משלנו והיא לא יוצאת לרפורמה, כפי שכאן מסתמן, רב ערוצית.

אופיר אקוניס: באיזה שיטה הטלוויזיה המסחרית, זיכיון או רישיון?

יהודה לנקרי: אני לא יכול להיכנס לפרטים כאלה, אבל אין בזה חשיבות כרגע, אני מדבר על מספרים---

אופיר אקוניס: על המספר הכללי.

יהודה לנקרי: כן.

יהודה לנקרי: אנחנו יוצאים במגמה רב ערוצית שכזו, מדובר כאן במודל מיוחד של חמישה ערוצים, אבל מי יתקע לידכם שלא יהיו יותר?

יהודה לנקרי: הרי תיאורטית אפשר שיהיו גם עשרים וגם שלושים, ומה שנאמר כאן, על חשיבות החדשות כמרכיב בבניין חוסנו של השיח הציבורי, הנרטיב, האתוס, הוא דבר מאוד מאוד משמעותי.

יהודה לנקרי: אפשר לקחת הימורים וסיכונים בתחום המסחרי, מפסידים, מרוויחים, אבל כשזה מגיע למשהו שמקיים לך את מה שכאן כונה מדורת השבט ומפצלים את זה למדורות שבטים, כל אחד על דגלו ועל מחנהו, כי אז אנחנו פורמים פרימה נוספת את החברה שלנו וזה דבר מאוד מאוד לא רצוי.

יהודה לנקרי: זה הסיכון הממשי שאני רואה בתהליך שעומד להתרחש, אם החוק הזה יתקבל.

יהודה לנקרי: לכן מה שאני בא לבטא הוא התנגדות, כמובן, כיושב ראש חברת החדשות, כבעל עניין, אולי כבעל נאמנות כפולה, הן כשליח של מועצת הרשות והן כשליח של החברה שאני עומד בראשה, להתנגד התנגדות רדיקלית, קטגורית, לרפורמה הזאת ולומר לכם, שמעו נא בעצתו של חבר הכנסת אורון, שאותו אני מאוד מעריך, ושל חברי כנסת אחרים שהתבטאו כאן---

שלי יחימוביץ': אני מבינה שאותנו אתה לא מעריך.

אלי אפללו: כשזה מתאים לקו רוחו, שזה גוף כלכלי ואינטרסנטי, הוא לא מסתכל מה טובת הציבור, אלא מסתכל מה המחיר.

שלי יחימוביץ': לא התכוונתי לזה.

אלי אפללו: כמו שהוא מעריך את חיים אורון, גם אני מעריך.

יהודה לנקרי: ונסו בבקשה, בעידן של דיון בהקפאות למיניהן, להקפיא את החוק הזה.

יהודה לנקרי: אני חושב שזה יהיה בריא יותר.

יהודה לנקרי: אולי בעוד זמן תצמחנה ישועות משמעותיות לישראל בכל תחום ותחום ונהיה חברה גדולה יותר, חסונה יותר, מלוכדת יותר, כך שאפשר גם לפצל אותה במעט, אבל לעת עתה הדבר הזה נראה כעניין שבא טרם זמנו ואם יש לי המלצה, אני קדיש על ישראל הייתי קורא על הנוסח עצמו, על הטקסט הזה ועל הרפורמה ולא על חברת החדשות.

יהודה לנקרי: תודה לכם.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: מר אבי וייס, בבקשה.

אבי וייס: תודה, אדוני היושב ראש, חברי הכנסת הנכבדים.

אבי וייס: לא לחינם השאירו את הנושא של חברת החדשות כמעט לסוף ולאורך כל הדיונים הבנו שיש פתרון, ואני רוצה רק לקרוא לכם מהפרוטוקול מה שאמר השר כחלון לפני שלושה או ארבעה דיונים: 'אין לנו שום כוונה לפגוע בחברות החדשות, לא רוצים להחליש חברות חדשות, לא רוצים להעלים חברות חדשות או לצמצם, אנחנו מנסים למצוא את הדרך החוקית איך להשאיר את חדשות 2 בידיים של רשת וקשת ואת חדשות 10 בידיים של 10 ושהם ימשיכו לעשות חדשות כמו שהם עושים עד היום'.

אבי וייס: ציטוט של השר כחלון.

אבי וייס: אנחנו מבינים היום שיש פה איזה שהיא אי תמימות דעים בין השר כחלון לבין הצעת החוק.

אבי וייס: אני כבר לא מבין.

אבי וייס: החוק, כפי שהוא מנוסח היום, רוצח, סליחה על הביטוי, את חברת החדשות של ערוץ 2. רוצח, כי אנחנו כבר 17 שנים משדרים בבעלות משותפת של, בשנים הראשונות שלושה זכיינים ובחמש השנים האחרונות בבעלות של שני זכיינים, ואני מניח, וסליחה על חוסר הצניעות, אנחנו עושים עבודה בסדר ומה שזה אומר, על פי הצעת החוק הזאת, שאנחנו נסגרים ולא יעזרו כל המניפולציות וכל ההסברים השונים, אנחנו נסגרים.

אבי וייס: אני מוכן כמובן להסביר.

אבי וייס: חברת החדשות כמו שאמרה הגב' רובינשטיין, היתה באפיק והאפיק הזה נסגר, אפיק 22 נסגר ועכשיו עולה השאלה מה קורה עם חברת החדשות של ערוץ 2. אנחנו אומרים שהסיכוי היחיד שנשרוד, כדי שמישהו יממן אותנו, כדי שמישהו ייתן מעכשיו, לא מתום תקופת הזיכיון או מהרגע שיוצאים לרישיונות, מעכשיו, שקל, זה רק לאפשר את המשך הבעלויות של בעלי הבית שלנו ב-17 השנים האחרונות.

אבי וייס: מה אומרת הגב' רובינשטיין ומשרד התקשורת?

אבי וייס: הם אומרים, 'סליחה, חברת החדשות היא של המדינה', האם המדינה שמה שקל במהלך כל השנים האלה בחברת החדשות?

אבי וייס: האם המדינה, גם כשחברת החדשות היתה בגירעון, עזרה בשקל?

אבי וייס: התשובה היא כמובן שלא.

אבי וייס: כ-2 מיליארד שקל שמו הזכיינים במהלך ה-17 שנים האלה.

אבי וייס: אני לא נלחם את מלחמתם, אני נלחם את מלחמתה של חברת החדשות, חברת החדשות בסוף זה קודם כל תקציב חברת החדשות ועם התקציב הזה אנחנו מסוגלים להמשיך הלאה.

אבי וייס: בהצעה הזאת אומרים, 'סליחה, אנחנו נעשה מכרז על חברת החדשות'.

אבי וייס: יש מכרז בין קשת לרשת על חברת החדשות, נכון?

אבי וייס: סליחה, אני לא מבין את ההיגיון, הרי רשת וקשת, אנחנו שלהם כבר 17 שנים, המדינה כאמור לא שמה שקל עלינו וסוגרים את האפיק, הגב' רובינשטיין אומרת, יש אפיק, אתם שייכים לאפיק, סוגרים את האפיק, אז למי אנחנו שייכים?

אבי וייס: האופציה היחידה שלנו לשרוד, רק אם לאפשר לרשת וקשת, שהם בעלי הזיכיון הנוכחיים, להמשיך ולהזרים לנו כספים גם בעתיד ולהיות הבעלים שלנו גם בעתיד, כי פשוט לא תהיה בררה אלא לסגור את חברת החדשות.

נוגה רובינשטיין: מר וייס, מה שאתה אומר שרק אם יש יותר מבעל רישיון אחד שמחזיק בכם באותה עת, אתם תוכלו לשמר את עצמכם?

נוגה רובינשטיין: זאת אומרת שאם בעל רישיון אחד מחזיק בחברת חדשות, זה לא אפשרי לקיים חברת חדשות?

אבי וייס: בוודאי, אני אסביר לך ולנוכחים למה.

אבי וייס: כי אם עכשיו רשת וקשת יודעים שרק אחד מהם הוא יהיה הבעלים שלנו בעתיד ואנחנו לא רכוש שלהם, כי הם עוד צריכים אונטופ אוף אול אוף איט עוד לשלם למדינה כסף, הם מהיום מפסיקים לשלם מעבר למחויב בחוק, שזה חצי מתקציב חברת החדשות.

אבי וייס: מהיום הם מפסיקים לשלם את הכסף הזה.

אבי וייס: ומה, עוד בסוף אחד מהם יקבל את זה, למה שהם ישלמו?

אבי וייס: יש לנו חוזים עם  ספקים, לטווח ארוך, של חמש ועשר שנים, למה שהם ישלמו את זה?

אבי וייס: לעצם העניין, חברת החדשות בבעלות הזכיינים כאמור 17 שנים, מה הבעיה בהמשך הבעלות?

אבי וייס: סינדיקציה של מהדורות חדשות, כמו שאמר חבר הכנסת פלסנר, יש כמעט בכל העולם המערבי, מה הבעיה עם זה?

אבי וייס: אבל עצם ההיגיון לדרוש כסף, שהמדינה תדרוש כסף מהזכיינים, שהם השקיעו ובנו את כל מה שאנחנו, את הכסף לאנשים, את הכסף לציוד, את בניית המותג הזה...

אבי וייס: ה-22, שאת אומרת שזה שלכם, ה-22 הזה לא קיים, ממחר בבוקר הוא לא קיים.

אבי וייס: אני פשוט לא מבין את הרעיון, לא מבין את ההיגיון, אני חושב שהדבר היחיד הנורמלי, אם מחליטים להמשיך את הרפורמה, זה לא קו של חברת החדשות אם כן או לא להמשיך את הרפורמה, אני אומר, והיה ותהיה רפורמה בשוק הטלוויזיה ויעברו מזיכיונות לרישיונות, חייבים להמשיך ולשמור על הבעלות של בעלי הזיכיון הנוכחיים על חברת החדשות.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: לא נצביע היום.

יוחנן פלסנר: ממה שאני שומע פה, אני גם חשבתי שהבשלות של ההצעה היא הרבה יותר מאשר מה שאני שומע מהיכרותי גם את החבר'ה בצד של הרגולציה, שהם גם חלק מהממשלה.

יוחנן פלסנר: קשה לי להאמין שהם נתנו את התשומות שלהם לתוך החוק הזה, כי זה מנוגד לתפיסת העולם, גם הממלכתית וגם הדמוקרטית שלהם.

יוחנן פלסנר: אני חושב שגורמים אחרים, גם מהאקדמיה, לא נתנו את התשומות, לכן אני חושב שמתוקף האחריות שלנו אנחנו יכולים להחליט כאן לא רק שלא נצביע, אלא שנחזיר את זה לממשלה.

יוחנן פלסנר: אמר חבר הכנסת אורון, ועדת מרדכי, לפחות דיון אצל השר, מקיף, מתועד, עם כל הגורמים, כדי לשקול מחדש את כל הסוגיות ובאמת שכל הגורמים, גם הממשלתיים וגם החיצוניים, ייתנו את הדעת ונקבל משהו שהוא הרבה יותר אחראי ומבושל.

יוחנן פלסנר: רק הערת שוליים, אני חושב שאנחנו מדברים כאן על רוממות ואיכות החדשות, והיא באמת בשורה התחתונה איכותית, אבל צריך לזכור שגם בהמשך היינו מצפים שאותם התחקירים לא יהיו רק על פוליטיקאים וכן הלאה.

יוחנן פלסנר: לא ראינו מספיק תחקירים אמיצים על אנשי עסקים ועל תאגידים וכן הלאה.

יוחנן פלסנר: אז כמובן יש כאן תחום אפור, אנחנו יכולים עוד להשתפר, אבל בטוח שאנחנו לא רוצים להרוס.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: הישיבה נפסקה בשעה 11:10 ונתחדשה בשעה 11:45

אופיר אקוניס: אנחנו נמשיך את הדיון.

אופיר אקוניס: נרשמו כמובן דוברים נוספים בעניין שסיימנו בו גם את החצי הראשון של ישיבתנו היום וזה חברת החדשות והצעת הממשלה והצעת השר ועמדתם של חברי הכנסת.

אופיר אקוניס: עורך דין נקדימון, בבקשה.

ישגב נקדימון: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

ישגב נקדימון: אני מבקש להעיר מספר הערות במישור המשפטי לגבי הצעת החוק שנוגעת לחברות החדשות, כאשר, כפי שיובן מהמשך דבריי, כמובן שהצעת החוק בנוסחה דעכשיו יוצרת הבחנה, מבחינת התוצאה, בין חברת החדשות של ערוץ 2 לבין חברת החדשות של ערוץ 10 וכמובן שלעניין הזה יש נפקות רבה לעניין שלפנינו.

ישגב נקדימון: רבותיי, אתם באים עכשיו לדון בתיקון לחוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, לכן חשוב שנדע מה ההסדר הקיים היום שאותו באים לשנות.

ישגב נקדימון: חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו כונן את חברת החדשות של ערוץ 2, לימים גם את חברת החדשות של ערוץ 10, אותו גוף שבשונה ממה שנאמר כאן בתחילת הישיבה איננו עומד למכרז אחת לתקופה.

ישגב נקדימון: חברת החדשות היא גוף שלמעשה יש לו זיכיון מתמשך שאיננו מוגבל בזמן, היא איננה עומדת למכרז, היא גוף שקיים מרגע שערוץ 2 עלה לאוויר ובעצם אין לה תאריך תפוגה.

ישגב נקדימון: מה שאמור להיות לפי החוק זה שבכל פעם שבא בכל זיכיון חדש שזוכה במכרז, הוא רוכש את מניותיו של בעל הזיכיון הקודם.

ישגב נקדימון: הדבר הזה לא נקבע סתם, היתה כאן כוונה, היתה כאן תכלית והתכלית היתה לשמור על עצמאותה של חברת החדשות.

ישגב נקדימון: מכיוון שאם אנחנו רוצים לשמר עצמאות ואי תלות, הדרך להבטיח את זה הנה למנוע מהגוף הזה את הצורך לעמוד לבחירה מחודשת אחת לתקופה.

ישגב נקדימון: אם אנחנו מדברים על גוף שיש לו קיום מתמשך, הוא איננו תלוי ברצונו הטוב של איש, ממשיך לעבוד, ואי אפשר לבוא וללחוץ עליו לעשות כך או אחרת מתוך חשש שאולי זיכיונו לא יוארך בסופו של דבר, מה באה ההצעה החדשה ועושה?

ישגב נקדימון: היא בעצם שמה סימן שאלה גדול מעל עצם קיומו של אותו גוף שלפי החוק הקיים היה אמור להמשיך ולהתקיים בלי תלות בשאלה מי מחזיק במניותיו.

ישגב נקדימון: אם תסתכלו על הנוסח שמונח כרגע, כתוצאה מהרפורמה, לכל אחד ואחד מהגופים שפועלים היום בשוק תהיה המשכיות גם בעידן הרישיונות.

ישגב נקדימון: לקשת, אם היא תבחר לקחת רישיון יהיה ערוץ קשת, לרשת יהיה ערוץ רשת, לערוץ 10 יהיה את הערוץ שלו באותו אפיק שבו הוא יהיה והוא גם יהיה עם חברת החדשות שלו, שתלך איתו כמובן לכל מקום שאליו הוא יילך, והגוף היחיד שנשאר בעצם בלי קרקע, בלי בית, בלי אבא ואמא, אם נאמר זאת כך, זאת חברת החדשות של ערוץ 2, למה?

ישגב נקדימון: כי עכשיו אנחנו מציעים להוציא אותה למכרז.

ישגב נקדימון: אנחנו אבל לא מחייבים אף גורם לקנות אותה.

ישגב נקדימון: בעלי הזיכיון---

נוגה רובינשטיין: יש חשש שאף אחד לא ירצה לקנות אותה?

ישגב נקדימון: סליחה, אני אשמח, כמו שנאמר קודם, להשיב לאחר מכן.

ישגב נקדימון: אנחנו לא מחייבים בנוסח הקיים אף אחד לקנות את חברת החדשות.

ישגב נקדימון: כרגע זה גוף שאמור להתקיים, לפי החוק הקיים, באופן מתמשך, ולפי ההצעה שמונחת כרגע על השולחן, קשת ורשת רשאיות לרכוש אותו.

ישגב נקדימון: הן לא חייבות לרכוש אותו.

ישגב נקדימון: מה קורה במקרה שהן מחליטות לא לרכוש אותו?

ישגב נקדימון: מוציאים אותה למכרז לבעלי רישיונות אחרים, אבל גם הם לא חייבים לרכוש את החברה.

ישגב נקדימון: זאת אומרת, ושלא יגידו לי כאן שזה מצב תיאורטי, כי הדבר הזה בהחלט לא מובטח, יכול להיות מצב שלא יהיה אף גורם שירצה לרכוש את החברה.

ישגב נקדימון: אתם שואלים אותי איך זה יכול לקרות?

ישגב נקדימון: זה בהחלט יכול לקרות, כי יכול להיות שברגע שהחברה הזאת תעמוד למכירה כבר לא יהיה אף אחד שירצה לקנות אותה, או אולי יהיו בה גורמים שלא יהיו אטרקטיביים מספיק כדי שירכשו אותם.

ישגב נקדימון: החברה הזאת היא בעצם שלד שמחזיק בתוכו את ההון האמיתי שלו, שזה כח האדם.

ישגב נקדימון: חברת החדשות, איכותה, יתרונה, מעמדה זה כח האדם שלה, זה המנהלים שלה, זה הטאלנטים, כמו שהוזכר קודם, זה העורכים, זה העיתונאים, זה המפיקים, זה צוותי הצילום.

ישגב נקדימון: ברגע שאתה נוטל ממנה את הנכס האנושי הזה, בעצם נשארנו עם שלד, לא שלד בורסאי, אבל שלד תאגידי שנקרא חברת החדשות ובהחלט יכול להיות מצב שאיש לא ירצה לקנות.

ישגב נקדימון: אז כל מי שאמר כאן קודם שהדבר הזה מביא בסופו של דבר לחיסולה של חברת החדשות, צדק.

ישגב נקדימון: למה?

ישגב נקדימון: כי אין בשום מקום חובה להמשך קיומו של הגוף הזה.

ישגב נקדימון: מציעים את האפשרות לרכוש אותו, לא מחייבים לרכוש אותו ויכול להיות שכשיבואו לרכוש אותו, כבר לא יהיה מה לרכוש.

ישגב נקדימון: זאת ההערה הראשונה שלי וחשוב שמי שצריך לקבל את ההחלטות יידע על מה אנחנו מדברים; שינוי מהותי במצב הקיים כאשר הגוף היחיד שנמצא בסימן שאלה לאור הרפורמה זה חברת החדשות של ערוץ 2, לא חברת החדשות של ערוץ 10 שתמשיך עם הבעלים הנוכחיים שלה לאן שהוא יילך.

נוגה רובינשטיין: זה אותו הסדר שחל על ערוץ 2.

ישגב נקדימון: ההערה השנייה, איזו תקלה בתחום התחרות בשוק שידורי החדשות אנחנו עכשיו באים לתקן?

ישגב נקדימון: התכלית של הרפורמה, שמוביל אותה השר במעבר מזיכיונות לרישיונות, זה להרבות תחרות בין הערוצים המסחריים.

ישגב נקדימון: אף אחד לא אמר שיש בעיה בתחום התחרות בשידורי החדשות שאנחנו צריכים לפתור.

ישגב נקדימון: אז אם אנחנו רוצים לכונן עכשיו משטר חדש שמדבר על תחרות בין בעלי רישיונות, בין ערוצים מסחריים, זה לא אומר שאנחנו צריכים עכשיו לפתור בעיה שאיננה קיימת בתחום התחרות בשידורי החדשות.

ישגב נקדימון: אף אחד לא טוען שיש בעיה בתחרות בשידורי החדשות.

ישגב נקדימון: יש כיום חמישה גופים שמתחרים ביניהם בתחום שידורי החדשות, חדשות ערוץ 1, חדשות ערוץ 2, חדשות ערוץ 10, חדשות ערוץ 9 והחדשות המקומיות, חמישה גופים שהם מתחרים תחרות עזה ביניהם בתחום שידורי החדשות.

ישגב נקדימון: רוצים להוסיף עוד משהו על זה?

ישגב נקדימון: רוצים לאפשר לעוד גופים שיהיו להם חברות חדשות?

ישגב נקדימון: בבקשה, אבל למה כדי להגיע לתכלית הזאת אנחנו צריכים לבטל את קיומו של הגוף החזק, המוביל בתחום שידורי החדשות, שאף אחד לא טוען שיש פה איזה שהיא בעיה של אנטי תחרותיות.

ישגב נקדימון: לכן אם אנחנו רוצים להגיע לתוצאה של שינוי, או להוביל איזה שהוא שינוי, נצטרך קודם כל לאבחן מה הבעיה.

ישגב נקדימון: אף אחד לא טוען שיש כיום בעיה בשידורי החדשות וגם כשרשות ההגבלים העסקיים כתבה את חוות הדעת שלה בעניין השאלה של בעלות משותפת כן או לא בחברת החדשות של ערוץ 2, רשות ההגבלים העסקיים עצמה לא טוענת שיש היום בעיה בתחום התחרות בשידורי החדשות.

ישגב נקדימון: חושבים מה יקרה אחר כך.

ישגב נקדימון: אף אחד לא טוען שיש בעיה היום.

ישגב נקדימון: אם רוצים לשנות, רוצים לפרק גוף קיים, צריך להצביע על בעיה שקיימת היום, שאותה צריך לפתור, אני לא רואה שמישהו מצביע על בעיה כזו.

אופיר אקוניס: מר ורשבסקי, בבקשה.

יוסי ורשבסקי: שלום.

יוסי ורשבסקי: צהריים טובים.

יוסי ורשבסקי: קודם כל אני רוצה לומר שאין לנו מחלוקת בהרבה מאוד דברים.

יוסי ורשבסקי: חברת החדשות של ערוץ 2 זו חברה מעולה, חברה מצוינת שתורמת לדמוקרטיה, מתחרה רצינית, אני גם חושב שמה שיפה בטלוויזיה שלא צריך לשים יותר מדי סופרלטיבים כי כל בוקר קמים לרייטינג ורואים את התוצאות ואני חושב שחברת החדשות של ערוץ 2 זוכה גם לאמון של הציבור ואין מה להוסיף על זה.

יוסי ורשבסקי: אני פה שמעתי כל מיני אמיתות שהקרחת שלי הצטמררה.

יוסי ורשבסקי: פלורליזם ומדורת השבט.

יוסי ורשבסקי: מועצת העיתונות שרוצה לקדש חופש עיתונות וחופש מידע, להחזיר בעלות צולבת.

יוסי ורשבסקי: אלה דברים שבאמת---

אופיר אקוניס: נדמה לי שהצבענו בעניין.

יוסי ורשבסקי: לא, אבל זה שבמועצת העיתונות מדברים על בעלות צולבת ועוד שופטת שעומדת בראש המועצה, זה נראה לי דברים שהם באמת '1984'.

יוסי ורשבסקי: ממש כך.

אופיר אקוניס: נדמה לי שבנושא הזה חברי הכנסת הכריעו.

יוסי ורשבסקי: עכשיו בואו נדבר רגע על חברת החדשות של ערוץ 2 שיכולה להיות בסיטואציה, אותה סיטואציה בדיוק שהיא מפחדת ממנה כל כך ומנסה למנוע את העניין של בעלות שונה, היא יכולה להיות בסיטואציה אם אחת מהזכייניות תישאר בערוץ 2 והזכיינית השנייה תצטרך להקים חברה נפרדת.

יוסי ורשבסקי: זאת אומרת שהמצב הזה יכול להיות גם במצב שמישהו ממשיך בזיכיון ומישהו לוקח רישיון ומקים חברת חדשות.

יוסי ורשבסקי: אני אומר לכם שהסיטואציה הזאת יכולה להיות ואני רוצה לתאר לכם סיטואציה שמבחינתנו היא מאוד מאוד מסוכנת ועליה התרענו, ואני אומר את זה באמת לא מהאופוזיציה.

יוסי ורשבסקי: עוד מעט אני אדבר מהאופוזיציה של ערוץ 10 על נושא הרישיונות ששמענו פה, דברים שאותנו מזעזעים, של לדחות את החוק, כי אם יידחה החוק לא יהיה ערוץ 10.

אופיר אקוניס: מר ורשבסקי, אני חייב להגיד לך שבעניין הזה, אני גם אמרתי בישיבה הקודמת, כיוון שאני עשיתי כמעט בהרכב הזה, עם אותם אנשים מסביב לשולחן, לפעמים הצטרפו אולי עוד חבר או חברת כנסת, בחוק הקיים, שמאריך אתכם עד ל-27 בינואר 2012, כבר כתוב שתוכלו לקבל הארכת זיכיון נוספת, אם אינני טועה בהוראת שעה, ל-2014.

נוגה רובינשטיין: לא בהוראת שעה.

אופיר אקוניס: אפילו לא בהוראת שעה, עוד יותר טוב.

אופיר אקוניס: אבל נכון שבהארכת זיכיון ולא בשיטת הרישיונות.

אופיר אקוניס: רק לדייק בעניין הזה.

יוסי ורשבסקי: אני חושב שאתם קוראים בעיתונים שכל המימון שלנו מבוסס על מעבר לרישיונות, אבל באמת לא ניכנס לזה.

יוסי ורשבסקי: היו"ר אופיר אקוניס:     אני מדבר מבחינת החוק, מבחינת מה שאפשרנו בחקיקה.

יוסי ורשבסקי: אני אתייחס לזה בסוף.

יוסי ורשבסקי: אני רוצה לדבר על הסיטואציה שאתם מברכים עליה, שמעתי מחברי הכנסת שרוצים אותה, סיטואציה של שתי זכייניות ערוץ 2 שהופכות להיות בעלות רישיון.

יוסי ורשבסקי: אנחנו רואים היום את ערוץ 2 שהוא ערוץ חזק מאוד שהוא כמעט, או לא כמעט, פי שתיים מערוץ 10, אני רוצה להחמיא לידידיי, לשלושת האבים, אבי ניר, אבי צבי ואבי וייס, שעושים עבודה מצוינת ואני מניח שהם ימשיכו לעשות עבודה מצוינת גם בשיטת הרישיונות, ואז אנחנו נהיה עדים לשתי חברות מאוד גדולות שמחזיקות חברת חדשות אחת שמשדרת בשתי החברות המאוד חזקות האלה, שאני מקווה שאנחנו נצליח לצמצם את הפער, אנחנו לא משוכנעים בכך, ואז חברת החדשות של ערוץ 10 תתנוון, ואני אסביר לכם גם מדוע.

יוסי ורשבסקי: היא תתנוון משום שהמקורות ירצו ללכת רק לחברת החדשות החזקה, שיש לה רייטינג כפול, רייטינג מצרפי כפול, ואיפה חופש המידע, ואיפה חופש העיתונות?

יוסי ורשבסקי: רבותיי, אני רוצה להזכיר לכולם, לא מזמן רק השתחררנו ממונופול לופתני של עיתון אחד, ואתם במו ידיכם רוצים ליצור מונופול לופתני של חברת חדשות אחת.

יוסי ורשבסקי: חבל שחברת הכנסת יחימוביץ איננה פה---

אופיר אקוניס: היא בזה הרגע נכנסה.

יוסי ורשבסקי: עכשיו אני אעבור לדרווין, גב' יחימוביץ.

יוסי ורשבסקי: חברת הכנסת יחימוביץ דיברה קודם על עניין דרוויניסטי, אז אני רוצה להגיד לכם איך אני רואה את התהליך שהולך להיות.

יוסי ורשבסקי: יושבים פה, אמרתי כבר קודם, שלושת ידידיי, נחשוב שהם פה, אחד פה, שניים אינם, שהם שלושתם באמת בחורים נפלאים, הם גורי חתולים, אבל מה התהליך הדרוויניסטי, גב' יחימוביץ?

יוסי ורשבסקי: תהיה להם חברת חדשות אחת, טורפנית וחזקה, ואז לאט לאט תראי איך חוקי הג'ונגל מתקיימים והמונופול ישתלט על הנחמדות שלהם.

יוסי ורשבסקי: זה חוקי החיים, כך אנחנו רואים את זה ואני חושב שצריך למנוע את זה.

יוסי ורשבסקי: אני חושב שלטובת התחרות, חברת החדשות של ערוץ 2, אני משוכנע שהיא תיקנה על ידי אחד מבעלי הרישיון, אני משוכנע בכך.

יוסי ורשבסקי: דיבר פה היועץ המשפטי של חברת החדשות של ערוץ 2, אנחנו בגזרה שווה, הלוא גם את חברת החדשות של ערוץ 10 אנחנו לא חייבים לקנות.

יוסי ורשבסקי: אותו דבר בדיוק, זה אותו דבר בדיוק.

יוסי ורשבסקי: צדקת כשאמרת שנקנה, זו חברה מצוינת, חברת החדשות של ערוץ 10, ואני משוכנע שגם רשת או קשת יקנו את חברת החדשות של ערוץ 2, כי זו חברה מצוינת, הם לבד אומרים את זה.

יוסי ורשבסקי: הם לבד אומרים שזו חברה מצוינת.

אופיר אקוניס: תיאורטית, אגב, יכולים, נגיד, לקנות גם אותך.

אופיר אקוניס: כלומר חברת קשת שתעמוד ב---

יוסי ורשבסקי: נכון, אנחנו לא נמכור בשום הון את חברת החדשות של ערוץ 10.

ישגב נקדימון: אולי ערוץ 10 יקנה אותנו.

אופיר אקוניס: נכון, או הפוך.

יוסי ורשבסקי: אנחנו מאוד שבעי רצון מחברת החדשות של ערוץ 10, אבל אני יודע ושומע וגם קראתי את המכתבים של מר אבי צבי ומר אבי ניר, כמה הם מרוצים מחברת החדשות של ערוץ 2.      עכשיו בואו נדבר רגע על העיתונאים.

יוסי ורשבסקי: הציגו פה חזון אפוקליפטי שייקנו רק חמישה טאלנטים גדולים.

יוסי ורשבסקי: החיים הם לא רק חמישה טאלנטים גדולים, החיים הם מגוון שלם, ואני רוצה להזכיר לכם---

אבי וייס: אמר ערוץ 10 שהוא קנה שני טאלנטים כדי להתחיל את חברת החדשות.

אבי וייס: הוא קנה רק שני טאלנטים, רק את המגישים המרכזיים, סה טו.

יוסי ורשבסקי: באמת אני מכבד, הקשבתי בקשב רב, אני מבקש...

יוסי ורשבסקי: אבל אני אענה לך בכל זאת.

יוסי ורשבסקי: אני יודע שיש לכם ביקורת גדולה מאוד על אי עמידה במחויבויות של ערוץ 10 לאורך השנים.

יוסי ורשבסקי: אתם מביעים אותה...

יוסי ורשבסקי: לא היתה חריגה של פעם אחת, ויתקן אותי מר סמירה, או הרגולטורים לדורותיהם, במחויבויות לחברת החדשות.

קריאה: תלוי מתי.

יוסי ורשבסקי: אנחנו לא דיברנו על גיאוגרפיה, דיברנו על השקעה ב---

אופיר אקוניס: אני פה מטעם החוק.

אופיר אקוניס: החוק מחייב אתכם, כדי לקבל רישיון---

יוסי ורשבסקי: תראו, במקום שבו בעלי תשובה עומדים---

אופיר אקוניס: צדיקים גמורים אינם עומדים.

יוסי ורשבסקי: בדיוק, אז אנחנו בעלי תשובה.

יוסי ורשבסקי: לא עמדנו במחויבויות ואנחנו עומדים במחויבויות, יעידו הרגולטורים, ואנחנו נעמוד בכל המחויבויות, אבל אני אומר עוד פעם, הדיון פה הוא לא על ערוץ 10 ואני לא רוצה להפוך אותו להתנצחות, אני באמת מכבד מאוד את יריביי מחברת החדשות של ערוץ 2 ויריביי מערוץ 2, באמת, זה לא מהשפה ולחוץ, ואני לא רוצה להפוך את הדיון פה להתנצחות שהיא לא עניינית אלא לנסות להיות ענייני.

יוסי ורשבסקי: אני חושב שצריך לפתור את הבעיה,  לשמור על חברת החדשות של ערוץ 2, חשוב שהיא תישאר.

יוסי ורשבסקי: אני חושב שהיא תישאר בכל קונסטלציה שהיא, כי היא טובה, כי אלה חוקי הכלכלה, זו חברה מצוינת והיא תהיה בכל סיטואציה שלא תהיה, רגולטורית וחוקית, ייקנו אותה.

יוסי ורשבסקי: דינה המשפטי זה בדיוק כמו דינה של חברת החדשות של ערוץ 10.

יוסי ורשבסקי: אני רוצה לומר מלה אחת על ערוץ 10 ועל העניין של הרישיונות.

יוסי ורשבסקי: הזמזומים שאני שומע על לעצור את החוק, זו כמובן זכותה של הכנסת, אין מחלוקת על כך, אני רק רוצה שתדעו שמבחינת ערוץ 10 חוק הרישיונות הוא סם חיים, אם לא יהיה את הרישיונות בהקדם, ערוץ 10 פשוט לא יכול להתקיים.

יוסי ורשבסקי: לא הסתרנו את זה, אני חושב שאתם גם קוראים את זה בעיתונים מבחינת המימון ואני חושב, מבחינתנו לפחות, שלקדם את החוק הזה זה דבר שהוא דבר ראשון במעלה.

יוסי ורשבסקי: תודה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת יחימוביץ מבקשת להגיב.

שלי יחימוביץ': קודם כל, מר ורשבסקי, הנוכחות שלך כאן והמכתב שכתבת מעציבים אותי מאוד.

שלי יחימוביץ': יש משהו בתוך תקשורת בכלל שקוראים לו סולידריות והסולידריות הזאת נדרשת מכם במיוחד נוכח שתי עובדות, אחת שאתם בעצמכם ביקשתם שוב ושוב ושוב הקלות ולא עמדתם בתנאי ההסדר איתכם ואני תמיד תמכתי באי העמידה בתנאי ההסכם ותמיד חשבתי שנכון להחיות את ערוץ 10 כדי לסייע לו מעבר לשורת החוק ומעבר לשורת דין, כי חשוב שתהיה תחרות וכי אני חושבת שחברת החדשות של ערוץ 10 היא חברה מצוינת.

שלי יחימוביץ': תמיד הייתי בעדכם.

שלי יחימוביץ': ומי עוד היה בעדכם?

שלי יחימוביץ': חדשות ערוץ 2. בשיא המאבק שלכם הם באו והתייצבו לימינכם, זה היה בניגוד לאינטרסים שלהם אבל הם גילו סולידריות עיתונאית.

שלי יחימוביץ': אתה לא יכול לגלות את אותה סולידריות ברגע הזה?

שלי יחימוביץ': אל תענה לי, סליחה, אתה לא יכול לענות לי, עכשיו אני מדברת.

יוסי ורשבסקי: את שואלת, אז---

שלי יחימוביץ': לא, זו שאלה רטורית, אתה יכול להתייחס לסימן השאלה כאילו זו נקודה.

שלי יחימוביץ': מונופול לופתני?

שלי יחימוביץ': 17 שנים המונופול הלופתני הזה שורד.

שלי יחימוביץ': מונופול לופתני, איזה מלים, אלוהים אדירים.

אופיר אקוניס: לא, לקח לו קצת זמן לעקוף את הערוץ הראשון, זה לא בדיוק 17 שנים.

אופיר אקוניס: הוא קיים 17 שנים---

שלי יחימוביץ': המונופול השתלט על הנחמדות.

שלי יחימוביץ': 17 שנים המונופול לא השתלט על הנחמדות והיו לכם את כל ההזדמנויות שבעולם לייצר תחרות הוגנת מול חדשות ערוץ 2, עם אנשים מאוד מוכשרים שיש לכם, עם יצירתיות, כל ההזדמנויות שבעולם, אז עכשיו אתם באים, ברגע כזה של מצוקה ושל שבר לחדשות ערוץ 2, כדי לדרוך להם על השברים ולקרוא עוד 'בואו, תעזרו למיטוט חברת החדשות'.

שלי יחימוביץ': אני לא מצליחה להבין, ברמה האנושית, ברמה של הסולידריות---

יוסי ורשבסקי: אם היית מקשיבה, היית רואה ש---

שלי יחימוביץ': חבר הכנסת אקוניס, אני מבקשת סיוע.

אופיר אקוניס: מר ורשבסקי, רק חברת הכנסת יחימוביץ מדברת.

שלי יחימוביץ': העניין של הטאלנטים הוא באמת מגוחך.

שלי יחימוביץ': נשמע כאן בקריאת ביניים, הרי ברור לחלוטין, מה שקרה בערוץ 10 זו דוגמה הכי מוחשית בעולם לאיך כשערוץ החדשות החדש קם, הוא מיהר, והדבר הראשון שהוא שם לנגד עיניו זה לקחת את הטאלנטים, ואגב לטאלנטים יש זכות לעבור מערוץ לערוץ, זה שוק חופשי ומציעים להם שכר יותר גבוה.

שלי יחימוביץ': אתם עשיתם את זה, אתם לקחתם את הטאלנטים של ערוץ 2 כשקמתם.

שלי יחימוביץ': זה הדבר הכי---

אופיר אקוניס: לא, דבורה.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שאתם לא מבינים את כללי המשחק.

שלי יחימוביץ': הישיבה הזאת היא ישיבת ועדה של הכנסת, לחברי הכנסת יש קדימות כשהם מדברים ולכם אין זכות לקרוא קריאות ביניים.

שלי יחימוביץ': מה לעשות, עולם שכזה.

שלי יחימוביץ': לעומת זאת לחברי הכנסת יש זכות לקרוא לכם קריאות ביניים.

שלי יחימוביץ': אלה החוקים.

שלי יחימוביץ': כל אחד והטריטוריה שלו.

שלי יחימוביץ': הדבר הכי טרגי שבסופו של יום גם אתם תצאו ניזוקים מהעניין הזה, כי ברגע שיעבדו כאן חוקי הדרוויניזם ביתר שאת והשוק החופשי, ויקומו עוד זכיינים ותקום עוד חברת חדשות ויתחילו לריב על הטאלנטים, הרי גם...

שלי יחימוביץ': אתה אומר שחברת החדשות של ערוץ 10 היא לא למכירה, אבל הטאלנטים שלכם הם כן נכונים למשא ומתן על מקומות עבודה חדשים, חלק מהם כבר עשו את זה פעם אחת, כשהם עברו ממקומות אחרים.

שלי יחימוביץ': ושוב, אני אומרת, זאת זכותם המלאה, שלא יתפרש כאן משהו אחר, אבל אני ממש מציעה לכם באמת, גם ברמה האנושית, גם ברמה של הסולידריות, גם ברמה של חופש העיתונות ושל התחרות החופשית, וגם בשביל האלגנטיות, יש גם מושג כזה, פשוט להפסיק את המסע הלא נאה הזה שאתם עושים בימים האחרונים.

שלי יחימוביץ': הוא לא מוסיף לכם כבוד, הוא לא יעזור לכם, הוא רק יזיק לכם, ואגב, אם אי החלתו של חוק הרישיונות גורם לכם נזק, אני אשמע אתכם באהדה ואני כמובן אלך לקראתכם ואנסה לסייע לכם, אבל לא תוך כדי רמיסת חדשות ערוץ 2.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אגב, לגבי ההקפאה או לא הקפאה של חוק הזיכיונות/רישיונות.

אופיר אקוניס: היו כאן רעיונות שעלו בחדר הזה, אף אחד לא אמר לבטל אותו, אלא אם אני הבנתי נכון את מכלול העמדות של רוב חברי הכנסת שדיברו פה זה היה לקיים איזה שהיא התייעצות מחדש.

אופיר אקוניס: ראשון היה חבר הכנסת אורון.

אופיר אקוניס: ובלאו הכי, אני חוזר, לגבי ערוץ 10, ינואר 2012, אבל אני אחזור על החוק, אני חוקקתי אותו ביחד איתכם, ב-2014, בסופו של דבר, בסוף הטבלה, הזמן האחרון שבו נגמר בעצם הזיכיון, הכל בהנחה ש...

אופיר אקוניס: ש..

אופיר אקוניס: . ש...

אופיר אקוניס: וב-2012, כשהם מקבלים רישיון, זה בהנחה שהם עוברים לירושלים למשל וכמובן עומדים בכל המחויבויות.

אופיר אקוניס: כל ההנחות מגיעות בסופו של דבר---

שלי יחימוביץ': מה שהם לא עשו עד עכשיו ואנחנו היינו לצדם כשהם לא עשו את זה.

אופיר אקוניס: כן, אבל בחוק כתוב שאין אפשרות, אם אינני טועה, היועצת המשפטית, לקבל את אותו רישיון להפעלת ערוץ טלוויזיה ב-2012 אם לא יהיה מעבר לירושלים עד אז.

אתי בנדלר: נכון.

אופיר אקוניס: אגב, הדבר הזה ידוע לחברת החדשות, נכון?

יוסי ורשבסקי: סליחה, אני יכול לענות?

אופיר אקוניס: כן, אתה יכול לענות.

יוסי ורשבסקי: הדבר ודאי ידוע.

יוסי ורשבסקי: כמו שאמרתי קודם, אנחנו נעמוד בכל.

אופיר אקוניס: אוקי, יפה.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: גב' נילי בן גיגי, בבקשה.

אופיר אקוניס: ואחר כך מר אורי שוורץ מהרשות להגבלים עסקיים, שלא שמענו אתכם.

אופיר אקוניס: קראנו, אבל לא שמענו.

אורית זוארץ: בשביל זה אנחנו כאן.

אופיר אקוניס: פעם עיתונות היתה מדווחת על דבר שקורה יום למחרת.

אופיר אקוניס: אנחנו פה במצב שקודם אנחנו קוראים את חוות הדעת באחד העיתונים או בשניים.

נילי בן גיגי: אני מהאגודה לזכות הציבור לדעת.

נילי בן גיגי: אני מבקשת להתייחס בהערות שלי לסוגיה עקרונית של חברת חדשות ברישיונות חדשים, בעלי רישיונות.

נילי בן גיגי: אני ביקשתי את זכות הדיבור בעקבות דבריו של חבר הכנסת אורון.

נילי בן גיגי: מצאתי את עצמי מהנהנת ומצטרפת לכל מלה, עד למסקנה.

נילי בן גיגי: כלומר אין ספק שבחסמים הקיימים כיום בהצעת החוק, ודיברתי על זה בעבר בהזדמנויות קודמות, ספק כמה שחקנים נוספים הצטרפו, אם בכלל.

נילי בן גיגי: כלומר אם זה יהיה אחד או שניים, כנראה שזה יהיה נס, ואנחנו שותפים לעמדה שיש יותר מדי רגולציה בהצעת החוק הנוכחית, כלומר בתנאים הנדרשים ממבקש רישיון, כל נושא הסוגה העילית, אבל כרגע אנחנו מתייחסים לסיפור חברת החדשות, לטעמנו הם מוגזמים ומהווים חסם כזה.

נילי בן גיגי: אנחנו עשינו בדיקה, ניגשנו לבעלי עניין במשק, במגזר כזה ואחר ובדקנו את ההיתכנות, את הנכונות שלהם להיכנס כשחקנים והתשובה היחידה שקיבלנו שבדרישות הנוכחיות החסמים הם פשוט גדולים מדי.

נילי בן גיגי: כלומר אנחנו הולכים לעבור לרישיונות אבל לשמר מצב קיים.

נילי בן גיגי: עלו כאן כל מיני אפשרויות של דחיית החוק וכולי, יש עוד אפשרות אחת שלא הועלתה פה וכבר העליתי אותה בעבר ובהזדמנות הזאת אני מבקשת לשוב ולהעלות אותה.

נילי בן גיגי: החובה לקיים חברת חדשות אצל כל בעל רישיון, אנחנו מבקשים לכפור בדרישה הבסיסית הזאת ובהיגיון העומד מאחוריה.

נילי בן גיגי: הטענה שתמיד נטענה בפנינו זה שדווקא אתם, כמי שדוגלים בפּלורליזם, צריכים לשמוע, לכל אחד יהיה חדשות וכך יהיה ריבוי וריבוי השפעה בתחום הזה, אלא שבפועל אנחנו שומעים, אם כולם ייקנו את החדשות בסופו של דבר מאותו גורם, או מקסימום שני גורמים, איפה הפלורליזם?

נילי בן גיגי: אני מבקשת לשקול שוב את הרעיון לא לחייב כל בעל רישיון לשדר חדשות.

נילי בן גיגי: מי שירצה, יעשה זאת.

נילי בן גיגי: אם תהיה דרישה של הציבור, זה יתקיים, אבל לחייב ועוד להגדיר גם בפירוש באיזה רמה ובאיזה עלויות...

נילי בן גיגי: אמרו לנו גורמים, 'אנחנו יכולים לעשות חדשות, אבל בעלות נמוכה יותר, בלי טאלנטים, או בדרכי הפקה שלנו יהיו זולות יותר', למה צריך להיכנס לכאלה רזולוציות ולחייב?

נילי בן גיגי: מה אם מישהו רוצה לעשות ברודקסט בלי חדשות, למה האפשרות הזאת לא תינתן?

מנשה סמירה: תרתי דסתרי, זה לא ברודקסט, זה ערוץ נישה.

נילי בן גיגי: יש בינינו מחלוקת עקרונית, אבל לא, לא כל מי שאין לו חדשות הוא לא ברודקסט.

מנשה סמירה: אוקי, תמציאי משהו חדש.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך.

אופיר אקוניס: אם את יכולה להעביר, בבקשה, את הבדיקה שערכת בקרב הגורמים הפוטנציאליים לבקשת רישיונות כפי שאת אמרת ואת תוצאותיה, אני אשמח.

נילי בן גיגי: לא מדובר על בדיקה מדעית, ניגשנו לגורמים שהם בעלי עניין וביקשנו את דעתם.

אופיר אקוניס: ולא גילית כלום?

נילי בן גיגי: לא, התשובה שקיבלנו היתה שלילית, שבתנאים הנוכחיים החסמים הם גדולים מדי.

אופיר אקוניס: אוקי.

אופיר אקוניס: אז לא העלית את זה על הכתב.

נילי בן גיגי: אני יכולה להעלות את זה על הכתב, בסדר גמור.

אופיר אקוניס: זה מעניין מאוד.

דנה נויפלד: צר לי על הרושם שהתקבל כאן הבוקר שיש פה איזה כוונה לרצח או ניסיון רצח של איזה מהגורמים המשדרים.

דנה נויפלד: אין פה שום כוונה כזאת.

דנה נויפלד: אין גם שום כוונה לפרק את חברת החדשות של ערוץ 2 וגם לא של ערוץ 10, הכוונה, אגב, היתה דווקא לחזק את חברות החדשות ולחזק את יצירת החדשות בישראל.

דנה נויפלד: אני מבקשת מחברי הכנסת להסתכל על ההסדר הזה כחלק מההסדר כולו.

דנה נויפלד: אנחנו היום דיברנו רק על חברות החדשות, ואולם ההצעה שנוגעת לחברת החדשות היא חלק מההסדר כולו ובואו נזכיר מה הוא ההסדר כולו.

שלי יחימוביץ': אגב, דנה, זו בקשה הפוכה ממה שנוגה ביקשה קודם.

שלי יחימוביץ': הפוכה.

דנה נויפלד: אני יכולה להפתיע שלפעמים לי ולנוגה יש דעות שונות.

שלי יחימוביץ': לא, היא ביקשה שנסתכל רק על חברת החדשות ולא נסתכל על כל ה---

נוגה רובינשטיין: לא, זה לא מה שהצעתי.

נוגה רובינשטיין: אם את באמת רוצה לדעת מה ביקשתי זה ביקשתי להסתכל על האינטרסים של חברת החדשות באופן מבודד מהאינטרסים של בעלי השליטה בהם.

דנה נויפלד: ובכל זאת, אם אני יכולה לחזור לנקודה, אני מבקשת להזכיר את ההסדר כולו, כי בכל זאת, חברת הכנסת, אנחנו מדברים על הנושא הזה כבר מספר לא מבוטל של דיונים וצריך לראות את הקונטקסט הכולל.

אופיר אקוניס: אנחנו מדברים שנה ולדעתי במספר השיא של דיונים בהצעת חוק כלשהי בכנסת ה-18, אם אני לא טועה.

דנה נויפלד: ואמרנו שהיד עוד נטויה.

אופיר אקוניס: כאשר ממשלה, כלשהי, לא הממשלה הזאת, מבקשת תוך כדי, אני בחיים לא ראיתי כל כך הרבה בקשות לדיון מחדש מטעם הממשלה.

אופיר אקוניס: לגב' נוגה רובינשטיין היה הסבר, שהיא כאילו מקשיבה ולכן תוך כדי הקשבה היא משנה, אני הבנתי שזה לא כל כך מקובל.

אתי בנדלר: אני חייבת להיחלץ כאן, אני מצטערת---

אופיר אקוניס: להיחלץ לעזרת הפקידות הממשלתית?

אתי בנדלר: כן, הם בדרך כלל כועסים עליי שאני תוקפת אותם, אבל היתה לי הרגשה היום שממש נוהל נגדם איזה שהוא סוג של כמעט מטווח---

אופיר אקוניס: לא, חלילה, בוודאי לא באופן אישי.

אתי בנדלר: אז אני שמחה שאדוני מבהיר את זה.

אופיר אקוניס: בוודאי לא באופן אישי.

אתי בנדלר: מכל מקום אני רוצה להבהיר דבר.

אתי בנדלר: הצעת החוק, כפי שהיא, שהוגשה בידי הממשלה, מטעם שר התקשורת, דיברה על מה קורה בערוצים 22 ו-10---

אופיר אקוניס: אני עוצר אותך כי החוק הזה בגדול הוגש על ידי האוצר קודם, ונמשך, לטעמי בטעות, ולכן פתחנו את כל ההליך הזה מחדש והובאה הצעת החוק של משרד התקשורת.

אתי בנדלר: נכון.

אתי בנדלר: במקור זה היה פרק בחוק ההסדרים של שנה שעברה שכלל תיקונים לחוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו והן בחוק התקשורת, מאחר שהוועדה התנגדה לתיקונים שבחוק התקשורת שעניינם היה בעיקר חבילה מצומצמת בכבלים ובלוויין ושילוב פרסומות, האוצר משך את הפרק הזה ואז הממשלה, שר התקשורת למעשה, הגיש הצעת חוק שהיתה העתק של החלק שהתייחס לתיקונים בחוק הרשות השנייה.

אתי בנדלר: מכל מקום, הצעת החוק המקורית עסקה, בין היתר, במעבר של הזכיינים בערוץ 22 ובערוץ 10 מזיכיונות לרישיונות.

אופיר אקוניס: בלי לבטל את הצ'אנלים.

אתי בנדלר: בלי לבטל את האפיקים.

אתי בנדלר: במהלך הדיונים בא שר התקשורת עם הצעה, שהתקבלה על ידי הוועדה, לבטל את האפשרות לעשות שימוש באפיקים האלה על ידי הזכיינים הקיימים.

אתי בנדלר: ההחלטה הזאת של הוועדה, ביוזמת שר התקשורת, הכריחה ממילא שינוי סעיפים רבים מאוד בהצעת החוק המקורית.

אתי בנדלר: אני אמרתי את זה באותו מקום, אם אדוני יבדוק את הפרוטוקול, אמרתי שאין לי ספק שכתוצאה מהשינוי המהותי בהצעה יהיה צורך לסרוק את כל הסעיפים שכבר אושרו בוועדה ולהביא לדיון מחדש נוסח חדש שיתיישב עם ההחלטה החדשה, וזה מה שקורה.

אתי בנדלר: הבקשות לדיון מחדש נובעות, אם לא כולן ודאי חלק ניכר מהן, רובן, מהשינוי של הקונספציה בהצעת החוק, ולכן זה לא סתם איזה שהיא גחמה שלהם שהם יושבים בבית ומביאים כל יום הצעה חדשה.

אופיר אקוניס: כן.

אתי בנדלר: אני מתנצלת על ההפרעה, אבל הייתי חייבת.

דנה נויפלד: לא, זו הבהרה חשובה.

דנה נויפלד: בכל אופן, אם נחזור למסגרת הכוללת של הצעת החוק, אז אני אשוב ואזכיר מה היא נועדה לעשות.

דנה נויפלד: הצעת החוק נועדה קודם כל לשנות את השיטה.

דנה נויפלד: אם השיטה משתנה, זה אומר שכללי המשחק משתנים.

דנה נויפלד: השינוי הוא לא רק לעניין חברת החדשות, חברת הכנסת יחימוביץ, הוא קודם כל במבנה השוק כולו.

דנה נויפלד: זאת אומרת אנחנו עוברים משיטה שבה פועלים שני גורמים בלבד לשוק שהוא פתוח לכל מי שיכול לעמוד בתנאי הסף של הרישיון.

דנה נויפלד: כלומר בעולם שבו יש לנו זכות בלעדית לשתי בעלות זיכיון בערוץ 2, אך הגיוני ששתיהן יחזיקו בחברת החדשות שמשדרת במשך שבוע שלם כאשר הן מתחלקות בימים.

דנה נויפלד: אם אנחנו עוברים לשיטה של רישיונות, שכל גורם מחזיק שבוע שלם, אין שום מניעה שהוא ישדר באמצעות חברת חדשות שהוא מחזיק בה במאה אחוז, וזה בדיוק מה שעושה חברת חדשות 10.

דנה נויפלד: היא מוחזקת לבדה בידי חברה שנקראת ישראל 10, והפתעה גדולה, שאין בכך שום פגיעה בדמוקרטיה.

דנה נויפלד: זה מסתדר טוב מאוד.

דנה נויפלד: חדשות בישראל זה עסק מאוד מכניס ומאוד מצליח, זה גם בגלל התנאים שאנחנו חיים בהם וגם כי יש שם מנהלים כנראה מאוד מוצלחים, שאחד מהם יושב פה, שגורמים לזה שזה נכס מאוד משמעותי ומאוד בעל ערך למי שמחזיק בו.

דנה נויפלד: לכן החשש שיפסיקו להשקיע בנכס הזה הוא קצת מוזר, כי אם הנכס הוא מניב, אז ממשיכים להשקיע בו.

דנה נויפלד: אני לא חושבת שזו תורה מאוד מסובכת כלכלית להבין שאם הנכס מניב, כדאי להמשיך להשקיע בו, כיוון שבכל זאת הגורמים האלה מתקיימים מההכנסות ומהרייטינג שהוא מצליח להביא.

דנה נויפלד: היה לי מאוד חשוב לבוא ולהגיד, גם לחברת הכנסת יחימוביץ, שפלורליזם משחק לכל הכיוונים, כלומר גם זה שנכנסים גורמים חדשים, וגם לזה שהם מתחרים על הטאלנטים הקיימים וגם על זה שכן, יקומו עוד חברות חדשות.

דנה נויפלד: חברות חדשות נוספות הן דבר טוב לא רק לתחרות אלא גם לדמוקרטיה.

דנה נויפלד: בהיבטים של תחרות, אני מעבירה את זכות הדיבור למר אורי שוורץ.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שבדברים שלנו, כל חברי הכנסת, לקחנו בחשבון את הנחת הבסיס הקדושה שתחרות זה טוב, לקחנו בחשבון והתייחסנו לזה, נוכח המציאות הקיימת, כולל אנשים שהם לא סוציאל דמוקרטיים כמונו, כמו חבר הכנסת פלסנר, שהוא בעד תחרות חופשית פרועה.

אורית זוארץ: אני רוצה לחזור למשמעות התחרותית של כל הצעת החוק לפני שאנחנו מדברים כרגע על  חברת החדשות.

אורית זוארץ: המעבר מזיכיונות לרישיונות אמור לסמל איזה שהוא מעבר ממקום אחד שנשמר כל פעם למי שזוכה במכרז למצב של דלת פתוחה, כל מי שעומד בתנאי סף, יבוא ויקבל רישיון.

אורית זוארץ: יחד עם זאת, ההערכה שנשמעה פה ומקובלת עלינו לחלוטין היא שבעקבות המעבר לרישיונות אנחנו לא צפויים לראות גל גדול של מבקשי רישיונות חדשים, והמצב מבחינת השחקנים הקיימים בשוק לא צפוי להשתנות.

אורית זוארץ: ועדיין בהצעת החוק הזו ישנה תרומה משמעותית, תחרותית, אחת והיא ההפיכה של הזכייניות הנוכחיות בערוץ 2, שמתחרות כיום אחת בשנייה באופן מוגבל וחלקי, למתחרות מלאות.

אורית זוארץ: זאת אומרת אם היום רשת וקשת חולקות שבוע, אחרי המעבר לרישיונות כל אחת מהן מקבלת שבוע מלא וכל אחת מתחרה בשנייה באופן מלא ושלם.

אורית זוארץ: הן רוצות כבר שנים לעבור לשבוע שידורים מלא, כי יש בזה היגיון כלכלי רב והן מקבלות את זה.

אורית זוארץ: הן מקבלות באותה מסגרת גם מחילה על המחויבויות המכרזיות שלהן.

אורית זוארץ: הדרישה האלמנטרית ממי שמקבל את זה, זה להתחרות.

אורית זוארץ: אתם רוצים שבוע מלא, אתם רוצים להיות לבד על הערוץ שלכם, אז בבקשה תתחרו עד הסוף, מאל"ף ועד ת"ו.

אורית זוארץ: הסיטואציה הזו שבה אומרים לנו, אנחנו נתחרה עד השעה שש בערב, בשש בערב נעצור רגע לשתף פעולה, נחזור להתחרות לשעה, בשמונה שוב נשתף פעולה ובתשע נשוב להתחרות, זה לא עובד ככה.

אורית זוארץ: ככה לא עובדת תחרות.

אורית זוארץ: לכן הפגיעה הראשונה של שיתוף הפעולה בבעלות בחברת החדשות לא תיגרם בחדשות, היא תיגרם באותם מקטעים אחרים שבהם אמורות להתחרות רשת וקשת.

אורית זוארץ: זו הפגיעה הראשונה, כי כל הדיון כאן נסב רק על החדשות.

אורית זוארץ: האפקט שיהיה לשיתוף הפעולה, לבעלות המשותפת, על עסק שהוא בלב העסקים של הזכייניות.

אורית זוארץ: זה לא איזה שהוא קיוסק, זה העסקים שלהם, זה הביזנס שלהם, שידורי טלוויזיה, ובו הן רוצות לשתף פעולה.

אורית זוארץ: מי שחושב שתתפתח מכך תחרות, להבנתנו טועה.

אורית זוארץ: לעניין חברת החדשות עצמה.

אורית זוארץ: מספרים לנו כאן, גם הנוגעים בדבר עצמם, עד כמה החברה הזאת היא מוצלחת, טובה, מצליחה.

אורית זוארץ: אדרבא, אז למה להרוס אותה?

אורית זוארץ: אם החברה הזו כל כך טובה, אז למה תפסיקו להשקיע בה?

אורית זוארץ: הרי אחד מכם, כל אחד מכם חייב שתהיה לו חברת חדשות, אחד מכם יקנה אותה בסופו של דבר.

אורית זוארץ: זה שיקנה אותה, בוודאי אין לו אינטרס להרוס אותה, כי היא תהיה שלו, מדוע שהוא יהרוס נכס שעומד להיות שלו?

אורית זוארץ: זה שימכור אותה, אם הוא יהרוס אותה קודם, יקבל עבורה פחות.

אורית זוארץ: אם הוא עומד למכור נכס, למה לו להרוס את הנכס שהוא כרגע הולך למכור אותו?

אורית זוארץ: אם הנכס יהיה פחות טוב, התמורה תהיה נמוכה יותר.

אורית זוארץ: לכן הניסיון להפוך את הרפורמה הזאת להרס חברת החדשות פשוט חסר בסיס.

אורית זוארץ: חברת החדשות תישאר בדיוק כפי שהיא.

אורית זוארץ: הרפורמה לא נוגעת לחברה, היא נוגעת לבעלות בחברה.

אורית זוארץ: לא לחברה עצמה.

אורית זוארץ: עכשיו אין ספק שמבחינת האינטרס הכלכלי של הזכייניות, טוב להן להמשיך לשתף פעולה כי שיתוף הפעולה מבחינתם תמיד עדיף על תחרות.

אורית זוארץ: אם הן ייאלצו להתחרות, הן ייאלצו להשקיע.

אורית זוארץ: אני מזכיר לאדוני, היום הן משקיעות הרבה יותר ממה שהן מחויבות להשקיע.

אורית זוארץ: מדוע הן משקיעות הרבה יותר?

אורית זוארץ: מישהו מחייב אותן?

אורית זוארץ: לא, הן משקיעות הרבה יותר משום שזה ביזנס טוב, החדשות.

אורית זוארץ: תכניות באות ותכניות הולכות ומהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 2 נשארת כעוגן רייטינג יציב כל יום בלב הפריים טיים.

אורית זוארץ: זה טוב להם להשקיע, זה מביא להם הכנסות ולכן הם השקיעו הרבה יותר ממה שהן מחויבות ולכן הן גם ישקיעו.

אורית זוארץ: יכול להיות שהן לא רוצות להשקיע, יכול להיות שהיו מעדיפות לשתף פעולה, אבל התחרות תלחץ אותן למקום שבו לא תהיה להן בררה אלא להשקיע, ולא רק בטאלנט.

אורית זוארץ: לכן, אדוני, אנחנו סבורים שההסתייגויות שהובעו כאן לעניין שימור הבעלות המשותפת בחברת החדשות הן לא יותר מאשר העדפה של האינטרסים הכלכליים של הזכיינים על פני טובת הציבור.

ישגב נקדימון: אני מבקש להתייחס לדבריו של עורך דין שוורץ, בהמשך לדברים שאמרתי קודם לכן.

ישגב נקדימון: אני בהחלט מבין את הטיעון שמדבר על הבעייתיות שאתם רואים במבנה הבעלים, עדיין לא שמעתי תשובה לקשיים שאני העליתי קודם מבחינת התוצאה של איסור הבעלות המשותפת מבחינת עצם קיומה של חברת החדשות.

ישגב נקדימון: אתה בעצם בא ואומר שחברת החדשות תמשיך להתקיים.

ישגב נקדימון: זאת בהחלט הערכה, יכול להיות שאפילו סבירה, אבל אין בזה שום ודאות ואין בזה שום ביטחון.

ישגב נקדימון: מה מונע מכל אחד ואחד מהגופים החדשים שיפעלו בשוק להקים חברת חדשות חדשה משלו---

אורית זוארץ: יש שלהם בעצם נכס מצוין, אבל אתה אומר שהם יעדיפו להרוס אותו ולהקים משהו חדש מאפס?

ישגב נקדימון: למה אנחנו צריכים לעסוק בניחושים ובהשערות ובסבירויות?

ישגב נקדימון: אנחנו עושים פה עכשיו איזה שהוא משהו של ניהול סיכונים, איזה שהיא השערה, איזה שהיא מחשבה.

ישגב נקדימון: כרגע יש מצב קיים בפועל, בוודאות, יש ודאות משפטית היום, של גוף שקיים על פי חוק ויש לגביו ודאות, למה ליצור אי ודאות לגבי שאלת המשך הקיום שלו?

נוגה רובינשטיין: אם היו מוסיפים סעיף שמחייב מכירה לאחת הזכייניות, אז זה היה בסדר?

נוגה רובינשטיין: מבחינתכם זה היה פותר את העניין?

ישגב נקדימון: אני חושב שאם יהיה סעיף שיבטיח את המשך קיומה של חברת החדשות של ערוץ 2 במשטר החדש, אנחנו בהחלט עושים התקדמות.

ישגב נקדימון: מה שאני טוען---

נוגה רובינשטיין: אני רוצה לשאול את עורך דין נקדימון, קודם כל מה שאני מבינה ממך זה שאתה מדבר על בעלות משותפת בלתי מוגבלת בזמן, נכון?

ישגב נקדימון: אני מדבר על המשך המצב הקיים.

נוגה רובינשטיין: אני שואלת במפורש, לא בעלות משותפת למספר שנים, אלא בעלות בלתי מוגבלת בזמן.

ישגב נקדימון: אני טוען שרק המשך הבעלות המשותפת ישמר את קיומה של חברת החדשות.

אופיר אקוניס: לא, אני שואל עכשיו, אם יהיה מצב שבו אנחנו נבקש, מתוך הדיון שהתקיים פה בארבע השעות האחרונות, מהממשלה לייצר לנו נוסח בדמות הרעיון שהביעה היועצת המשפטית של משרד התקשורת, של שר התקשורת, שזה שלוש שנים, אם אינני טועה, זה דבר שהוא מקובל, לא שזה צריך להיות מקובל עליכם, אבל זה רעיון ביניים כזה של סוג של הוראת מעבר של שלוש שנים, ובעניין הזה שמעתי שהעמדה של הרשות להגבלים עסקיים שוללת את הדבר הזה, נכון?

אופיר אקוניס: אוקי, ושואלת היועצת המשפטית, האם אתה מדבר על זמן בלתי מוגבל, או על זמן מוגבל?

ישגב נקדימון: אני חושב שהזמן צריך להיות בלתי מוגבל.

ישגב נקדימון: לשאלתך, אני חושב ש---

אופיר אקוניס: אני אגיד לך למה, כי אני מסכם איזה שהיא הבנה.

ישגב נקדימון: אני חושב שלא צריך להיות מרכיב של זמן בסעיף הזה.

אתי בנדלר: בבעלות המשותפת של רשת וקשת על חברת החדשות.

אתי בנדלר: זאת אומרת, אתה מנסה לשנות גם את המצב המשפטי כפי שהוא קיים לפני התיקון.

אופיר אקוניס: אחרי 2015.

אתי בנדלר: בוודאי.

אבי וייס: כל החוק הזה מדבר על סוף תקופת הזיכיון ותחילת עידן הרישיונות.

אבי וייס: אני טוען שהבעלים של חברת החדשות ב-17 השנים האחרונות, אולי ב-22 השנים האחרונות, או ב-20 השנה האחרונות, הם צריכים להמשיך להיות הבעלים שלנו.

דנה נויפלד: אז צריך להחזיר את טלעד, לפי הטיעון הזה.

אתי בנדלר: אז תתמזגו לחברה אחת.

קריאה: זו אופציה.

אתי בנדלר: בעצם מה שאתה אומר זה שלא צריכים את החוק שמובא היום לדיון בפני ועדת הכלכלה.

אתי בנדלר: כל מה שצריכים זה תיקון לחוק הנוכחי שיאמר שהזיכיון שלכם, שניתן בערוץ 2, הוא בלתי מוגבל בזמן.

ישגב נקדימון: אבל זה המצב היום.

אתי בנדלר: לא, לא.

אתי בנדלר: הזיכיון הוא בלתי מוגבל בזמן?

אתי בנדלר: של ערוץ 22.

אתי בנדלר: זה מה שהוא אומר, הוא רוצה בעלות משותפת בחברת החדשות פור אבר, והדרך היחידה להבטיח את זה היא הבטחת הזיכיון של שתי הזכייניות האלה.

אבי וייס: לא. הרי בעידן הנוכחי, בזמן הנוכחי, חברת החדשות היא פור אבר.

אבי וייס: עכשיו היא פור אבר.

אבי וייס: בעידן הזיכיונות חברת החדשות---

אופיר אקוניס: זו נקודה לא ברורה.

אופיר אקוניס: אתה אומר לנצח והממשלה אומרת שהחוק הקיים כבר אומר לך עד 2015.

ישגב נקדימון: לא נכון, חברת החדשות לא מוגבלת בזמן.

אבי וייס: חברת החדשות לא מוגבלת בזמן.

אופיר אקוניס: איך יכול להיות?

אתי בנדלר: אני אולי אנסה להסביר.

אתי בנדלר: לכאורה לחברת החדשות יש קיום עצמאי, בעלי המניות שבה משתנים בהתאם לזהות בעלי הזיכיון.

אתי בנדלר: כיוון שבשנת 2015 מסתיים הזיכיון של רשת וקשת, בערוץ 22, בהתאם למצב הנוכחי צריך היה להוציא מכרז חדש.

אתי בנדלר: יכול שהיתה זוכה רשת, יכול שהיתה זוכה קשת, יכול להיות שהיתה זוכה חברת אקוניס בע"מ, ואז חברת אקוניס בע"מ היתה בעלת הזיכיון בחברת החדשות.

אתי בנדלר: כמשל כמובן.

אתי בנדלר: רק לשם ההדגמה.

אבי וייס: אבל כל זה את אומרת כשיש לנו בית.

אבי וייס: על פי החוק החדש, אנחנו הומלסים, סוגרים לנו את הבית, אנחנו צריכים---

אתי בנדלר: לא, מה שזה אומר זה שבבית הספציפי הזה הבעלים יכולים להשתנות.

אבי וייס: אבל אתם סוגרים את האפיק.

נוגה רובינשטיין: כל הקיום שלכם נגזר מהאפיק?

נוגה רובינשטיין: האם זה העניין כאן?

אופיר אקוניס: לא מהאפיק, מהחברה.

דנה נויפלד: זה שיש זיכיון זה לא חברה עצמאית.

אבי וייס: אבל מה שעושים עכשיו זה בעצם שמים סימן שאלה על עצם קיומה של החברה.

אבי וייס: החברה היתה בסימן קריאה והיא הופכת לסימן שאלה.

נוגה רובינשטיין: אפשר לשאול שאלה את עורך דין נקדימון?

נוגה רובינשטיין: זה לא שיש כרגע איזה שהיא הצעה על השולחן, אבל אם נצליח לייצר הצעה שבה אחד מבעלי הרישיונות העתידיים, רשת או קשת, יהיה מחויב ברכישת חברת החדשות?

ישגב נקדימון: איך אפשר לחייב מישהו?

נוגה רובינשטיין: אני שואלת.

נוגה רובינשטיין: אם אנחנו נמצא פתרון שכזה, האם בכך תנוח דעתכם?

ישגב נקדימון: בוודאי שלא.

ישגב נקדימון: כי איך אפשר לחייב אותם?

ישגב נקדימון: מהיום הם ייבשו אותנו, לא תהיה חברת חדשות, לא יהיו תקציבים, ייתנו לנו רק 50 ולא 90 ומשהו מיליון שקלים.

דנה נויפלד: זה גם ככה יכול לקרות, גם אם מחייבים מכירה, יכולים לעשות את זה.

דנה נויפלד: אלה בעיות שלא קשורות בכלל ב---

ישגב נקדימון: אני מבקש לשאול את עורך דין שוורץ איך אפשר לבוא ולומר, בשם שמירה על חופש התחרות, שכתוצאה מזה שגוף תקשורת מרכזי, שמתחרה היום בתחרות בשוק החדשות, יפסיק להתקיים, זה דבר שהוא פרו תחרותי?

ישגב נקדימון: איך אנחנו משיגים פה תוצאה פרו תחרותית?

אורית זוארץ: ההנחה שהיא תפסיק להתקיים היא פשוט מופרכת.

אורית זוארץ: היא חסרת בסיס, היא עומדת כנגד כל---

ישגב נקדימון: אתה מוכן לתת בכתב עם ערבויות את זה שהחברה תמשיך להתקיים?

נוגה רובינשטיין: אז אנחנו מציעים אופציה, אם אנחנו נביא אופציה לחייב מכירת חברת החדשות לאחד משני בעלי הזיכיונות.

נוגה רובינשטיין: שמענו תשובה שלילית, אתם לא מעוניינים בפתרון הזה.

ישגב נקדימון: בוודאי שלא, כי אני יודע מה יקרה לנו מהיום עוד חמש שנים

נוגה רובינשטיין: אז מה שמטריד כאן זה לא עצם קיומה של חברת החדשות, אלא הבעלות המשותפת.

ישגב נקדימון: החברה השנייה שהיום צריכה לממן אותנו, שתדע שאנחנו לא נהיה בבעלותה, לא ישימו לנו שקל, מהיום.

שלי יחימוביץ': אני אומרת שברגע שאנחנו נדע שיש רק זכיין אחד, לזכיין השני לא יהיה שום עניין להשקיע יותר כסף.

שלי יחימוביץ': התקציב ייחתך לחצי.

דנה נויפלד: הזכיין יקבל תמורה עבור החברה ש...

דנה נויפלד: אתה גם לא יודע בעצמך אם אתה תקבל אותה או לא.

שלי יחימוביץ': למה להם עכשיו לשים 50 מיליון אם ממילא זה לא שלהם?

נוגה רובינשטיין: כי התמורה היא מיידית.

שלי יחימוביץ': זה מאוד יפה הסיבתיות שאתם---

נוגה רובינשטיין: זה מניב, זה נכס מניב.

שלי יחימוביץ': אין לזה שום אחיזה בפרקטיקה של---

דנה נויפלד: למה לא?

דנה נויפלד: זה מכניס להם כסף.

נוגה רובינשטיין: המציאות היא בדיוק הפוכה.

שלי יחימוביץ': זה נורא יפה, חוסר הקשר למציאות של התיאוריות האלה.

אופיר אקוניס: עורך דין אמיר ונג, בבקשה, מייצג את קשת.

אמיר ונג: אכן, מייצג את שידורי קשת ויש לי את היתרון שחוץ מענייני תקשורת אני עוסק רבות גם בהגבלים עסקיים.

אמיר ונג: אני רוצה להתייחס לדברים של מר שוורץ.

אמיר ונג: האמירה כאילו אם קשת ורשת ימשיכו לעשות ביחד חדשות, לא תהיה ביניהן תחרות, היא סיסמה חסרת כיסוי.

אמיר ונג: במישור ההגיוני, זה שמשדרים ביחד חדשות בין 8 ל-9 לא יגרע בכהוא זה מהרצון של כל אחת מהחברות האלה להביא בערוץ שלה את הרייטינג הכי טוב שהיא יכולה, עם התכנית הכי טובה שהיא יכולה, בשעה 9 בערב.

אמיר ונג: זה היגיון בסיסי.

אמיר ונג: מעבר לזה, יש במשק לא מעט מקרים שבהם חברות מתחרות, באישור רשויות ההגבלים ובהתאם לדיני ההגבלים, משתפות פעולה במגזרים מסוימים.

אמיר ונג: לדוגמה הבנקים מחזיקים ביחד את שבא, אם יש ביניהם או אין ביניהם תחרות במשכנתאות, אין לזה שום קשר לפעילות שלהם בשבא שמתנהלת באישור רשות ההגבלים.

אמיר ונג: חברות המשקאות מפעילות ביחד תאגיד שעוסק באיסוף מכלי משקה.

אמיר ונג: גם רשות ההגבלים לא חושבת שהעובדה שהן משתפות פעולה באיסוף מכלי המשקה הריקים גורמת באיזה שהיא צורה לפגיעה בתחרות ביניהן על מכירת המשקאות בבקבוקים המלאים.

אמיר ונג: לכן האמירה הזאת כאילו שיתוף פעולה בשעות מסוימות יכחיד את התחרות לחלוטין היא פשוט חסרת סיכוי.

אמיר ונג: אלה דברים שכשרשות ההגבלים רוצה לבדוק אותם לעומק, היא בודקת לעומק באמת מה הקשר בין הדברים, עד כמה כל אחד מהם משמעותי.

אמיר ונג: במקרה הזה, עם כל הכבוד, הדברים נאמרו ברמת סיסמה, הם לא בדוקים והם גם לא הגיוניים.

אמיר ונג: אף אחד לא יתחרה פחות ב-9 בערב בגלל החדשות של 8. גם ב-9 בערב רוצים לעשות רייטינג.

אופיר אקוניס: עלתה פה נקודה מעניינת.

אופיר אקוניס: האם הכוונה שלכם, אבי, היא באמת לשמר את אותה מתכונת.

אופיר אקוניס: אתה מדבר על 8 עד 9, אתה מדבר על משהו מאוד ספציפי, על המהדורה המרכזית, היום המצב על לוח השידורים הוא כזה שבו, ועושים את זה במקצועיות רבה, אין על זה ויכוח, חברת החדשות משדרת מ-5 עד 9 כמעט ברציפות, למעט חצי שעה של הטלוויזיה החינוכית.

אופיר אקוניס: אז השאלה אם לזה אתם מתכוונים בשימור המצב?

אבי וייס: יכול להיות ש-5 יילך לערוץ 1 ו-6 ערוץ אחר, אז אפשר---

אופיר אקוניס: השאלה, אם אתם רוצים...

אופיר אקוניס: כי אפילו היועץ המשפטי של קשת דיבר על שעה ביום.

אמיר ונג: לא, רק כדוגמה.

אמיר ונג: ששעה אחת לא משפיעה על שעה אחרת.

אופיר אקוניס: אז איפה יהיה הגבול בין חמש שעות לשעתיים?

אבי וייס: אז קודם כל אנחנו צריכים לחשוב על לוח השידורים.

אבי וייס: לוח השידורים היום לא דומה ללוח השידורים של שנה שעברה ולפני שנתיים, אבל בהמשך לדבריו של עורך הדין, היועץ המשפטי של קשת, צריך להזכיר עוד דוגמה.

אבי וייס: בשוק התקשורת היום הרדיו האזורי, בואו נזכור שכל שעה עגולה לכל הרדיו האזורי יש מהדורת חדשות במשך 24 שעות של חדשות 10, סינדיקציה, בכל תחנות הרדיו האזורי יש אותה מהדורת חדשות כל שעה.

אבי וייס: מה היה קורה אם הייתם צריכים לחייב כל תחנת רדיו אזורי להקים חברת חדשות משלה?

אופיר אקוניס: אגב, אבי, יש גם תכניות רבות, יומני בוקר של תחנה אחת, שמשודרות בסינדיקציה---

אתי בנדלר: אבל זה בדיוק ההבדל בין תחנות אזוריות לבין תחנות ארציות.

אתי בנדלר: תארו לעצמכם שגלי צה"ל ורשת ב' היו משדרים אותה מהדורת חדשות.

נוגה רובינשטיין: לא, אבל הם לא חייבים לשדר בכלל חדשות.

דנה נויפלד: הם לא חייבים לשדר חדשות והן לא מתחרות אחת בשנייה.

דנה נויפלד: זו סוגיה אחרת.

אמיר ונג: זה עיקרון.

אבי וייס: בחוק הזה לא חייבים חדשות, חייבים חברת חדשות.

אבי וייס: יכול להיות שמהדורת החדשות יכולה להיות מבזק של עשר דקות.

דנה נויפלד: לא נכון.

אבי וייס: כתבתם?

אבי וייס: יש לכם איזה כללים של כמה זמן מהדורת חדשות?

אבי וייס: אמרתם חברתם חדשות, שיכול להיות רבע שעה מבזק---

דנה נויפלד: אבל, אדוני---

אבי וייס: אדוני היושב ראש, עוד מלה אחת.

אבי וייס: נתתי דוגמה לגבי סינדיקציה על מהדורות חדשות בכל שעה עגולה בכל תחנות הרדיו האזורי, אבל אם נעשה זום אאוט לפרספקטיבה בעולם, יש אין ספור מדינות, והזכיר את זה עורך דין ישגב נקדימון בדברים שלו קודם, שיש מהדורת חדשות שבסינדיקציה לכמה ערוצים, יש ITN בבריטניה ויש בגרמניה ויש בהולנד ויש בארצות הברית.

אבי וייס: כלומר זה לגיטימי לגמרי לעשות חברת חדשות בתקציב של 90 ומשהו מיליון שקלים, כל ערוץ.

אבי וייס: עכשיו בואו תזכרו מה הולך לקרות פה, הרי היום יש שני ערוצים מסחריים, שניים בלבד, שמתחרים זה בזה.

אבי וייס: ערוץ 10 הפסידו בעשר השנים האחרונות כ-600-700 מיליון שקלים, על פי הפרסומים, רשת וקשת כבר שנים רבות מפסידים.

אבי וייס: אלה שני ערוצים מסחריים, רק שניים, מה הולך להיות ברפורמה?

אבי וייס: יהיו ארבעה או חמישה ערוצים בשוק ובנתח שוק שלא יגדל, לא יהיה יותר כסף לפרסומות, ערוץ 10 שש לתחרות הזאת, אבל בואו נזכור, הפריים של ערוץ 10 ב-2010 נגמר ב-7.6%, כשהוא מתחרה רק בערוץ אחד מסחרי וזה ערוץ 2. מה יקרה כשהוא יצטרך להתחרות מול ערוץ רשת, מול ערוץ קשת ומול עוד שני ערוצים?

אבי וייס: הוא יתגעגע ל-7.6% בפריים שלו, שבעקבות זה הוא מפסיד, הרייטינג שלו יהיה 3% או 2%.

אבי וייס: הערוץ הזה יקרוס וכך יש סכנה לעוד ערוצים שיקרסו.

אבי וייס: כל הרעיון הזה יכול לגרום לקריסה של ערוץ 10 ועוד ערוצים.

אופיר אקוניס: או שהם לא יקומו מלכתחילה.

אבי וייס: וברייטינג של 3% האם חברת החדשות של ערוץ 10 תשרוד?

דנה נויפלד: אני רוצה להגיד שאתה צודק, לכן מה שמתעורר מהדיון הזה שהתקיים פה והיה דיון מאוד חשוב, זה שני דברים.

דנה נויפלד: אחד, גם לפי הנוסח שכרגע מונח, והאמת היא שלפי שום הצעה שלא היתה עד עכשיו ולכן אולי כדאי, נוגה, לשוב ולשקול, זה לבדוק את גובה חובת ההשקעה בחברת החדשות, כי בעוד חמש שנים, לצורך העניין, נניח יהיה מעבר לרישיונות והשוק ישתנה והרווחים ישתנו וחלוקת הרווחים ישתנו, ככל שמשקיעים מרצונם ובאופן וולונטרי, אין שום חובה ושום סיבה שאולי עוד חמש שנים הם לא ימשיכו להשקיע את הסכומים שמשקיעים, ולכן יכול להיות שאם זאת התכלית---

אבי וייס: איך אתם יכולים לקבוע 70 מיליון שקל לערוץ 10---

דנה נויפלד: אבל אני לא הפרעתי לכם.

דנה נויפלד: אדוני היושב ראש, אני מצפה להגנה כמו שאתה מגן עליהם מפניי.

אבי וייס: ---כשהפריים שלו יהיה 3%.

אופיר אקוניס: אבי, תודה, אבל עורכת דין נויפלד מדברת.

דנה נויפלד: בכל אופן, ככל שהכוונה היא, וזה גם אני מבינה את חברת הכנסת יחימוביץ, מטרתה היא להבטיח את ההשקעה באותה חברת חדשות.

דנה נויפלד: יכול להיות שראוי לעגן חובת השקעה מינימלית יותר גבוהה, ואז לא משנה איך השוק יתפזר, תהיה חובת השקעה בחדשות.

שלי יחימוביץ': אבל במקרה שהם יפסידו תצטרכי איכשהו להבטיח תמיכה של המדינה במקרה הזה.

שלי יחימוביץ': את רוצה את זה?

שלי יחימוביץ': אגב, אני בעד, זו הצעה טובה.

שלי יחימוביץ': זו הצעה מצוינת, אבל תצטרכי לחשוב על כל הצדדים שלה.

דנה נויפלד: אנחנו עושים את זה כל הזמן, זה בסדר.

שלי יחימוביץ': מה, מעבירים כסף לחברת החדשות?!

דנה נויפלד: חושבים על כל הצדדים.

דנה נויפלד: הצעה שנייה שעולה פה, וזה גם לטובת העניין, אתה לא מזהה את זה, אבל אני דווקא באה לטובת העניין, זה, כמו שנאמר כאן, אחת הבעיות שחברת החדשות מצביעה עליה זו העובדה שאין חובת מכירה ורכישה, למעשה שני היבטים.

דנה נויפלד: אז יכול להיות שגם את זה נצטרך לשקול, נוגה, לבוא ולחשוב על זה.

דנה נויפלד: למעשה אם אנחנו פותרים את שתי הבעיות האלה, אנחנו פותרים את הבעיה כולה, למיטב הבנתי, כמו שהיא מוצגת כאן.

אילאיל לבנת: רק לתת עוד פרספקטיבה לדיון שהתנהל ולהשיב לעורך דין שוורץ.

אילאיל לבנת: כבר היום קשת ורשת, שמפעילות במשותף את חברת החדשות, עושות את זה כעת עם הוראות הפעלה מאוד מדויקות שנתקבלו מהממונה.

אילאיל לבנת: אני יכולה לומר שכשאני נכנסתי לתפקיד וקיבלתי את ספר ההפעלה של הגוף העצום הזה, אחד הדברים שהייתי צריכה לשנן, דבר ראשון, היו הוראות ההפעלה של הממונה להגבלים עסקיים ביחס להתנהלות סביב חברת החדשות.

אילאיל לבנת: אני חושבת שכפי שזה התנהל במשך 17 שנה, זה יכול להמשיך ולהתנהל.

אילאיל לבנת: שאלתם פה לגבי רצועה של שעה, להבדיל מרצועה של חמש שעות, אני מבקשת להביא לידיעתכם שכל תכנית שחורגת משידורי חדשות, דוגמת התכנית הכלכלית, תכנית שמשודרת ומופקת במשותף על ידי קשת ורשת, על ידי חברת החדשות, הועלתה לממונה לקבלת אישור פרטני.

אילאיל לבנת: כך אנחנו עובדים.

אילאיל לבנת: אם החברות האלה הוכיחו עד כה שאין ביניהן שיתוף פעולה לגבי תכנים, אלא באישור הממונה בדברים מאוד מאוד פרטניים, קל וחומר שכששתי החברות האלה יהפכו למתחרות על אמת, על רצועה של שבעה ימים, זו כנגד זו, אין להניח שדווקא שם הם יבחרו לתאם תכנים, מה שנמנעו לעשות עד כה.

דבורה קמחי: אני חושבת שבאמת חשוב לשאול האם מדובר בחברת חדשות אחת שתשדר מהדורה בשני ערוצי טלוויזיה, או חברת חדשות שתשמש גם בית הפקה לתכניות נוספות, כפי שהיום חברת החדשות מבצעת.

דבורה קמחי: התחרות בין יום ראשון ויום חמישי בכל הכבוד איננה זהה לתחרות בין שני ערוצים שמשדרים במקביל כל יום ובאותה שעה והייתי רוצה לדעת האם הכוונה היא לשמר לחברת החדשות של ערוץ 2 את היקף ההפקה שהיא מפיקה עבור שני הערוצים.

דבורה קמחי: זאת אומרת שממועד קבלת הרישיונות, חברת החדשות של ערוץ 2 תכפיל את הפעילות שלה ואת הרייטינג שלה ואת העוצמה שלה בשני ערוצי טלוויזיה במקום בערוץ טלוויזיה אחת.

דבורה קמחי: הערה נוספת לעורכת דין נויפלד, חברת החדשות של ערוץ 10 פועלת היום במהדורת החדשות שלה במסגרת התקציב שקבוע בחוק, אני חושבת שברמה העיתונאית אין חולק שהיא בהחלט מהווה תחרות לחברת החדשות של ערוץ 2.

אופיר אקוניס: מר אבי וייס, משהו אחרון?

אבי וייס: כן.

אבי וייס: קודם כל, תקציב חברת החדשות של חדשות 10, אכן נמוך מתקציב חברת החדשות של ערוץ 2, אבל שכחה עורכת דין קמחי לומר שחלק גדול מההפקות בערוץ 10 הן, סליחה על הביטוי, קומבינה של חברות הפקה ש...

אבי וייס: סליחה, רפי רשף, שהוא המקביל לעודד בן עמי, זה חברת הפקה פרטית שהערוץ קונה אותה ולא חברת החדשות, ועודד בן עמי זה מתוך חברת החדשות, מתקציב חברת החדשות.

לאה ורון: אני לא חושבת שעורכת דין קמחי התכוונה לקבל ממך את התשובה לשאלה שלה.

אבי וייס: אבל הוא נתן לי זכות דיבור.

אופיר אקוניס: היא לא הפנתה אליך, אבל לא משנה.

אבי וייס: ובערוץ 10, מר ורשבסקי כתב לשר כחלון הצעה שבו הוא טוען שזה מסוכן מאוד שחדשות ערוץ 2 יהיו בשני ערוצים, אבל בהמשך המכתב הוא מציע הצעה מאוד מקורית, שחדשות 10 יהיו בשני ערוצים.

אבי וייס: כלומר יש פה חוסר היגיון---

אופיר אקוניס: עורכת דין נויפלד, את רוצה לענות?

דנה נויפלד: ישיבה משותפת בחברה משותפת זאת הבעלות המשותפת, להבדיל ממכירה של---

אבי וייס: לשדר אותה מהדורה זה בסדר.

דנה נויפלד: המצב האופטימלי הוא לא כזה, אבל אם, אם, אם יש קושי, אז אולי אפשר למכור את המהדורה ולא לשבת בבעלות משותפת באותה חברה---

אבי וייס: אז את זה את מאשרת.

דבורה קמחי: ---ימשיכו לתכנן את שאר שעות השידור שחברת ה---

טלי גורן: סליחה, זה קורה היום?

טלי גורן: אתם 17 נמצאים באותו דירקטוריון.

אופיר אקוניס: חברים, אני מציע דבר כזה.

אופיר אקוניס: יש לך תשובה?

לאה ורון: לגבי האם חברת החדשות תמשיך לשדר מ-6 עד 9.

אופיר אקוניס: מבחינתם זה בכלל לא.

אופיר אקוניס: מר שוורץ, יש פה את שאלת הגבלת הזמן.

אורית זוארץ: לא, זה לא עניין של זמן כמו שזה עניין השותפות בעסק.

אורית זוארץ: העובדה שאתה מנהל במשותף עסק, עסק שהוא בלב העשייה שלכם אמור להיות בלב התחרות ביניכם.

דנה נויפלד: בהבדלה ממחזור בקבוקים, אגב.

אופיר אקוניס: אנחנו, כפי שבדרך כלל קורה במחצית השנייה של הישיבה, נשארים מעטים מול נושאים כבדים מאוד וזה נושא כבד מאוד, לכן אנחנו לא ממשיכים.

אופיר אקוניס: אנחנו נסיים פה את הישיבה הזאת.

אופיר אקוניס: אני חושב שבארבע השעות האחרונות קיימנו דיון באמת יסודי בעניין חברת החדשות.

אופיר אקוניס: אני הבנתי את רוח הדברים, שאלתי גם את היועצת המשפטית האם לבקש בעצם מהממשלה נוסח חלופי, ברוח הדברים שנאמרו פה על ידי חברי הכנסת וקיבלתי תשובה.

אופיר אקוניס: התשובה היא 'לא'---

אתי בנדלר: לא, מדובר כאן על ישיבה של שלוש שנים ביחד.

אופיר אקוניס: על נוסח שברוח דבריו של שר התקשורת.

אופיר אקוניס: אתם הנחתם נוסח שכנראה לא יכול להיות בדעת רוב חברי הכנסת כדבר שיתקבל.

אופיר אקוניס: יש פה מחוקקים ששמעו את העמדה של הרשות להגבלים עסקיים, של הגורמים המקצועיים, של מועצת העיתונות, שלהם עצמם.

אופיר אקוניס: השאלה שלי היתה האם אני יכול לבקש עמדה אחרת, כתובה, מהממשלה, ברוח הדברים ששמענו פה מחברי הכנסת.

אופיר אקוניס: וזה אני אומר לך, מר וייס, שלוש שנים בשידור משותף.

אופיר אקוניס: אפשר לעשות דבר אחר, קודם כל לקבוע את העיקרון הזה ואז לבקש מהייעוץ המשפטי של הכנסת לכתוב את הנוסח הזה.

אופיר אקוניס: אפשר לעשות את זה היום לישיבה הבאה, אפשר לעשות את זה בישיבה הבאה בהצבעה לזמן אחר.

אופיר אקוניס: כי את הנוסח הזה כנראה כבר לא נביא, או גם אם נביא להצבעה, לפי כל מה שאני שמעתי זה לא יבוא להכרעה ברוב קולות חברי הכנסת שמתנגדים לנוסח הנוכחי שהביאה הממשלה.

אופיר אקוניס: זה מה שהיה פה.

אבי וייס: גם השר מתנגד לנוסח.

אופיר אקוניס: נכון, אתה צודק, גם השר הודיע שהוא לא בעד ה...

אתי בנדלר: אני מבקשת להבין את דבריו של אדוני.

אתי בנדלר: האם היושב ראש מתכוון לכך שהוועדה תצביע על הנוסח שהציעה הממשלה, אלא שתוקפו ייכנס רק במועד מאוחר יותר ובמהלך שלוש השנים הראשונות, בין 2012 ל-2015 יחולו הוראות אחרות?

אתי בנדלר: או שאדוני מתכוון למשהו אחר?

אתי בנדלר: כי כשאתה מדבר על כך שבמהלך שלוש שנים תהיה הוראה אחרת, ואני מבינה ששלוש השנים שעליהן אתה מדבר זה שלוש שנים בין 2012 ל-2015, ככל שרשת וקשת, שתיהן, תבקשנה לעבור ממשטר זיכיונות לרישיונות.

אופיר אקוניס: בעניין הזה האם יש איזה שהיא הלימות בין עמדת שר התקשורת, שלא באה לידי ביטוי, לעמדה שאנחנו מביעים.

אופיר אקוניס: אני שמעתי מחברת החדשות עכשיו דבר שאני מודה שלא שמעתי אותו קודם, שהם מבקשים לא להגביל בזמן, אבל זה דבר שהוא כמעט בלתי מתקבל על הדעת.

אופיר אקוניס: זאת אומרת אלה שלוש שנים---

אתי בנדלר: זאת השאלה.

קריאה: למה 2012?

אופיר אקוניס: מ-2012 עד 2015.

דנה נויפלד: למה, למה כל השנים---

אתי בנדלר: אז עכשיו מדברים בכלל על שלוש שנים אחרות.

אתי בנדלר: אז קודם כל לא ברור על איזה שלוש שנים מדובר.

אבי וייס: זו הצעת השר.

נוגה רובינשטיין: אני הצגתי את הצעת השר, 2012 - 2015.

אופיר אקוניס: זאת הצעת השר, מר וייס.

אבי וייס: לא, הצעת השר היא שלוש שנים מלקיחת הרישיונות.

אופיר אקוניס: אני מציע שהשר יבוא לפה.

אופיר אקוניס: אני מבקש ממנהלת הוועדה לתאם עם לשכתכם ישיבה בהשתתפות השר, כי אני לא מבין.

נוגה רובינשטיין: לא, עמדת השר מאוד ברורה.

נוגה רובינשטיין: העמדה של השר, שאף אחד לא ינסה לבלבל כאן, היא שתהיה אפשרות לשיתוף פעולה והחזקה משותפת לשלוש שנים מ-2012 ל-2015, לא מ-2015 ל-2018.

אתי בנדלר: אז קודם כל צריך להבין על איזה שלוש שנים מדובר, ודבר שני מה יקרה בתום אותן שלוש שנים.

אתי בנדלר: האם בתום אותן שלוש שנים אדוני רוצה להצביע על הצעת הממשלה ולקבוע הוראת מעבר, כאמור, לשלוש שנים.

אתי בנדלר: ואם שלוש שנים, האם שלוש שנים שמתחילות בשנת 2012 וזאת רק בתנאי ששתי הזכייניות מבקשות לקבל רישיון באותו מועד, כי קיימת אפשרות הרי שאחת תבקש והשנייה לא, או שמדובר בשנת 2015, שאז שתיהן חייבות לעבור לרישיון ואז אנחנו מדברים בשנת 2010 על המשך ישיבה משותפת עד 2018, ואז אולי יגיע המשיח ואפשר יהיה להגיש עוד הצעות לתיקון חוק כדי להמשיך את זה הלאה.

אתי בנדלר: והאם הצעת החוק תתייחס למה שיקרה בתום אותן שלוש שנים?

אתי בנדלר: לכן מכיוון שאנחנו לא יודעים על מה מדובר, קשה לנסח.

אופיר אקוניס: אני מציע שתחכי עם הנוסח לישיבה בהשתתפות שר התקשורת ובהשתתפות חברי הכנסת הקבועים, היום הוא יום שאיננו יום כנסת ולא יום מן המניין בעבודת הכנסת השוטפת, ואנחנו נקבע את זה בהקדם כדי לראות כיצד מתקדמים עם הדבר הזה ועם שאר חלקי החוק.

אתי בנדלר: בהקדם בהתחשב בנסיבות העניין.

אופיר אקוניס: בהחלט.

אופיר אקוניס: תודה רבה לכם, הישיבה הזאת נעולה.