ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 104, 2010-11-16 11:00

דני דנון: בוקר טוב, אני פותח את הישיבה.

דני דנון: הנושא היום הוא שוב נושא משמעותי: פגיעה בעולים קשישים וניצולי שואה דיירי ההוסטלים כתוצאה מהעלאת שכר הדירה.

דני דנון: נמצאים אתנו תלמידים מרעננה.

דני דנון: אתם מוזמנים לקחת חלק בדיון, אם תמצאו לנכון.

דני דנון: חשוב לשמוע גם את עמדתכם היום.

דני דנון: ראיתי את החומרים לקראת הישיבה, וזה קשה מאוד.

דני דנון: בימים האחרונים קיבלו אלפי קשישים, שחלקם נמצאים אתנו, מכתב פורמלי שהגיע אליהם מהחברות המשכנות.

דני דנון: לדוגמה, מחברה ממשלתית עירונית, שהגיעה לדיירים בהוסטל בחיפה: על פי הנחיות חדשות של משרד הבינוי והשיכון עליכם לחדש את חוזה השכירות עליו חתמתם.

דני דנון: לשם חתימה על החוזה סורו למשרדי אב הבית.

דני דנון: ופה יש סעיף פורמלי: שכר הדירה יעמוד על 8% מהכנסתכם ברוטו, ובאוקטובר 2011 יתעדכן ל-10% מהכנסות אלו.

דני דנון: בעבור אנשים שמשתכרים אפילו לא שכר מינימום אלא חיים מקצבה, חיים מהיד לפה, הדבר הזה הוא משמעותי ביותר.

דני דנון: יכול להיות שלחלקנו העלאה כזאת, שמתבטאת בעשרות שקלים בחודש – לחלק מהאנשים מדובר ב-60 שקלים ולאחרים ב-100 שקלים – זה פוגע בכיס.

דני דנון: לגבי העולים זה אומר שיאכלו פחות או יצטרכו פחות, דברים שהם קשים ביותר.

דני דנון: קראנו לדיון דחוף בעקבות הפניות הרבות שהגיעו אלינו מדיירים שונים וגם מחברי כנסת שהזדעקו.

דני דנון: ננסה לקבל היום תשובות מנציגי משרד הבינוי והשיכון ונציגי משרד האוצר.

דני דנון: אני, כחבר קואליציה שתומך בתקציב הדו-שנתי, שואל האם מדינת ישראל לא יכולה להסתדר בתקציב הדו-שנתי ללא כניסה לכיסים של אותם אנשים, שהם הכי חלשים בחברה הישראלית היום?

דני דנון: אלה אנשים שהכי קשה להם לדבר.

דני דנון: אנחנו רואים הפגנות של מגזרים שונים מחוץ לכנסת, אז קשה לאנשים שגרים להוסטל בגילאים להפגין, לבוא לכנסת ולדבר מול התקשורת.

דני דנון: קשה לכם וקולם לא נשמע, ולכן אני חושב שתפקידנו, כוועדת עלייה וקליטה, לזעוק את זעקתם ולהיאבק את המאבק של אותם אנשים, שהם בסך הכול הם כולנו.

דני דנון: גם לחבר'ה הצעירים אני אומר, יש לכם סבים וסבתות, אבל כולנו נהיה בגיל מתקדם ונצטרך עזרה של מטפלים, עזרה של בני המשפחה, וכחברה אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו.

דני דנון: לפני שאנחנו מקבלים תשובות מנציגי המשרדים השונים, אני רוצה לבקש מאירנה קוליוצקי לומר לנו כמה מילים ולספר לנו באיזה הוסטל את גרה ומה זה אומר עבורך השינוי הזה בשכר הדירה שגובים מכם.

דני דנון: בבקשה, אירנה.

אירנה קוליוצקי: מכובדים, חברי כנסת, שלום לכולם.

אירנה קוליוצקי: אני אירנה קוליוצקי, גרה בירושלים בהוסטל רמות א'.

אירנה קוליוצקי: לפני ההוסטל גרתי בדירה שכורה.

אירנה קוליוצקי: שילמתי הרבה כסף לבעל הבית ועברתי מדירה אחת לדירה אחרת הרבה פעמים.

אירנה קוליוצקי: זה קשה מאוד, זה לא בסדר ככה.

אירנה קוליוצקי: במדינת ישראל צריך לבנות דירות סוציאליות לשכירות, כמו במדינות אחרות.

אירנה קוליוצקי: כל הזמן מעלים מחירים של מוצרים, של תרופות, מים, חשמל, טלוויזיה, אוטובוסים, עיתונים – הכול.

אירנה קוליוצקי: עולים גם מחירי הפירות והירקות.

אירנה קוליוצקי: בשוק פירות וירקות עולים יותר זול מהסופרמרקט, אבל נשארנו בלי קו אוטובוס לשוק.

אירנה קוליוצקי: עכשיו צריך לקחת שני אוטובוסים לשוק.

אירנה קוליוצקי: זה קשה מאוד, האוטובוסים מלאים כל הזמן, זה קשה בשבילנו לעלות עם עגלה עם קניות.

אירנה קוליוצקי: אין אפשרות לקנות בשוק.

אירנה קוליוצקי: חוץ מזה, יש לי עניינים אחרים.

אירנה קוליוצקי: אני הולכת לבריכה, יש לי מנוי לקונצרטים של מוזיקה קלאסית בבנייני האומה.

אירנה קוליוצקי: גם זה עולה כסף.

אירנה קוליוצקי: אם מעלים את התשלום על ההוסטל, לא יישאר כסף בכלל.

אירנה קוליוצקי: מה לעשות?

אירנה קוליוצקי: רק לשבת על הספסל ליד ההוסטל ולדבר ולדבר.

אירנה קוליוצקי: כלום.

דני דנון: את יודעת לספר לנו כמה כסף את מקבלת כל חודש קצבה ועל מה הכסף הזה יוצא?

אירנה קוליוצקי: אין לי פנסיה מרוסיה, אין לי אזרחות רוסית.

אירנה קוליוצקי: אני מקבלת קצבה של 2,600 שקלים בחודש.

דני דנון: לאיזה דברים את מוציאה את הכסף?

אירנה קוליוצקי: מה שדיברתי.

אירנה קוליוצקי: הרבה כסף לאוכל, קצת תרבות - רק קונצרטים.

דני דנון: תודה רבה לאירנה.

דני דנון: אני רוצה לבקש מאברהם שרנופולסקי מעמותת חזית הכבוד לומר את דבריו.

דני דנון: בבקשה.

אברהם שרנופולסקי: תודה.

אברהם שרנופולסקי: ראש ועדת העלייה והקליטה, חבר הכנסת דנון, בשם עמותת חזית הכבוד, שהמטרה העיקרית שלה היא הגנת זכויות של גמלאים עולים, שמאחדת יותר מ-150 ארגונים ציבוריים, אני מברך אותך לתפקיד החדש והכל כך חשוב ומאחל לך הצלחות גדולות, וגם החלטות חשובות.

אברהם שרנופולסקי: אני גם מביע תקווה לשיתוף פעולה, כמו שהיה קודם, עם ועדת העלייה והקליטה.

אברהם שרנופולסקי: בנושא הגדלת שכר הדירה לאנשים שגרים בהוסטלים, קודם כול יש לציין שזה רק קצה הקרחון שנקרא עוני בקרב הקשישים העולים.

אברהם שרנופולסקי: למה השתמשתי במילה קרחון?

אברהם שרנופולסקי: משום שמשרד האוצר מתכוון להקפיא קצבאות.

אברהם שרנופולסקי: יותר מזה, הם גם מתכוונים להקטין את אחוז ההצמדה למדד של הקצבאות ל-1.5%.

אברהם שרנופולסקי: איך להגדיר את זה?

אברהם שרנופולסקי: לדעתנו, זאת אכזריות וכוונה לפתור את הבעיות התקציביות על חשבון - - -

דני דנון: אתה יכול לתת תנו דוגמאות, עשרות השקלים האלה, על חשבון מה זה יהיה?

דני דנון: היום קשיש יצטרך לשלם עוד 100 שקלים.

דני דנון: על מה הוא יצטרך לוותר כדי להגדיל את תשלום שכר הדירה?

אברהם שרנופולסקי: קודם כול תרופות יקרות, שזה חשוב מאוד לקשישים, וגם תזונה.

אברהם שרנופולסקי: זה גם משפיעה על התזונה, כי אירנה כבר סיפרה שהמחירים של הפירות והירקות עלו עד השמיים.

אברהם שרנופולסקי: לכן, אם לקחת בחשבון את כל המעשים של משרד השיכון ומשרד האוצר, זה משפיע מאוד על מצבם של הקשישים החיים וגרים בהוסטלים.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה לבקש משרה צימרמן ממשרד השיכון להתייחס לדברים.

דני דנון: אין לנו תחשיב כלכלי, לא קיבלנו נייר מהממ"מ בנושא הזה, אבל עשינו בדיקות אצלנו והגענו למסקנה שמדובר על 790,000 לאוצר המדינה, לפי החישוב שאני עשיתי עם צוות הוועדה.

דני דנון: מדובר על 14,000 איש, מתוכם 1,300 משלמים, וכרגע מדובר על העלאה של 2%.

דני דנון: מדובר על 800,000 שקלים לאוצר המדינה.

דני דנון: השאלה שלי האם לא חשבתם אצלכם במשרד לפני שאנחנו הזדעקנו?

דני דנון: האם זה המקום להעמיק גבייה?

שרה צימרמן: חבל שלא העברתם את החישוב, אני לא עשיתי את החישוב הזה.

דני דנון: מה הנתונים שאתם יודעים?

שרה צימרמן: מה שאני יכולה להגיד היום, שמעבר למה שמשלמים היום הקשישים המדינה משלמת עבור 10,000 יחידות הדיור האלה בהוסטלים 60 מיליון שקלים בשנה, כל שנה, וזו מטלה כבדה.

דני דנון: לגבי הנתונים, יש נתונים - - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז בואו נהרוג אותם וזהו.

מרינה סולודקין: אז שיישארו ברוסיה.

מרינה סולודקין: הסוכנות צריכה להגיד שאין מקומות, מאוד יקר למדינה אז שיישארו שם ולא יביאו גם נכדים, גם חיילים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רק זה מה שעולה, 60 מיליון?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה כל התקציב?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עד היום זה כל התקציב, 60 מיליון?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אותם המבוגרים, שהביאו לפה את הנכדים והילדים וכולם, זה רק 60 מיליון?

דני דנון: חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ, ניתן לגברת צימרמן לדבר, להציג את עמדתה.

דני דנון: יהיו לנו שאלות ונקבל גם תשובות.

דני דנון: בשביל זה התכנסנו פה.

שרה צימרמן: מה שאני באה להגיד זה שרוב הקשישים, גם העולים וגם הוותיקים, אלה שמתקיימים מהביטוח הלאומי, גרים לא בהוסטלים אלא בדיור הציבורי.

שרה צימרמן: הקצפת של הקצפת זה דווקא ההוסטלים.

שרה צימרמן: זאת אומרת, שמי שזכה לגור בהוסטל – ולא להתקיף אותי, תמיד יש יותר טוב – מכל הדיור הציבורי זו איכות החיים הגבוהה ביותר.

שרה צימרמן: יש שם המון שירותים שבדיור הציבורי אף אחד לא מקבל.

שרה צימרמן: יש אם בית, יש עובדת סוציאלית, יש חוגים, יש טיפוח, יש גינון, באמת בתים יפהפיים.

שרה צימרמן: הבעיה של שכר הדירה, שמלכתחילה, בתחילת שנות ה-90 כשהתחילו להתאכלס הבתים האלה, דובר על זה ששכר הדירה יעמוד על 8% מההכנסות של ביטוח לאומי.

שרה צימרמן: בפועל הפכנו את 8% האלה למחיר מוחלט, ואת המחיר המוחלט הזה לא עדכנו עם השנים כפונקציה של ביטוח לאומי.

דני דנון: 8% האלה, מה הסכום?

שרה צימרמן: זה תמיד 8% מקצבת הביטוח הלאומי, שמתעדכנים מדי שנה.

דני דנון: אז יש הצמדה.

דני דנון: ההצמדה היא לביטוח הלאומי.

שרה צימרמן: אנחנו צמודים לקצבה של הביטוח הלאומי, והיא מתעדכנת איך שהיא מתעדכנת - פעם בשנה, נדמה לי.

שרה צימרמן: אנחנו לא עדכנו את הסכום המוחלט שלנו ל-8% לאורך כל עשר השנים האלה ברוב הבתים.

שרה צימרמן: כל מה שקרה עכשיו, עשינו סדר וראינו ש-4,000 יחידות דיור לא עודכנו ל-8%, למרות שהיו צריכים להיות לפי ההחלטה הבסיסית 8%.

שרה צימרמן: מתוך 10,000 יחידות דיור, 6,000 יחידות דיור עדכנו ו-4,000 לא.

דני דנון: למה רשמתם במכתב שזה עולה ל-10%?

דני דנון: על זה אנחנו מדברים פה.

שרה צימרמן: תיכף אגיע לזה.

שרה צימרמן: זה האקט שעשינו כרגע – יישרנו קו, שכולם משלמים את 8% האלה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עשר שנים לקח לכם לעשות סדר.

שרה צימרמן: אם לאורך כל הזמן היינו עושים את העדכון הם היו משלמים לאורך כל השנים האלה.

שרה צימרמן: הם לא שילמו, אז הם חסכו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז עשיתם טובה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תמשיכו לעשות טובה.

מרינה סולודקין: לא, לא נתנו לכם.

מרינה סולודקין: הראשונים היו ניצולי שואה.

מרינה סולודקין: רציתם להעלות את שכר הדירה בהוסטלים, ואחרי מאבק וגם החלטה של השר שטרית וגם חוק שלי שהכנסת קיבלה, לא יכולתם לעשות את זה.

שרה צימרמן: לגבי הרנטות את צודקת.

שרה צימרמן: זו באמת הייתה מלחמה וצדקתם, ובאמת זה לא חל על זה.

שרה צימרמן: אבל לגבי 4,000 יחידות דיור היה לנו עיכוב של עדכון, פשוט עדכון.

שרה צימרמן: את העדכון הזה ואת יישור הקו עשינו היום.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אולי תעשו עדכון במקום אחר, שאפשר להרוויח יותר כסף ואולי גם שם אין סדר, ותעזבו אותם בשקט?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה דעתך על זה?

דני דנון: שרה, את לא עונה לשאלה הזאת.

דני דנון: זו הייתה קריאת ביניים.

דני דנון: אני מבקש ממך להתקדם ולהסביר לנו למה מעלים ל-10% את שכר הדירה.

שרה צימרמן: זאת החלטה על דעת משרד השיכון ומשרד האוצר, מכיוון שעלויות - - -

דני דנון: מי קיבל את ההחלטה הזו?

שרה צימרמן: שני המשרדים.

דני דנון: השר קיבל את זה?

דני דנון: המנכ"ל?

שרה צימרמן: שני השרים.

שרה צימרמן: יש ביניהם סיכום.

דני דנון: חשוב לי נושא ההעלאה ל-10%.

דני דנון: זאת הייתה החלטה של שר השיכון אטיאס ושר האוצר שטייניץ, שהחליטו להעלות את זה ל-10%.

שרה צימרמן: נכון, בסוף 2011.

שרה צימרמן: לא מחר ולא מחרתיים.

ליה שמטוב: לא, לא, לא.

ליה שמטוב: החדשים שנכנסים עכשיו משלמים 10%.

שרה צימרמן: מי שנכנס להוסטל היום, בתחלופה הקיימת, הוא משלם מלכתחילה 10%.

דני דנון: תסבירי לנו מה ההיגיון של ההחלטה הזאת.

שרה צימרמן: בגלל העלויות.

שרה צימרמן: בנוסף לשכר הדירה שמשלם הדייר, המדינה משלמת דמי ניהול פר בן-אדם.

דני דנון: ומה החיסכון למדינה היום?

דני דנון: בכמה ההכנסות יגדלו בעקבות העלאת 2% האלו?

דני דנון: משקיעים 60 מיליון שקל – זה מבורך, אנחנו מעריכים ומודים על כך.

דני דנון: השאלה שלי האם 2% האלה יחסכו למדינה מיליון שקלים בשנה, עשרה מיליון שקלים בשנה?

דני דנון: מה המשמעות התקציבית?

דני דנון: אולי האוצר יודע, כי זה תפקידכם לעשות את החישובים האלה.

צחי דוד: זו הערכה, כי יש הבדל בין יחידים לזוגות - בין חמישה לשבעה מיליון שקלים בשנה.

דני דנון: אני לא יודע איך הגעתם למספר הזה.

דני דנון: אשמח אם תסביר לי.

דני דנון: בואו נעשה את החשבון יחד.

דני דנון: כמה דיירים יש בהוסטלים?

שרה צימרמן: 10,000 דירות.

דני דנון: כמה חשבונות פתוחים לתשלום?

שרה צימרמן: 10,000.

דני דנון: 2,600 שקלים זה הקצבה.

דני דנון: יש פערים אדירים בינינו, כי אצלי בראש מדובר על 800,000 שקלים ואתה מדבר על שבעה מיליון שקלים.

דני דנון: מישהו מאתנו טועה בחשבון.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה זה משנה?

ליה שמטוב: מה זה חשוב?

ליה שמטוב: לוקחים מהאנשים האלה, אז מה זה משנה כמה?

ליה שמטוב: זה 10 מיליון, זה 12 מיליון, לאן זה הולך?

ליה שמטוב: זה לא הולך אליהם, מהם לוקחים.

ליה שמטוב: אז מה זה נותן אם אנחנו יודעים שהקופה תתמלא ב-20 מיליון שקלים?

מרינה סולודקין: שיהיה מס על הירושות הגדולות, אז שייקחו משם.

מרינה סולודקין: שיהיה מס על ירושות גדולות, מ-10 מיליון ומעלה, הם יכולים לשלם את זה.

דני דנון: אנחנו באותו צד של המתרס ואני חושב שאם נוכיח לאנשי האוצר והשיכון שהסכום שהם חשבו לחסוך לאוצר המדינה הוא כל כך משני, כל כך מגוחך לעומת הסבל שהם גורמים, תהיה להם בעיה להסביר.

דני דנון: שמעתי שהשרים עצמם מודעים לכך, אז אני אישית אפנה לשרים ואשאל אותם: את 700,000 השקלים האלה, לא מצאתם מקום אחר לקחת אותם?

דני דנון: גם אם זה שבעה מיליון שקלים זה לא צודק, אבל אני חושב שהנציגים לא עשו שיעורי בית.

דני דנון: אני, מחשבון של 2% מ-2,600 שקלים מגיע ל-800,000 שקלים ולא לחמישה מיליון.

צחי דוד: חמישה מיליון כוללים גם את העדכון.

צחי דוד: דבר נוסף, הסכום כולו נשאר למימון ההוסטלים, הוא לא הולך לשום מטרה אחרת.

צחי דוד: זה לא הולך לאוצר המדינה.

ליה שמטוב: ראינו את זה במכירה של הדירות הציבוריות, לאיפה הכסף הלך.

שרה צימרמן: אתה כל הזמן מדבר על 2,600 שקלים.

שרה צימרמן: 2,600 שקלים מקבל יחיד, זוג מקבל כמעט 4,000 שקלים.

שרה צימרמן: אולי זה מקור הטעות.

שרה צימרמן: הרוב אמנם הם יחידים, אבל שליש מהם הם זוגות.

דני דנון: אם תעשו אפילו בזמן הישיבה את החשבון נשמח מאוד, כי אני רוצה לדעת כמה כסף אתם חושבים שאתם חוסכים למדינה על חשבון אותם אנשים.

דני דנון: בעיניי יש פה פער אדיר, ואפשר לעשות את זה בכמה דקות.

דני דנון: לפני שנפנה לחברות הכנסת, אני רוצה לפנות לאוצר.

דני דנון: צחי, התייחסת לעניין באופן כללי.

דני דנון: הדיון הזה הגיע לרמת שר האוצר?

צחי דוד: ההחלטה היא חלק מהסיכום התקציבי לשנת 2010 בין משרד השיכון למשרד האוצר.

דני דנון: לא הייתם ערים לרגישות הנושא הזה?

צחי דוד: חוות הדעת של המשרד שלנו הייתה שלאור גידול ההוצאות על ההוסטלים – שרה אמרה שזה 60 מיליון, אבל זה 60 מיליון ויותר - וחלק גדול מהמימון מגיע מכספי אוצר אז היה נכון למצוא לו עוד מקום.

צחי דוד: זה בראייה אוצרית.

צחי דוד: גם בראייה של משרד השיכון, כמו ששרה ציינה, ההוסטלים זה יחידות הדיור הציבורי הכי איכותיות, עם היקף השירותים הכי נרחב והמשרד, בחוות דעתו המקצועית, ראה לנכון לשדרג את שכר הדירה.

שרה צימרמן: לפי חישוב גס שלי, זה סדר גודל של שבעה מיליון.

דני דנון: איך הגעת לזה?

שרה צימרמן: לקחתי את ההפרש בין 8% ל-10%, שזה 60 שקלים בממוצע בין יחיד לזוג.

שרה צימרמן: 60 שקלים בחודש כפול 12 זה בערך 700 לדירה, וזה כפול 10,000.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אוקיי, עשו חשבון ואין טעות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נגיד אפילו שטעיתם וזה חוסך לכם 12 מיליון שקלים, אז מה?

דני דנון: אנחנו פה בדיוק בשביל זה, חברת הכנסת שמאלוב.

דני דנון: אני רוצה לבקש מעוד דיירת לדבר ואז  נעבור לחלק שלנו, לראות איך אנחנו מונעים את המחדל הזה מלקרות.

דני דנון: הגברת דוברת אנגלית.

רימה אקסלר: אני מצטערת, העברית שלי לא כל כך טובה.

רימה אקסלר: האם אוכל לדבר אנגלית?

דני דנון: כן.

דני דנון: ספרי לנו בקצרה איך זה ישפיע עלייך אישית.

רימה אקסלר: לפני כ-15-10 שנה כולנו, אלה שגרים בהוסטלים, גרנו בשוק החופשי, בדירות עם זרים רבים.

רימה אקסלר: משום שהחל מ-1991 היה קשה לשלם עבור דירה שלמה והיינו צריכים לשכור דירות עם שלושה שותפים על מנת שנוכל לשלם, כך שלא הרגשנו בבית במשך 10 או 15 שנה.

רימה אקסלר: כשקיבלתי מקום בהוסטל, זה היה אחרי 15 שנים שהייתי בישראל.

רימה אקסלר: זו הייתה הפעם הראשונה שהרגשתי בבית, וזו הייתה הפעם הראשונה שבה הרגשתי בטוחה בבית והרגשתי שאני יכולה להרשות לעצמי משהו נוסף – לא רק מזון, תרופות, תחבורה ודברים אחרים – שתהיה לי קצת שמחה, משהו מתחומי העניין שלי.

רימה אקסלר: אתם מבינים, אני לא צריכה להגיד לכם איך היו החיים באותה מדינה – מלחמה, היהודים שהיו אזרחים מדרגה שניה באותה מדינה.

רימה אקסלר: עכשיו אנחנו מרגישים קצת חופש, שאנחנו נמצאים במדינה שאוהבת אותנו, וכשאתם רוצים לקחת מאתנו כסף, אנחנו לא מבינים: האם המצב במדינה כל כך נורא, כל כך קטסטרופלי, שאין מקורות אחרים לקחת מהם לבד מאשר להניח על כתפינו את מחיר הדירות?

רימה אקסלר: אנחנו החוליה החלשה של החברה במדינה הזאת.

רימה אקסלר: אנחנו לא מבינים, ואנחנו רוצים לדעת לאן הכסף הזה הולך.

רימה אקסלר: אם המדינה במצב קטסטרופלי, אנחנו מוכנים לוותר על הכול, אבל אנחנו לא יודעים איזה מחסור בתקציב הכסף שנלקח מאתנו יכסה.

רימה אקסלר: אלה שאלותיי.

דני דנון: תודה.

דני דנון: חברת הכנסת מרינה סולודקין, בבקשה.

מרינה סולודקין: אתמול דנו בהתבוללות והיום הנושא מאוד חשוב - העלאת שכר דירה בהוסטלים.

מרינה סולודקין: אני יכולה להגיד לך, אדוני היושב ראש, מיום שהם עשו את ההחלטה הזו ושלחו את המכתבים קיבלתי רשימות שלמות מהוסטלים, עם חתימות של אנשים שאומרים - - -

דני דנון: אני רואה שגם מר פרנקל מכותב.

דני דנון: קיבלת את זה?

יובל פרנקל: אני לא יודע איזה מכתב אתה מחזיק.

דני דנון: זה מכותב אליך ולשרת הקליטה, עם חתימות של דיירים.

מרינה סולודקין: זו לא הפעם הראשונה שמשרד האוצר מנסה – בגלל שהם יוזמים, ולצערי הרב שר הבינוי והשיכון הנוכחי מסכים, כי אנחנו מכירים את השרים שלא מסכימים, כמו השר שטרית.

מרינה סולודקין: אחרי השערורייה של החלת שכר הדירה בהוסטלים על ניצולי השואה, אחרי מאבקים הוא ביטל את ההחלטה של האוצר ואמר שזה שערורייתי, שזו פגיעה בניצולי השואה.

מרינה סולודקין: עכשיו אנחנו מדברים על דור המלחמה.

מרינה סולודקין: מי הם?

מרינה סולודקין: ניצולי שואה או פליטי שואה.

מרינה סולודקין: אין אחרים שגרים בהוסטלים במדינת ישראל.

מרינה סולודקין: כתבו אליי אנשים מההוסטל בקרית ביאליק, שזה שיכון, ואמרו שקצבת הזקנה בקושי מספיקה לדברים הכי בסיסיים, עם תשלום של 8% מההכנסות, ועכשיו הם צריכים לחסוך על כל דבר אחר.

מרינה סולודקין: מילנה קיבלתי את הפירוט על מה הולכים ה-2,500 שקלים.

מרינה סולודקין: כמה מזה לתרופות, כמה לשכר דירה, כמה לחשמל.

דני דנון: את יכולה להקריא לנו את זה?

מרינה סולודקין: כן.

מרינה סולודקין: תרופות – 60 שקלים; שכר דירה בהוסטל פלוס חימום – 306; חשמל – 115; מים – 69 שקלים; הוט – כל האנשים מחוברים להוט – 120 שקלים; תקשורת, אינטרנט – 180 שקלים.

מרינה סולודקין: אני צריכה לומר לכם שזה הדור של האנשים שהולכים למוסיקה קלאסית, יושבים באינטרנט, קונים ספרים.

מרינה סולודקין: נסיעות – 122 שקלים; פלאפון – 200 שקלים; מהסכים הזה נותנים גם צדקה ליד שרה ויש גם סעיפים אישיים: היגיינה – 50 שקלים; עיתונות – 10 שקלים; אוכל – 600 שקלים, ואני בספק אם זה מספיק; פלאפון 200 שקלים.

מרינה סולודקין: יש גם סעיף של שיניים לכל האנשים.

מרינה סולודקין: היא כותבת שזה 10,000 שקלים ב-24 תשלומים.

מרינה סולודקין: בנוסף יש הוצאות תיאטרון, קונצרטים, ספרים ומתנות לנכדים.

מרינה סולודקין: לסעיפים האלה אין סכום.

מרינה סולודקין: אני לא מדברת עם משרד השיכון.

מרינה סולודקין: חבל לי מאוד שחברי מר אטיאס - שלא הגיע מהרצליה, שאני מבינה שגם הוא הגיע מהשכבות החלשות - מסכים לדברים האלה.

מרינה סולודקין: למה?

מרינה סולודקין: באוצר צריכים לדעת שאין במדינה חלק של מסים מעשירים.

מרינה סולודקין: אם אנחנו במצב כזה, כמו שאמרה הגברת הנכבדה, שיש לנו גירעונות בתקציבים, אז יש מס מאוד מכובד בארצות הברית ובבריטניה, וזה 10% מהירושות הגדולות, שמתחילות מ-10 מיליון שקלים.

מרינה סולודקין: במדינתנו האהובה זה נותן 1.5 מיליארד שקלים.

מרינה סולודקין: אז קודם כול זה ואחר כך האנשים.

מרינה סולודקין: עד 1981 היה במדינת ישראל מס על הירושות הגדולות.

מרינה סולודקין: יש לי חוק יחד עם שלי יחימוביץ, אז אני מחכה.

מרינה סולודקין: לפני זה לא ניתן להעלות שכר דירה בהוסטלים ובמקומות אחרים לחלשים, לזקנים, לניצולי שואה, לפליטי שואה ולכל האחרים.

מרינה סולודקין: זו לא רק העלייה מברית המועצות.

מרינה סולודקין: הייתי במקבץ דיור אחד, שחבריי יולי אדלשטיין ונתן שרנסקי בנו, ושם סיפרה לי אישה בספרדית – הייתי צריכה תרגום - שהיא הגיעה מדרום אמריקה, כל החסכונות שלה הלכו במשבר בארגנטינה ועכשיו היא מודה לאנשים שחשבו על הדיור הציבורי במדינת ישראל.

מרינה סולודקין: דני, מאוד חשוב לומר שאנחנו לא מסכימים לזה, ואם הם רוצים את החלופות לכסף – אתן מיד, בעמוד אחד.

דני דנון: תודה לחברת הכנסת סולודקין.

דני דנון: חברת הכנסת ליה שמטוב, בבקשה.

ליה שמטוב: אדוני היושב ראש, כמו שנאמר פה, ההוסטלים התחילו לאכלס את הקשישים ב-2000 – 2001, לפני כעשר שנים.

ליה שמטוב: החברות שזכו לנהל את ההוסטלים, כמו עמידר ושקמונה, עשו התקשרות עם הקשישים, חתמו על החוזים והיו צריכים לשלם עד 8% מההכנסות של הקשישים.

ליה שמטוב: ההכנסה של הקשיש זו לא רק הקצבה שהוא מקבל, אלא זו גם פנסיה שהם מקבלים מרוסיה.

ליה שמטוב: יכול להיות, כמו שהאישה סיפרה, שהיא רוצה גם לצאת, לראות סרטים, ללכת לקונצרט, אז לפעמים הם גם עובדים בעבודות, אם יש להם כוח.

ליה שמטוב: זה יכול להיות בניקיון, ומקבלים שם 500 או 1,000 שקלים.

ליה שמטוב: כל זה, זה הכנסה ומכל ההכנסות האלה האנשים צריכים לשלם את שכר הדירה.

ליה שמטוב: אני חושבת שהכול נכלל, חוץ מרנטה.

ליה שמטוב: מה קרה בעשר השנים האלה?

ליה שמטוב: לא כל כך הסתכלו על זה.

ליה שמטוב: יש הוסטלים ששילמו פחות מ-6%, פחות מ-8%.

ליה שמטוב: לא לקחו בחשבון עוד 500 שקלים שאנשים הרוויחו.

ליה שמטוב: עשו את החישוב תוך עשר שנים, וראו: מה זה הדבר הזה?

ליה שמטוב: משרד השיכון הפסיד כל כך הרבה כסף בעשר השנים האלה, אז צריך משהו לעשות.

ליה שמטוב: ממי לקחת את ההפרש על הטעות שעשו בעשר שנים ולא גבו מאנשים את הכסף?

ליה שמטוב: עכשיו, ביום בהיר אחד, לא רק את ה-8% ניקח, נעלה בעוד 2%.

ליה שמטוב: האנשים האלה לא אשמים שבעשר השנים האחרונות לא בדקתם, האוצר לא בדק, לא עשיתם שום דבר ופתאום עכשיו אתם מפסידים.

ליה שמטוב: חוץ מזה, כשבן-אדם גר בדירה שכורה המדינה נותנת לו סיוע בשכר דירה.

ליה שמטוב: כשקשיש מקבל הוסטל הוא לא מקבל סיוע בשכר דירה.

ליה שמטוב: זאת אומרת, זה כסף שחוזר לאוצר, זה חוזר להוסטלים, ל-60 מיליון השקלים האלה.

ליה שמטוב: קשיש מקבל 600 שקלים וזוג מקבל עד 1,000 שקלים, וזה כסף שחוזר להוסטלים.

ליה שמטוב: יש עוד דברים.

ליה שמטוב: אתם רואים את הקשישים האלה ואני רוצה לשאול אותך, שרה צימרמן.

ליה שמטוב: אתם לוקחים שטר חוב – נכון, זה תמיד היה, ולקחתם שטר חוב עבור דיור ציבורי.

ליה שמטוב: בדיור הציבורי גרים קשישים, חד-הוריות, נכים, כל מיני אנשים מובטלים, אלה שההכנסה שלהם נמוכה ולפי הקריטריונים ומגיע להם דיור ציבורי.

ליה שמטוב: אתם לוקחים את שטר החוב, 2,000 שקלים.

ליה שמטוב: עבור מה אתם לוקחים?

ליה שמטוב: אם אנשים לא משלמים אז יש לכם מאיפה לגבות את הכסף.

ליה שמטוב: אני רוצה לשאול אתכם: בעשר השנים האלה בהן אנשים גרים בהוסטלים, כמה אחוז מהם לא שילמו שכר דירה?

ליה שמטוב: אני חושבת שזה אפס אחוז, כי האנשים האלה, לפני שהם מקבלים קצבה הם כבר עומדים בתור ומשלמים את כל התשלומים: חשמל, שכר דירה וכל מה שהם צריכים לשלם.

ליה שמטוב: אז אתם לוקחים 2,000 שקלים מהאנשים האלה, שבשבילם זה המון כסף, ועוד כותבים שאחר כך, אחרי 120, זה יעבור ליורשים.

ליה שמטוב: אחר כך היורש בא, מבקשים צו ירושה.

ליה שמטוב: כמה עולה לעשות צו ירושה היום?

ליה שמטוב: מה, לאנשים האלה יש עוד רכוש שכדאי לעשות ב-2,000 שקלים את צו הירושה ולקחת מכם את 2,000 השקלים?

ליה שמטוב: זה עובר כל גבול וכל טעם טוב.

ליה שמטוב: יש עוד סעיף בחוזה, שאומר שאם אחד מבני הזוג נפטר משרד השיכון רשאי להעביר את האדם הבודד לדירה של בודדים.

ליה שמטוב: אתם יכולים להגיד: היום לא בונים דיור סוציאלי, יש תור ארוך, אז מה אתם רוצים, שבן-אדם אחד יגור בדירה של זוג?

ליה שמטוב: אז מה יהיה עם זוג שמחכה בתור?

ליה שמטוב: אבל מצד שני אתם אומרים: אם הם לא ייצאו מהדירה הם ישלמו כמו זוג.

ליה שמטוב: אז למה אתם דואגים?

ליה שמטוב: אתם דואגים לאנשים או שאתם דואגים לשכר הדירה ולרווחים של משרד השיכון?

ליה שמטוב: אני חושבת שאלה דברים חשובים.

ליה שמטוב: בן-אדם קשיש או זוג קשישים, כשהם חותמים על החוזה ורואים כזה סעיף - שאם אחד מהם ילך לעולמו אז את השני יעבירו לדירה אחרת – הם כבר קנו רהיטים, התרגלו לדירה.

ליה שמטוב: פתאום מעבירים אותו והוא צריך לקנות עוד פעם רהיטים לדירה יותר קטנה?

ליה שמטוב: אני חושבת שזה לא אנושי, לא מוסרי, לא הוגן.

ליה שמטוב: אני לא יודעת איך לקרוא לזה, וזה מה שאתם עושים עם אוכלוסייה כל כך מבוגרת, שהיא חלשה.

ליה שמטוב: אבל הם אינטליגנטים, הם באמת לא ייצאו החוצה ולא יעשו הפגנות.

ליה שמטוב: לא בגלל הגיל, הם אנשים מאוד אינטליגנטים, אנשים שרגילים לשלם חשבונות, ובטח שהכי קל לעבוד על האנשים האלה.

ליה שמטוב: אם שר האוצר והשר אטיאס ישבו והחליטו להעלות ביום בהיר אחד ל-2%, איפה חברי הכנסת?

ליה שמטוב: למה לנו לא הביאו את ההחלטה, שאנחנו נראה, שאנחנו נגיד משהו?

ליה שמטוב: מה, מחליטים ככה?

ליה שמטוב: למה 2%?

ליה שמטוב: למה לא 50%?

ליה שמטוב: מה קרה?

דני דנון: תודה רבה, חברת הכנסת ליה שמטוב.

דני דנון: אני חייב לומר שאני מעריך אתכן, שאתן תורמות ליד שרה מ-2,600 שקלים.

דני דנון: זה באמת מראה על אצילות נפש.

דני דנון: מי שחי על 2,600 שקלים וחי בצורה כל כך מחושבת מוצא את העשרות שקלים לתרומה, זה מראה על סוג האנשים שאנחנו מדברים עליהם.

דני דנון: חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ, בבקשה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב ראש, אני לא מפסיקה להיות מופתעת בכנסת, יומיום, דקה-דקה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כל פעם מגיע עוד משהו שמרימים גבה ואומרים שזה לא יכול להיות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גברת אירנה הסבירה בשפה מאוד פשוטה ובצורה מאוד חודרת את מצבה החברתי-כלכלי של מדינת ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יושבת כאן נציגת משרד השיכון.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לצערי, רוב האנשים שמגיעים מהממשלה, התחושה היא שהם מגיעים לפה כמו רובוטים להעביר את המסר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא מרגישה שלבן-אדם יש איזושהי מעורבות אישית במה שקורה בחברה הישראלית.

שרה צימרמן: סליחה, את טועה.

שרה צימרמן: יש ויש.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא מדברת רק עלייך, אני מדברת על הרבה מאוד פקידים שמגיעים לכאן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש לכם תפקיד, אתם מבצעים את התפקיד שלכם, והתחושה מהצד היא שלאט לאט כולם מתחילים לאבד צלם אנוש.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כשאמרת ששכר הדירה היה מוצמד לביטוח הלאומי, אני רוצה לשאול אותך האם העדכונים של הביטוח הלאומי מוצמדים ליוקר המחיה של מדינת ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כל יום, כל דקה, אנחנו מקבלים עוד זבנג בראש ועוד משהו עולה ועוד משהו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כדור השלג של כלכלה אכזרית, כמו שאמר האדון, חסרת חמלה, חייב להיפסק.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם רואים כאן, אתם לא לבד.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא נשאיר אתכם לבד.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נכון שהדברים נעשים בחדרי חדרים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני שואלת את עצמי: כששר האוצר ושר השיכון קיבלו החלטה, מה עמד לנגד עיניהם?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה הם ראו?

ליה שמטוב: הם ראו שהם הפסידו בעשר שנים.

ליה שמטוב: את לא מבינה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה להגיד לך, חברת הכנסת ליה שמטוב, הם לא רואים כלום.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה איזשהו מצב של אוטיזם של שרי הממשלה, חוסר קשר מוחלט, לעם, לאזרחי העם, לאנשים שחיים במדינה הזאת וזה לא מפסיק להפליא אותי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כל פעם אני מקבלת את זה כרעם ביום בהיר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שזה טוב שאני מתפלאת, כי ביום שאפסיק להתפלא כנראה שגם אפסיק להילחם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האנשים שנמצאים כאן, אדוני היושב ראש, אני חושבת שכל מי שרואה אותנו רואה את העלייה מחבר המדינות בהתגלמותה - של אנשים ישרים והגונים שלא מפחדים לומר שאני גם רוכש ספרים וגם רוצה ללכת לקונצרט, כי ברור לגמרי ששר השיכון ושר האוצר, הדבר הראשון שהם יגידו: קונצרטים הם רוצים; תרבות הם רוצים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה מה שהם יגידו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יושבת פה קבוצת אנשים, ואני לא מפחדת לומר שחלק מצלם האנוש במדינה מתוקנת זה ללכת לקונצרט, זה לקנות ספר, זה לקנות מתנה לנכד בשביל להראות את הקשר בין הסבים והסבתות לנכדים, כדי לתת להם דוגמה, שכמו שסבתא קונה ספר וכמו שסבא הולך לקונצרט גם אתה, במקום להסתובב בגיל 15 עד השעה 2:00-1:00 בלילה על הברזלים בלי לעשות שום דבר, תחסוך כסף לספרים, תלך לקונצרטים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם מבינים על מה מדובר פה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תחשבו מה עומד מאחורי אותה עלייה ענקית שהגיעה לארץ ואנחנו צריכים להחזיק אותם בידיים ולשים להם שטיח אדום.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כל מה שזה עולה – את רוצה להגיד 60 מיליון שקלים?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עד היום לא ידעתי את המספר הזה, אני כנראה איאבק על כך ששכר הדירה ירד להם, לא רק לא יעלה, כי זו לא השקעה מספיקה לשמירה על צלם האנוש של החברה במדינת ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה לא מספיק השקעה, שלא נדבר על זה שצריך לבנות להם דירות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מישהי פה אמרה שרמת הדיור בהוסטלים מאוד-מאוד גבוהה.

שרה צימרמן: כן, היא אכן גבוהה, באופן יחסי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל שמים להם אנטנות מעל הראש.

ליה שמטוב: אם את משווה לדיור הציבורי – את צודקת מאה אחוז.

קריאה: גם מול פרטי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם לא עושים טובה לאף אחד שאתם שומרים על מה שאתם צריכים לעשות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא רק ההוסטלים צריכים להיראות ככה, כל מדינת ישראל צריכה להבין שככה זה צריך להיראות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל להגיד שההוסטלים ברמה מאוד גבוהה, ואז לקחת את האנשים האלה ולתקוע להם אנטנות על הראש כי הם לא יכולים לעשות שום דבר - אני לא בטוחה שכולם עושים את התפקיד שלהם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז בבקשה, לרדת מהאולימפוס, להסתכל על האנשים האלה ולהגיד: יום יבוא וגם אני אהיה שם, כי אם היום לא נחנך את הילדים שלנו לקרוא וללכת לקונצרט ולתרום ליד שרה, אז כל אלה שהיום הם בני חמישים וששים, כל מיני שרי אוצר ושרי שיכון, גם הילדים שלהם יכולים להגיע למצב - - -

דני דנון: תודה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: סליחה, אני רוצה לסיים את הנקודה אדוני היושב ראש.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כל אחד צריך לראות לנגד עיניו ,שיום יבוא והוא יכול להיות בדיוק באותה סיטואציה.

דני דנון: בהחלט.

דני דנון: תודה רבה.

ליה שמטוב: דרך אגב, במלחמת לבנון השניה האנשים האלה הם הראשונים שאספו כסף לחיילים, ולא אלה שמקבלים קצת יותר מהם.

אירנה קוליוצקי: 12,000 שקלים נתנו לחיילים.

דני דנון: נמצא אתנו ישראל שוורץ ממשרד השיכון.

דני דנון: תיכף נשמע את עמדתך, חשוב לנו שהגעת.

דני דנון: אבל אני רוצה קודם לבקש מנציג המשרד לאזרחים ותיקים, אריה וקנין, לומר את עמדתו.

דני דנון: למה לא הערתם את זה?

דני דנון: איפה הייתם בתמונה עד כה?

אריה וקנין: בעקבות ההחלטה הזאת, שקיבלנו בזמן האחרון, גיבשנו עמדה.

אריה וקנין: המשרד מתכוון לפעול בנושא  הזה בזמן הקרוב.

אריה וקנין: המשרד מצר על ההחלטה להעלות את השכר בדיור המוגן הציבורי.

אריה וקנין: האוכלוסייה שגרה בדיור המוגן הציבורי מוגדרת בחוק כנזקקת ומקבלת השלמת הכנסה מהביטוח הלאומי.

אריה וקנין: השלמת ההכנסה היא מעין קצבה שמקבלים מהביטוח הלאומי רק כדי להשאיר את הראש מעל המים, לא כדי להיטיב עם הבן-אדם מעל ומעבר.

אריה וקנין: בסכום הזה ההעלאה של שכר הדירה יכולה לפגוע וזה מביא בהכרח לפגיעה ביכולת שלהם לקנות מזון ותרופות.

אריה וקנין: העלאת שכר הדירה מקרבת אותם חזרה לקו העוני.

אריה וקנין: זה מחזיר אותם לכיוון קו העוני וזה עומד בניגוד למגמה שיש היום, שהמשרד שלנו עומד מאחוריה, לשפר את מצב האזרחים הוותיקים בישראל.

אריה וקנין: נפעל בזמן הקרוב.

דני דנון: אני מבקש ממך להעביר לסגנית השר את בקשתי האישית, שאנחנו רוצים את המשרד שלכם אתנו באופן פעיל, זה בדיוק נוגע למטרות שלשמן הוקם המשרד החשוב הזה, וזה מאבק שאתם חייבים להיות, אם לא בראשו אז לפחות יחד אתנו בעניין הזה.

אריה וקנין: אני מאמין שבימים הקרובים נוביל מהלך.

דני דנון: נשמח אם תעבירו לוועדה את המהלכים שאתם עושים בעניין.

דני דנון: שלומי נבון, נציג עמידר, בבקשה.

דני דנון: כמה דיירים יש אצלכם?

שלומי נבון: אנחנו מנהלים סדר גודל של כ-2,500 דיירים בבתי הדיור המוגן ברחבי הארץ.

שלומי נבון: עשינו סימולציה כדי לתת נתונים לוועדה על הסכומים שעליהם מדובר.

שלומי נבון: לקחנו 500 מתוך האוכלוסייה הזאת ובחנו מה יקרה ברגע שניישם את ההחלטה.

דני דנון: דיברו אתכם לפני שקיבלו את ההחלטה, שאלו אתכם איך זה ישפיע על הדיירים או שקיבלתם כמו שהדיירים קיבלו את המכתב, לבוא למשרדים?

שלומי נבון: דיברו אתנו והבענו את דעתנו.

שלומי נבון: אני רוצה לומר משהו שאולי אף אחד לא אומר פה - כולנו מרגישים אותו דבר.

שלומי נבון: אין פה מישהו שמרגיש אחרת.

שלומי נבון: אני לא חושב ששרה, ישראל או אורה או כל מי שנמצא פה מהמשרדים חש אחרת לגבי ההחלטה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז תרחמו.

שלומי נבון: אנחנו מבצעים את ההחלטות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תהיו סירובניקים.

שלומי נבון: להגיד שזה גורם לי עילוי נפש?

שלומי נבון: להיפך, זה אפילו גורם לי טיפה לבחילה.

שלומי נבון: מי שמתחלף בבתי הדיור המוגן זה החברות המנהלות, פחות הדיירים.

שלומי נבון: הדיירים האלה נכנסו לבתי דיור מוגן כאשר הם ידעו שהם משלמים לבודד כ-150 שקלים ולזוג כ-290.

שלומי נבון: הם לא התחלפו, החברות התחלפו.

שלומי נבון: לא ייתכן שפתאום מחליטים להעלות להם את שכר הדירה.

שלומי נבון: נכון שבאופן יחסי לדיור הציבורי הם משלמים בערך שליש ממה שמשלמים בדיור הציבורי על רמת דיור נמוכה מזו, אבל אלה שאלות ערכיות שאני משאיר לכם, חברי הכנסת, לדון בהן.

ליה שמטוב: כמה משלמים היום בדיור הציבורי?

שלומי נבון: את אולי לא יודעת נתון, שאני לא יודע כמה אנשים יודעים אותו במדינה, אבל מ-2004 עד 2009 הדיור הציבורי בישראל עלה 40% ריאלית.

שלומי נבון: אין שום תקדים לזה בשום מוצר במדינת ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הדיור הציבורי?

שלומי נבון: עליית שכר דירה ממוצע בדיור הציבורי – אני יכול לגבות את זה בנתונים – היא 40% ריאלית, לא נומינלית.

שלומי נבון: יש מגמה.

שלומי נבון: אנחנו מבצעים את ההחלטות, ונבצע כל מה שינחו אותנו.

שלומי נבון: זה התפקיד שלנו.

דני דנון: איך היו תגובות הדיירים שקיבלו את המכתב?

שלומי נבון: קשות.

דני דנון: מה זאת אומרת?

דני דנון: הם באו למשרדים?

דני דנון: אני הייתי לוקח עורך דין ונלחם על זה, אבל הם לא אנשים - - -

שלומי נבון: בסופו של דבר מי שעומד ומדבר עם הדיירים זה אנחנו, מי שמקבל את האש, את הכעס, את המרמור ואת הבכי זה אנחנו.

שלומי נבון: אבל אנחנו מקבלים את זה באהבה, ואלה הדיירים שאנחנו הכי רוצים לשפר להם את התנאים ולתת להם לחיות ברווחה עד 120.

שלומי נבון: מבחינת הנתונים שהבטחתי – בחנו 500 אנשים מתוך האוכלוסייה של 2,500.

שלומי נבון: העלייה הממוצעת היא 80 שקלים בחודש, יש גם כאלה ששכר הדירה יעלה להם ב-280 שקלים לעומת מה שהם משלמים היום, בקצה.

שלומי נבון: יש גם כאלה שיקבלו זיכוי, שישלמו פחות.

שלומי נבון: אבל בממוצע מדובר על עלייה של 80 שקלים בחודש.

שלומי נבון: תכפיל את זה ב-12 זה 960 שקלים, כפול 10,000.

שלומי נבון: אני מניח שהמספרים לא יהיו שונים בכלל האוכלוסייה כי 500 זה מדגם די מייצג.

שלומי נבון: אני רוצה לתת עוד נתון.

שלומי נבון: כשאני מסתכל על -500 האלה, 487 מהם חיים מקצבת זקנה עם השלמת הכנסה.

שלומי נבון: אני רוצה להצדיע למי שאמר פה שהוא לקונצרט וכו'.

שלומי נבון: אני מרוויח יותר ואני לא מצליח להקצות כסף לדברים האלה.

דני דנון: לא אשאל אותך על תרומות ליד שרה.

שלומי נבון: אני גם לא תורם, אני מודה.

שלומי נבון: כל הכבוד, שמחתי לשמוע ואני מכבד את זה מאוד.

שלומי נבון: לגבי מה שאמרה חברת הכנסת שמטוב על פיקדון ושטר חוב – יש ערבוב בין המונחים.

שלומי נבון: נכון שהדיירים האלה משלמים כמו שעון.

שלומי נבון: אני, כמנהל אגף הגבייה והדיור בחברת עמידר, אני אומר שמהחבר'ה האלה יש לי שקט.

שלומי נבון: אין לי בעיות גבייה, הם משלמים בזמן, ואולי כדאי לשקול להפחית את הפיקדון שהם נותנים.

שלומי נבון: שטר החוב הוא לא כסף, הוא פיקדון.

שלומי נבון: הפיקדון הזה, אולי אפשר להפחית אותו, אבל הוא ממילא צובר רבית והצמדה כך שביום שהם ירצו לפרוע אותו הם מקבלים את זה כשהוא נושא את הפירות שלו.

ליה שמטוב: פיזית לא משלמים?

שלומי נבון: משלמים.

שלומי נבון: שטר החוב הוא 2,000 והפיקדון הוא בדרך כלל בגובה של שלושה חודשי שכירות.

שלומי נבון: אז זה לא 2,000 שקלים שלוקחים.

דני דנון: ישראל שוורץ, סמנכ"ל בכיר לאכלוס במשרד השיכון, שמענו את עמדת המשרד הקשה, והמבישה הייתי אומר אפילו, וראינו את הבחירה שאתם מציעים לדיירים.

דני דנון: אם זה בין תרבות לבין קורת גג – הם יישארו לגור; בין לבקר את הנכדים לקורת גג – הם יישארו לגור.

דני דנון: בעצם אין להם ברירה כי הם לא יכולים לעזוב את הבתים האלה, הם נמצאים שם.

דני דנון: לצורך העניין, גם אם הייתם מחליטים להעלות את זה ב-10% הם גם היו צריכים לשלם את זה.

דני דנון: הם בידיים שלכם.

דני דנון: המציאות הזאת, השרירותית, של ההעלאה, אני לא יודע מאיפה זה הגיע – האם האוצר כפה את זה עליכם או שבא מכם.

דני דנון: פה אתם מציגים איזו אידיליה, שהשרים ישבו והחליטו.

דני דנון: לא ראיתם את מה שאנחנו רואים פה?

ישראל שוורץ: אין לי מה להוסיף על מה שאמרה שרה צימרמן.

ישראל שוורץ: אני רוצה להציג פאן נוסף, שלדעתי הוא הרבה יותר דרמטי והרבה יותר משמעותי.

ישראל שוורץ: מה שנעשה בדיון – ואני מכבד את הדיון והכול בסדר - לקחתם את הקבוצה שיש לה את הכי הרבה, במצב הכי טוב מבין הקשישים הנתמכים במדינה.

ישראל שוורץ: מול הקבוצה הזאת - - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נטפל גם בהם.

ישראל שוורץ: תני לי בבקשה לסיים.

ישראל שוורץ: מול הקבוצה הזאת, שמשלמת 10% מההכנסה, יש 60,000 קשישים נתמכים, ותיקים אבל בעיקר עולים, שחיים בשוק החופשי.

ישראל שוורץ: אלה אותם אנשים שחברי ממשרד הגמלאים דיבר, שמקבלים קצבת גמלת הבטחה לא כוללת מרכיב דיור וכל שקל מהגמלה הולך לטובת דיור על חשבון תרופות ואוכל.

ישראל שוורץ: לא על חשבון קונצרטים, על חשבון תרופות ואוכל.

ישראל שוורץ: קשיש יחיד מקבל מהמדינה 800 שקל וזוג קשישים מקבל 1,000 שקל, ואני לא צריך להגיד לכם מה שכר הדירה בשוק החופשי - איפה שאתם רוצים, בתל-אביב או בקרית שמונה.

ישראל שוורץ: אז זה בסדר גמור שמעלים את צעקת הקבוצה שנדרשת לשלם עוד 200 שקל, אבל על כל אחד משם יש 60,000 קשישים, שאין להם כי הם חיים מקצבאות, שצריכים להוסיף אלפי שקלים כדי לשכור דירה.

ישראל שוורץ: קטונתי מלייעץ, אבל אם אתם שואלים אותי בתחום הדיור והדיור הציבורי והצורך לסייע למי שצריך לסייע לו - שם זה המשקל הכבד.

דני דנון: זה לא סותר.

דני דנון: כל דיון שאנחנו עושים בוועדה אפשר להגיד שיש מצוקה יותר חריפה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא רק מחריף את הבעיה, שהבושה היא יותר גדולה.

דני דנון: אני מקבל את מה שאתה אומר, ואני אשמח אם יש פניות.

דני דנון: קיבלנו פניות ציבור זועקות לשמיים על 2% האלה ובזה אנחנו מטפלים כרגע.

ישראל שוורץ: בסדר גמור.

ישראל שוורץ: חס ושלום, אני לא מבקר.

ישראל שוורץ: אני רק רוצה שהתמונה תהיה רחבה.

ישראל שוורץ: זה לא שזה לא רלוונטי וזה כן רלוונטי.

ישראל שוורץ: חס וחלילה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה מציע לנו לטפל גם באחרים – נעשה את זה.

שרה צימרמן: אני רוצה להוסיף משהו, בגלל מה שאמרו פה חברי הכנסת.

שרה צימרמן: אני רוצה להסביר שההוסטלים האלה הם הבייבי של המשרד.

שרה צימרמן: המשרד עשה את זה לפני עשר שנים, הקימו הוסטלים.

שרה צימרמן: היום כבר לא בונים יותר, הגיעו למסקנה במדינה שלא צריך יותר.

שרה צימרמן: זאת אומרת, מה שיש יש, תוספת לא תהיה.

שרה צימרמן: אנחנו שומרים על הבובה הזאת כמו שאנחנו לא שומרים על כל דבר.

שרה צימרמן: יש לנו פיקוחים מכל הסוגים: על הניהול, על החוגים, על אם הבית.

שרה צימרמן: אנחנו דואגים שחס וחלילה לא תרד שם הרמה, כמו שלצערי יש בדיור הציבורי.

שרה צימרמן: זה מתחבר למה שישראל אומר; אתם אומרים שכאילו אין לנו לב.

שרה צימרמן: אתם כל כך טועים בזה, כמו שאתם לא יודעים.

שרה צימרמן: יש באגף שלי כמה אנשים שמתעסקים רק בהוסטלים, רק ב-10,000 האנשים האלה, לעומת 70,000 אנשים שגרים בדיור הציבורי ולא זוכים לאותה תשומת לב.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מי אמור לטפל בדיור הציבורי?

שרה צימרמן: אנחנו מטפלים בדיור הציבורי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז למה אתם לא מטפלים בדיור הציבורי כמו שאתם מטפלים בהוסטלים?

שרה צימרמן: אני אומרת שהיכולת של המדינה, גם מבחינת תקציב וגם מבחינת כוח אדם, לטפל בכל 70,000 האלה ברמה שמטפלים ב-10,000 היא קטנה.

שרה צימרמן: אבל אם אנחנו מדברים פה על 10,000 האלה אז צריך להבין, כמו שישראל אמר, שזו באמת הקבוצה שבה אנחנו מטפלים הכי הרבה מבחינת כוח אדם ומבחינה תקציבית.

ליה שמטוב: שמעת טענות על זה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מישהו אמר שיש בעיה בשירות?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אף אחד לא דיבר על בעיה בשירות.

שרה צימרמן: אומרים: כל ההוסטלים.

שרה צימרמן: אם אתם מדברים על 2% האלה, אז משרד השיכון עשה את זה בכאב לב רב.

שרה צימרמן: אף אחד פה לא שמח.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גברת צימרמן, יש לי פתרון.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שלא יהיה, חס וחלילה, התקפת לב וכאב לב חזק, שיחזירו את ההחלטה ויהיו בריאים מיד.

דני דנון: חברת הכנסת שמאלוב, אנחנו פה בשביל לעזור להם לקבל את ההחלטה הנכונה.

דני דנון: ברשותכם, אני רוצה לסכם את הדיון ולהודות לכל הנציגים והנציגות שהגיעו לדיון החשוב הזה.

דני דנון: קודם כול, זה עלה לכם כסף, ממעט הכסף שיש לכם, לעלות לירושלים.

דני דנון: חשוב לנו לשמוע את הקול שלכם.

דני דנון: אנחנו מצדיעים לכם על הפעילות שלכם ועל מה שאתם עושים.

דני דנון: חוזקה וחוסנה של המדינה נבחן ביחס שלה לקשישים, ועל אחת וכמה כשמדובר בניצולי השואה.

דני דנון: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות פונה לשר השיכון לחזור בו מההחלטה האומללה והמבישה להעלות את שר הדירה בהוסטלים, שבהם גרים עולים, קשישים וניצולי שואה.

דני דנון: מאות השקלים שייגבו מהחלשים ביותר בחברה הם על חשבון הבריאות והתזונה של אוכלוסיית הדיירים.

דני דנון: הוועדה מביעה את התנגדותה הגורפת להעלאת שכר הדירה לעולים.

דני דנון: הוועדה מבקשת לקבל את תשובת שר השיכון תוך 14 יום לגבי בקשת הוועדה, שהתקבלה פה אחד, בנושא שכר הדירה.

דני דנון: אם משרד השיכון והאוצר לא ישנו את החלטתם ויתחשבו בקולות שהושמעו פה היום, הוועדה תפעל לסכל את ההחלטה הזו בקביעת רף עליון בחקיקה.

דני דנון: תודה רבה לכולם, אני נועל את הישיבה.