ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 271, 2010-11-16 12:30

דוד רותם: הצעת חוק הגנת הפרטיות (תיקון –פרסום תמונתו של נפגע), של חבר הכנסת אורי מקלב וחבר הכנסת גפני.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, על עצם הבאת הצעת החוק לקראת קריאה ראשונה בוועדה, ועל הפעילות בנושא.

דוד רותם: זאת עבודתנו.

אורי מקלב: יש לך הרבה עבודה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שנדרשת הקרבה ומסירות מצידך ומצד כל הצוות בכך שאתם פועלים בעניין הזה בתקופה של תקציב.

אורי מקלב: אנחנו מודים לך על כך.

אורי מקלב: הצעת החוק זאת באה לתקן פגיעה בכבודו ובמשפחתו של נפגע בפיגועים, בתאונות דרכים, בכל אירוע או אסון אחר.

אורי מקלב: אנחנו עדים לכך שאנשים מצולמים באירועים שונים באופן שפוגע בהם, באופן שפוגע במשפחתם.

אורי מקלב: לא רק שהם סופגים, אלא מוסיפים סבל על סבלם בכך שהם נפגעים עוד פגיעה על מה שהם נפגעו.

אורי מקלב: אנחנו רוצים למנוע את התמונות שמראות את הבעת הפנים, ההתרגשות, הפאניקה, החרדה או הפגיעה הגופנית.

אורי מקלב: יש אולי דברים שמשקפים ומעצימים אירועים, אבל האנשים שנפגעו לא משמשים שחקנים או דוגמנים לאירועים האלה.

אורי מקלב: יש תמונות מסוימות שמביעות את החוסן של מדינת ישראל ואת ההישרדות, אבל יש תמונות שמראות מראות אחרות.

אורי מקלב: צריך להעדיף את מניעת הפגיעה האישית בחירותו של אדם ואת הפגיעה בכבודו של האדם על ידי כך שנמנע את הפרסום והצילום של האנשים במצבים האלה.

שירה בריק-חיימוביץ: אנחנו הגשנו מזכר מפורט עם עמדתנו.

שירה בריק-חיימוביץ: אני כאן בשם עיתון ידיעות אחרונות ועיתון הארץ.

נעמה מנחמי: אולי תתייחסי לנוסח החדש המעודכן.

שירה בריק-חיימבויץ: לא ראיתי נוסח חדש מעודכן.

שירה בריק-חיימבויץ: אני מתייחסת לנוסח שהיה עד שלשום.

שירה בריק-חיימבויץ: זה שתמונה שווה אלף מילים זו לא רק סיסמא.

שירה בריק-חיימבויץ: מבחינת העיתונות זה משהו אמיתי, ממשי .

שירה בריק-חיימבויץ: אנחנו במזכר שלנו התייחסנו לתמונה הזאת של רב סרן תומר בוהדנא ממלחמת לבנון השנייה.

שירה בריק-חיימבויץ: אתם רואים שהוא פצוע.

שירה בריק-חיימבויץ: זה סמוך לאחר האירוע.

שירה בריק-חיימבויץ: הוא שוכב על אלונקה.

שירה בריק-חיימבויץ: הוא עושה את תנועת הוי המפורסמת.

שירה בריק-חיימבויץ: לפי הצעת החוק תמונות שנצרבו בזיכרון שלנו, כמו התמונות של אסון ורסאי,לא היו באות לעולם אם היו צריכים לגשת לאותו קצין ולבקש הסכמה בכתב, היו צריכים לאתר מיהו ולאתר את משפחתו.

שירה בריק-חיימבויץ: התמונות האלו לא היו עושות את האפקט שלהן.

שירה בריק-חיימבויץ: האפקט שלהן הוא רב מאוד גם כלפי הציבור בישראל וגם על דעת הקהל העולמי.

דוד רותם: עכשיו את מדברת ציונות בכך שאת אומרת שזה נורא חשוב לעודד את הנושא הזה של חיילים שעושים וי וכל הדברים האלה.

שירה ברוק-חיימוביץ: לא רק זה.

שירה ברוק-חיימוביץ: גם תאונות דרכים.

שירה ברוק-חיימוביץ: גם הנושא המאוד חשוב של תאונות דרכים בקרב הציבור בישראל יינזק מאוד אם לא יתאפשרו צילומים ממקום תאונה.

דוד רותם: יש לי זכות שלא ישימו את התמונה שלי בעיתון?

שירה ברוק-חיימוביץ: כאשר האדם הוא חלק מאיזה שהוא אירוע ציבורי שקרה בפומבי והתמונה אינה משפילה ומבזה ניתן לפרסם.

שירה ברוק-חיימוביץ: בזה החוק להגנה על פרטיות מטפל.

שירה ברוק-חיימוביץ: אין לי זכות להשפיל אותך, להראות אברים חשופים מוצנעים.

שירה ברוק-חיימוביץ: אין לי זכות לבוא ולהראות אותך במצב שמבזה אותך או משפיל אותך, כמו למשל אם אתה מצוי במצב של היסטריה או לא לבוש כמו שצריך.

שירה ברוק-חיימוביץ: יש טיפול בחוק בעניין הזה.

שירה ברוק-חיימוביץ: מותר לך להגיש תביעה אם פרסמו את תמונתך באופן שהוא משפיל ומבזה.

שירה ברוק-חיימוביץ: הסעיף המוצע רק מצמצם את הדבר הזה.

דוד רותם: המצב הוא שקודם כל צריך לראות עוד 100 אלף עיתונים ואחר כך להגיש תביעה.

שירה ברוק-חיימוביץ: אנחנו תבענו את עלבוננו במסגרת המזכר הזה.

שירה ברוק-חיימוביץ: אנחנו לא באמת חושבים שההתייחסות היא כאילו תמונות מפורסמות רק לצורך סנסציה ולצורך פרובוקציה.

שירה ברוק-חיימוביץ: זאת התייחסות שחוטאת לעניינים שחשובים לכולנו.

שירה ברוק-חיימוביץ: נושא המאבק בתאונות דרכים זה לא סנסציה או פרובוקציה.

שירה ברוק-חיימוביץ: נושא חשוב כמו פיגועים זה לא סנסציה.

דוד רותם: למה לפרסם את התמונה של האדם שנפצע?

דוד רותם: תפרסמו את התמונה של 2 המכוניות.

דוד רותם: זה ייתן לכם המון פרסום.

שירה ברוק-חיימוביץ: אני לא חושבת.

שירה ברוק-חיימוביץ: תראו מה קורה כאשר התמונות של אויבנו מפורסמות כשאנחנו עושים מעשים כאלה ואחרים.

שירה ברוק-חיימוביץ: תראו איזה אפקט יש לזה.

שירה ברוק-חיימוביץ: העיתונות לא מתפרעת בעניין הזה.

שירה ברוק-חיימוביץ: צריך לראות אם יש, לאור  הריסונים הוולונטריים העצמאיים שהעיתונות נטלה על עצמה, צורך בחקיקה הזאת.

שירה ברוק-חיימוביץ: אנחנו הבאנו לדוגמה את תקנון מועצת העיתונות, שמופיעים בו סעיפים מאוד מאוד מפורטים, מאוד מאוד מקיפים שמתעסקים בקורבנות.

שירה ברוק-חיימוביץ: שם העיתונות נטלה על עצמה התחייבויות מפליגות, התחייבות שמדברות על שם, על צילום או פרטים מזהים אחרים של אדם שנספה או נפגע באופן חמור במלחמה, בתאונה או באסון.

שירה ברוק-חיימוביץ: העיתונות צריכה להתחשב בבקשת בני משפחת הקורבן שלא לפרסם את הפרטים האלה, ולשקול את זה כנגד העניין הציבורי בפרסומם.

שירה ברוק-חיימוביץ: גם כשעושים את הפרסום אחרי ששקלו, הפרסום יהיה באופן, במידה וברגישות הראויים.

שירה ברוק-חיימוביץ: יש סעיף נפרד כזה גם לגבי קורבנות פשיעה.

שירה ברוק-חיימוביץ: העיתונות מגלה אחריות בעניין הזה.

שירה ברוק-חיימוביץ: רוב התמונות שניתן לראות בהן פציעה או פגיעה מטושטשות באופן שלא מאפשר זיהוי.

דוד רותם: כשבעיתון הארץ מתפרסמת כותרת ראשית על חקירה שמתבצעת והמשטרה מוציאה הודעה רשמית שהיא לא אמת, אז לפי כללי האתיקה העיתון צריך לפרסם את זה.

דוד רותם: גם על זה אתם מקפידים?

שירה ברוק-חיימוביץ: אם יש מקרה שבו עיתון חוטא לחובתו, אז לפי תקנון האתיקה יש בתי דין של מועצת העיתונות שבאים ומעמידים לדין.

שירה ברוק-חיימוביץ: גם כשהעיתונאי יחרוג מחובתו להתחשב בבקשות של נפגעי עבירה ומשפחותיהם זה יידון במועצת העיתונות.

שירה ברוק-חיימוביץ: הצבענו על עוד בעיות שאנחנו רואים בנושא הזה באופן שבו החוק מנוסח.

שירה ברוק-חיימוביץ: דיברנו על אדם שנהרג ועל הטיפול שצריך להיות אחר לגמרי לגבי הגנה על פרטיותו.

שירה ברוק-חיימוביץ: מכניסים כאן סעיף נזיקי לחוק הגנת הפרטיות.

שירה ברוק-חיימוביץ: כל הנושא הזה של פגיעה של הרגש , פגיעה של הנפש, עלבון, צער לא קיימים במצב שהאדם נפטר.

שירה ברוק-חיימוביץ: גם לא קיים כאן הרציונאל הנזיקי של השבת המצב לקדמותו.

שירה ברוק-חיימוביץ: במצבו זה לא מתאפשר, לפחות לא באמצעות צעד ממוני.דיברנו גם על בזמן הפגיעה או בסמוך לאחריה.

נעמה מנחמי: הסרנו את זה.

שירה ברוק-חיימוביץ: מה המגבלה שקיימת היום?

נעמה מנחמי: אין מגבלת זמן.

שירה ברוק-חיימוביץ: זה מרע את המצב, כי אתה לעולם לא יכול לצלם שום מצב בלי שתקבל את ההסכמה.

אורי מקלב: לצלם יכולים, אי אפשר לפרסם.

שירה ברוק-חיימוביץ: זה כמובן מדרבן את העיתונים לצלם לעצמם ולשמור בארכיון.

שירה ברוק-חיימוביץ: צריך להיות ריאליים.

שירה ברוק-חיימוביץ: הדרישה לבוא למשפחה שמצויה במצב קשה, לעיתים בהלם, ולבקש הסכמה בכתב.

שירה ברוק-חיימוביץ: .

דוד רותם: עדיף לסמוך על העיתונאי?

שירה ברוק-חיימוביץ: זה לא לסמוך על העיתונאי.

שירה ברוק-חיימוביץ: העיתונאי קיבל על עצמו רק לאחרונה את המונחים של חוק בשורת איוב.

שירה ברוק-חיימוביץ: אנחנו זוכרים את המקרה של רונה רמון.

שירה ברוק-חיימוביץ: העיתונות לקחה על עצמה לא להתקרב למשפחת הנפגע או לביתו של הנפגע, אלא אם כן העיתון ידע שהמשפחה של הנפגע קיבלה הודעה ממקור מוסמך ורשמי על הפגיעה.

שירה ברוק-חיימוביץ: מה שקורה כאן זה שמצד אחד מבקשים לבוא בסמוך לקרות האירוע ולבקש אישור בכתב, מצד שני אנחנו לא יכולים להתקרב ולבקש את אותו אישור.

שירה ברוק-חיימוביץ: אם אתה לא מתקרב אתה נמצא מפר לפי החוק, ואם אתה מתקרב אתה נמצא מפר את תקנון האתיקה.

דוד רותם: תפרסמו יום אחר כך.

שירה ברוק-חיימוביץ: חדשות הן חדשות, הן שיקוף של המצב.

דוד רותם: חדשות זה דבר שמוכר עיתונים.

דוד רותם: זאת המטרה שלכם.

דוד רותם: אל תציגו לי את תקנון האתיקה, משום שאני יכול להראות הפרות של תקנון האתיקה מפה עד הודעה חדשה ואף אחד לא עושה עם זה כלום.

שירה ברוק-חיימוביץ: אם מרדדים את העיתונות רק לרצון למכור עיתונים, אז בעצם מתעלמים מכל הנושא של חופש הביטוי.

שירה ברוק-חיימוביץ: בית המשפט העליון הכיר בזכותו של הציבור לדעת, בחופש העיתונות, בזה שהעיתונות היא זרועו של הציבור, במיידיות הפרסום, בזה שפרסום בזמן אמת הוא חלק מזכות הציבור לדעת.

דוד רותם: אין זכות לציבור לדעת ולראות שנפצעתי בתאונת דרכים ושהפרצוף שלי מעוות.

שירה ברוק-חיימוביץ: לא אמרתי פרצוף מעוות.

דוד רותם: את לא אמרת, אבל זה מה שעושים.

שירה ברוק-חיימוביץ: לא מראים פרצופים מעוותים.

שירה ברוק-חיימוביץ: אנחנו מטשטשים.

נעמה מנחמי: אם זה המצב, אז אין לנו ויכוח.

שירה ברוק-חיימוביץ: אתם לא לוקחים בחשבון שעיתון לא רוצה לזעזע יותר מידי.

שירה ברוק-חיימוביץ: יש ציבור שנדחה מתמונות מעין אלו.

שירה ברוק-חיימוביץ: זה לא גורם לך לרצות לקנות את העיתון כשאתה רואה דברים מאוד קשים.

דוד רותם: אם אתם מטשטשים ממילא אז החוק לא מפריע לכם.

שירה ברוק-חיימוביץ: אני נגד חקיקה מיותרת.

דוד רותם: אני עדיין לא עובד במשרד ליבליך, בעיתון ידיעות אחרונות או בעיתון הארץ.

דוד רותם: מכיוון שאני לא עובד שם אז לא חשוב לי שאתם מתנגדים.

דוד רותם: אני בכל אופן רוצה לחוקק.

שירה ברוק-חיימוביץ: הזמנת אותנו כדי לשמוע את דעתנו.

דוד רותם: אני רוצה לשמוע את עמדתכם להצעת החוק, לא מסביב.

דוד רותם: שירה ברוק-חיימוביץ     הצעת החוק מיותרת בגלל שהמצב החוקי הקיים מגן בחוק הגנת הפרטיות על פרסום, על צילום מבזה ומשפיל.

דוד רותם: יש זכות תביעה לנפגע בהיבט הזה.

דוד רותם: השלייקס הנוספים על החגורה באים עם שלל בעיות טכניות, פרקטיות ותיאום לדבר החקיקה.

דוד רותם: חוק הגנת הפרטיות מבקש באופן מאוד רחב הסכמה מדעת.

דוד רותם: פתאום באה הצעת החוק ומצמצת להסכמה בכתב.

נעמה מנחמי: הורדנו את ההסכמה בכתב.

דוד רותם: לא כל כך נורא לצמצם את החוק הקיים.

דוד רותם: מה, אני התחייבתי שהחוק יישאר כמות שהוא?

נעמה מנחמי: אם תומר בוהדנא מסתכל למצלמה ועושה וי למצלמה, אז נראה שהוא מסכים.

שירה ברוק-חיימוביץ: התמונות בנושא כמו אסון ורסאי נתנו את ההשפעה שלהן על הציבור.

שירה ברוק-חיימוביץ: כל מיני דברים חשובים, כמו גם הנושא של מניעת תאונות דרכים.

דוד רותם: במה השפיעו על הציבור התמונות האלו?

שירה ברוק-חיימוביץ: הנושא של האחריות שמוטלת על כל מי שמתעסק בבניין, בתכנון, ברישוי.

דוד רותם: זה כתוצאה מהתמונות?

דוד רותם: זה כתוצאה מפסק הדין.

שירה ברוק-חיימוביץ: בזמן אמת ההשפעה היא מהתמונות.

שירה ברוק-חיימוביץ: פסק דין ניתן זמן רב אחרי שאירועים קורים.

דוד רותם: אנחנו נתחיל לקבוע הלכות משפטיות למי יש אחריות ולמי אין אחריות על פי תמונות בעיתון?

שירה ברוק-חיימוביץ: חס וחלילה.

שירה ברוק-חיימוביץ: בכך שאנחנו נמצאים בעולם שבו אין זכות לציבור לדעת ולהתרשם מהדברים כהווייתם בזמן קרות האירועים אנחנו מתעלמים מהתפקיד המוכר של העיתונות כזרוע הציבור.

שירה ברוק-חיימוביץ: כשאמרתי שתמונה שווה אלף מילים, אז בעניינים האלה יש לזה גם את האפקט הזה.

שירה ברוק-חיימוביץ: בואו ניקח את הנושא הקל של תאונות דרכים, הנושא של הרתעה, של מניעה, של זעזוע של נהגים ממה שעלול לקרות, ממה שעלול להיווצר.

דוד רותם: אני מניח שגם עשיתם איזה שהוא מחקר רציני שמראה שזה גורם לירידה בתאונות הדרכים.

דוד רותם: כשמדברים איתי על עובדות צריך להוכיח אותן.

שירה ברוק-חיימוביץ: בחקיקה שמגבילה את חופש הביטוי צריך להוכיח את ההיפך.

דוד רותם: את זה תטענו בבג"ץ.

שירה ברוק-חיימוביץ: בית המשפט העליון כבר הכיר בזה שיש זכות לציבור לדעת, שיש חופש עיתונות ואם רוצים להגביל אותו זה צריך להיות לתכליות ראויות.

דוד רותם: תראו את המכוניות המרוסקות.

דוד רותם: אם אתם לא חושבים שזה ישפיע, אז לכל הטיעון שלכם אין בסיס.

דוד רותם: את צריכה לזעזע על ידי זה שתראי את הגוף הפגוע.

דוד רותם: אני לא מקבל את זה.

שירה ברוק-חיימוביץ: אני לא חושבת שזה נכון.

דוד רותם: אתם יכולים על כל חוק לעתור לבג"ץ.

שירה ברוק-חיימוביץ: אנחנו כאן כדי שלא נצטרך את הבג"ץ.

דוד רותם: אתם תצטרכו אותו, כי אף אחת מהטענות שלכם לא שיכנעה אותי.

שירה ברוק-חיימוביץ: כולנו בני אדם.

שירה ברוק-חיימוביץ: יש הבדל כשמראים - בין אם זה בפיגועים ובין אם זה בתאונות  - נוף, חפצים למצב שבו מראים נפגעים.

שירה ברוק-חיימוביץ: ברוב הפעמים אתה באמת מבקש את ההסכמה .

שירה ברוק-חיימוביץ: אם אתה לא מקבל את ההסכמה, בפועל אתה מטשטש.

שירה ברוק-חיימוביץ: אתה לא גורם באופן חסר רגישות לפגיעות קשות.

שירה ברוק-חיימוביץ: הצעת החוק לכשעצמה היא רגישה.

שירה ברוק-חיימוביץ: במובן הזה זאת פשוט הצעה שמקשה ויוצרת אפקט מוגזם בהתייחס למצב שנמצא בשטח.

אריק בכר: אם אכן כל תפקידה של העיתונות לאפשר למו"ל כזה או אחר למכור עוד 100 אלף עותקים, אני אהיה הראשון שאתמוך בסגירתה של העיתונות.

אריק בכר: בעת האחרונה אנחנו מופיעים הרבה מאוד בוועדות הכנסת ביוזמות חקיקה מהסוג הזה.

אריק בכר: ישבתי עם נשיאת מועצת העיתונות, השופטת דורנר, בכנס השנתי של מועצת העיתונות באירופה.

אריק בכר: היו שם נציגים של 34 מדינות וארגונים בינלאומיים.

אריק בכר: למיטב ידיעתנו, אין באף מקום, בטח במדינה שמכריזה על עצמה כדמוקרטית, מן ניסיון של בית המחוקקים המקומי לנגוס כמה שיותר בשיטת הרגולציה העצמית.

אריק בכר: אתם הריבון כאן וזכותכם לעשות.

דוד רותם: העם הוא הריבון.

דוד רותם: אנחנו רק משרתים את העם.

אריק בכר: אני לא יודע עד כמה הציבור רוצה שאנחנו יותר ויותר ננגוס בחופש של העניין.

דוד רותם: הוא פעם ב-4 שנים צריך לבחור בנו.

דוד רותם: אם הוא חושב שאנחנו נוגסים כי אנחנו נגד הדמוקרטיה ונגד שלטון החוק, הוא פשוט לא יבחר בנו.

אריק בכר: תמיד בדיונים מהסוג הזה מזכירים את אסון המסוקים ואת המקרה המצער של רונה רמון ובנה המנוח, אסף.

אריק בכר: חוץ מ-2 המקרים האלה לא היה שום דבר ב-13 השנים האחרונות.

אריק בכר: העיתונות בשגרה עושה כל מאמץ להימנע מהפרות כאלו.

אריק בכר: העיתונות חוטפת ריקושטים שלא עוזרים לה למכור עיתונים.

אריק בכר: יש בתקנון האתיקה מענה הולם לעניין הזה.

אריק בכר: חבר הכנסת גפני היה באחד מבתי הדין שלנו.

אריק בכר: אני לא בטוח שהוא בהכרח היה מרוצה מהתוצאה.

אריק בכר: זאת רגולציה עצמית של תקשורת.

אריק בכר: היא פועלת כך ב-60 מדינות בעולם.

אריק בכר: אני לא בא ואומר שהרגולציה העצמית היא 100%, כפי שאני לא אומר שרפואה היא 100%.

אריק בכר: מידי פעם אנשים נפטרים שלא לצורך על שולחן הניתוחים.

אריק בכר: אנחנו לא מציעים לסגור את מערכת הרפואה בגלל זה.

דוד רותם: אנחנו מציעים לתקן אותה.

דוד רותם: גם פה אני מנסה לתקן.

אריק בכר: בעקבות מקרה רונה רמון ועדת שרים לחקיקה פנתה לנשיאת המועצה ואכן הדקנו את תקנון האתיקה בתחום הזה.

אריק בכר: איך אפשר להעלות נושאים ברומו של העולם הישראלי על סדר היום בצורה נאותה מבלי לפרסם ויזואליה?

אריק בכר: זאת מהותה של תקשורת.

אריק בכר: כאשר רואים פרצוף מחוץ בעקבות תאונת דרכים לא מפרסמים את זה.

אריק בכר: כראש דסק חדשות לא הייתי מאפשר לפרסם במעריב תמונה כזאת, כי זה דבר שמרתיע את הקורא.

אריק בכר: אתה פוגע בעצמך בסופו של דבר.

אורי מקלב: אתה לא מפרסם את זה בגלל שיקול כלכלי, לא בגלל שזה פוגע.

אריק בכר: שלא תחשוב שעומדים בדסק חדשות של העיתונים בארץ אנשים חסרי מצפון לחלוטין שכל מה שמעניין אותם זה עוד גיליון למכור.

אריק בכר: זה לא כך.

אורי מקלב: תחשוב מה עושה פרצוף מעוך, רגליים חשופות בשלולית דם והרוג למשפחה שרואה את זה, או אישה מדממת שרצה בחרדה.

אורי מקלב: אם היית נותן לצלם בתוך חדר מיון  היית מבין.

אורי מקלב: הרחובות שלנו הופכים להיות חדרי ניתוח וחדרי מיון.

אורי מקלב: למה כשזה קורה ברחוב מותר לצלם?

אורי מקלב: אפשר לצלם כל דבר שלא מזהה את מי שנפגע.

אורי מקלב: אפשר להעצים אירוע, להעצים פיגוע על ידי מלל ועל ידי תמונות שלא פוגעות.

אורי מקלב: איזו זכות יש לנו?

אורי מקלב: מאחורי האנשים האלה יש משפחות.

דוד רותם: הם לא כולם אנשי ציבור.

דוד רותם: יש להם גם איזו שהיא הגנה.

אורי מקלב: מצער שאצל רמון זה קרה.

אורי מקלב: במקרה הזה זאת הייתה דמות מפורסמת.

אורי מקלב: כמו רמון יש עוד רבים שקרה להם אותו דבר.

אורי מקלב: הם פגועים כתוצאה מהפרסום שלא היה, כתוצאה מהתקהלות של עיתונאים.

מאיר שלום: התיקון הזה אמור להשתלב בחוק הגנת הפרטיות על כל ההגנות שבו.

מאיר שלום: יש מענה מסוים לטענות שהועלו בהגנה של עניין ציבורי שמצדיק את הפגיעה.

מאיר שלום: אני רוצה להפריד את הדיון  בין האדם הנפצע לאדם שנהרג.

מאיר שלום: נערכה התייעצות בינינו לייעוץ המשפטי לוועדה.

מאיר שלום: יש לנו עדיין הערות לגבי הנוסח הנוכחי לגבי הפצוע.

מאיר שלום: זה תחת כותרת פצוע.

מאיר שלום: אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שלגבי האדם הפצוע זה לא פרסום שעלול להשפילו ולבזותו, כי אחרת הוא היה נכנס ברישא, זאת אומרת בסעיף 2(4) הקיים היום.

מאיר שלום: אני סבורה שצריך לחדד לעצמנו על מה התכלית, על מה אנחנו מגינים, ורק אז לתפור את ההסדר באופן מאוזן יותר .

מאיר שלום: יש איזון שמופיע בהצעת החוק של חברי הכנסת, שמתייחס לזמן הפגיעה או בסמוך לאחריה.

מאיר שלום: להבנתי זה משקף איזה שהוא איזון בין מצב שתופסים אדם במצב שהוא חסר שליטה למוטיבציה לפרסם את זה.

מאיר שלום: זה מבטא איזה שהוא איזון בין ההגנה על הפרטיות לחופש העיתונות.

דוד רותם: אתם רוצים להוסיף בסוף הסעיף הזה את המילים "באופן שניתן לזהותו"?

נעמה מנחמי: האם את מדברת על כך שהצילום הוא בסמוך לאירוע, או שהפרסום הוא בסמוך לאירוע?

מאיר שלום: הרכיב שהיה רלוונטי הוא הפרסום.

נעמה מנחמי: האם כשאני מצלמת מישהו שנפגע בפיגוע אני לא יכולה לפרסם את זה היום אלא רק בעוד שבועיים, בעוד חודש או בעוד שנה?

נעמה מנחמי: לזה את שואפת?

מאיר שלום: אם זה פרסום שעלול להשפילו, לבזותו זה כבר בדין הקיים אסור.

אורי מקלב: אנחנו קבלנו על הצילום, לא על הפרסום.

אורי מקלב: אפשר להגיד שאדם ברח ממקום פיגוע ואז כשמצלמים אותו אומרים שזה לא במקום הפיגוע אלא 30 מטר אחרי מקום הפיגוע.

אורי מקלב: הכוונה הייתה שבזמן הפיגוע ממש, או בסמוך לזמן שקרה הפיגוע.

אורי מקלב: אנחנו לא מדברים על שצילמו אותו בשיקום או בבית חולים.

אורי מקלב: לזה לא נכנסנו.

אורי מקלב: אנחנו מדברים בזמן הפיגוע, בזמן האסון.

אורי מקלב: הזמן הזה יכול להיות בסמוך למקום האירוע.

דוד רותם: מה זה בסמוך לאירוע?

מאיר שלום: זה נכון שזה מונח עמום, אבל למיטב ידיעתי הוא מופיע בדברי חקיקה אחרים.

דוד רותם: מה זה בסמוך על פי הפסיקה?

נעמה מנחמי: משתנה בהתאם לחוק ולמטריה.

נעמה מנחמי: השאלה למה אתם שואפים.

נעמה מנחמי: אם אנחנו רוצים לכתוב חוקים ברורים, אז בואו נדבר על מקרה קונקרטי.

מאיר שלום: השאיפה שלנו בהקשר של הפצוע היא להכניס איזה שהוא רכיב מאזן.

מאיר שלום: אנחנו חשבנו על רכיב בדומה לרכיב שהוצע בהצעת החוק הפרטית.

מאיר שלום: השאלה על מה אנחנו רוצים להגן בהנחה שהפרסום הוא לא משפיל או מבזה.

דוד רותם: אני רוצה להגן על המסכן שנפצע בפיגוע כך שלא יציגו אותו בעמוד הראשון של כל עיתון, או בפתיחת מהדורת החדשות של רשות השידור.

מאיר שלום: לעד?

דוד רותם: איזה אינטרס ואיזה צורך יש לפרסם את התמונה שלו אחרי שבועיים?

דוד רותם: מה מרוויחים מזה?

דוד רותם: חופש המידע?

דוד רותם: זכות הציבור לדעת?

דוד רותם: האם כאשר אנשים באים למדוד פרוטזות זכות הציבור לדעת עד איפה הפרוטזות מגיעות, אם עד לברך או מעל לברך?

משה גפני: אם הנושא של חופש העיתונות הוא באיזון של שמירת הפרטיות, אז מה זה משנה אם זה באותו יום או בעוד שבועיים?

מאיר שלום: אם הפרסום עלול להשפילו או לבזותו ממילא נכנס.

מאיר שלום: .

דוד רותם: לא. זה לא עשוי להשפילו או לבזותו.

דוד רותם: זה תפס אותו במצב לא נעים.

דוד רותם: אפילו את בוהדנא.

דן חי: לא נעים זה משפיל.

דוד רותם: לא נעים זה לא משפיל.

דוד רותם: זה לא הפך להשפלה.

דוד רותם: האיש הפך לגיבור.

דוד רותם: זה רק רומם אותו.

דוד רותם: אני בטוח שאם היו שואלים אותו הוא לא היה רוצה שיצלמו אותו במצב שהוא היה נתון באותו רגע.

אבי פירסט: במקרה של בוהדנא אני לא בטוח.

אבי פירסט: הוא עשה וי.

דוד רותם: השאלה אם הוא עשה את הוי לצלמים.

אבי פירסט: לצלמים.

דוד רותם: אז שם אין שום בעיה.

מאיר שלום: אני מבינה שהכוונה שלכם כאן היא להגן על אותם רגעים של חוסר שליטה שלי בסיטואציה.

מאיר שלום: אולי הרכיב שהצעתם קשור לצילום.

מאיר שלום: אנחנו חשבנו שיש מקום לאיזה שהוא איזון.

מאיר שלום: התוספת של צולם בישראל זאת תוספת שהיינו מציעים להשמיט.

נעמה מנחמי: זה היה אחד האיזונים שהכנסנו.

דוד רותם: מחקתי את המילים "שצולם בישראל".

נעמה מנחמי: אפשר להבין את הרציונאל.

מאיר שלום: שלא יהיה לנו דין לעניין איפה צולם האירוע.

מאיר שלום: שתהיה קוהרנטיות בחקיקה.

דוד רותם: הם מחויבים לתיאום, לכן חייבים לקבל את זה.

דוד רותם: אני לא אעשה דברים בניגוד לעמדת משרד המשפטים.

מאיר שלום: אני לא בטוחה שפגיעותיו של הפצוע עונה על הסיטואציות שרציתם להגן מפניהן.

מאיר שלום: אם מצלמים רק את פניי, לא מראים את הפגיעה שלי באזור אחר של הגוף אבל ברור שאני בתוך האירוע ואני שרויה בהלם.

מאיר שלום: .

דוד רותם: אם רואים על הפרצוף שלך שאת שרויה בהלם זה חלק מהפגיעה.

דוד רותם: אני לא מחפש רק את הרגליים הקטועות או את חלקי הרגליים שנקטעו ועפו מעבר לכביש.

דוד רותם: גם את הפרצוף של האדם בהלם אני לא רוצה.

מאיר שלום: חשבתי שאולי לא נכון לדבר על פגיעותיו, אלא פשוט על תצלום הפצוע.

מאיר שלום: הייתי מורידה את המילה "פגיעותיו".

נעמה מנחמי: מה שחשבתי עליו כשכתבנו את המילה "פגיעותיו" היה שזאת לא תהיה כל תמונה אקראית.

נעמה מנחמי: כשמצלמים איזה שהוא אירוע מרחוק ונמצאים שם פצועים בשטח, אז לא מצלמים את הפגיעות באופן ספציפי.

שלום מאיר: זה יענה על באופן שניתן לזהותו?

נעמה מנחמי: לי אין התנגדות עקרונית לזה.

נעמה מנחמי: אני חושבת שזה מרע את המצב, כי יצטרכו כל תמונה לוודא.

נעמה מנחמי: אנחנו מדברים על תמונות כלליות.

אריק בכר: אם יש מהומות דמים במיאנמר אני לא יכול לפרסם תמונה משם?

אריק בכר: אפשר לחוקק פה חוקים, אבל אי אפשר לעשות עיתונות ככה.

דוד רותם: הניסוח יהיה כדלקמן: "פרסום תצלום של אדם ברבים בנסיבות שבהן עלול הפרסום להשפילו או לבזותו, או פרסום תצלום של פצוע שצולם בסמוך לאירוע בו נפגע באופן שניתן לזהותו".

דוד רותם: האם הנוסח מקובל?

שלום מאיר: כן.

אבי פירסט: אנחנו מרגישים טוב בדיון הזה מבחינת הטענות שהועלו.

אבי פירסט: אנחנו חושבים שאנחנו משקיעים מחשבה יתירה ומאמץ עליון כדי לא לפגוע.

אבי פירסט: יסכימו כאן כולם שזה כך.

אבי פירסט: יכול להיות שההשתתפות שלנו פה היא באיחור, כי אני עכשיו שומע את הכללים שאני עתיד לפעול לאורם.

אבי פירסט: כעיתונאי שהסתובב די הרבה בשטח בתקופות קשות הכללים האלה הם כמעט בלתי אפשריים, הם כמעט בלתי ישימים, הם חושפים את אנשי התקשורת לתביעות אין סופיות.

אבי פירסט: דברים שהם בגדר אתיקה אתם גוררים לבית המשפט.

אבי פירסט: חברי הכנסת שפה טוענים לא פעם כלפי הדבר הזה, אבל הם בעצמם עושים את אותו דבר.

אבי פירסט: אלה דברים שצריכים להיסגר במסגרת מועצת העיתונות.

משה גפני: מה אנחנו עושים?

אבי פירסט: מדובר בלקחת תחום שהוא מובהק אתיקה וערכים, שזה איך אנחנו לא פוגעים במצולמים ובמרואיינים, לפתחו של בית המשפט.

אבי פירסט: בחקיקה הזאת אתם מובילים את הכל.

אבי פירסט: בואו נעשה דיון בבית משפט.

אבי פירסט: כל מאן דהוא שצולם ולא אהב את התצלום יבוא ויתבע אותנו כי הוא היה במצב של תעוקה נפשית כזאת או אחרת.

אבי פירסט: עכשיו הוא תובע את אותו עיתונאי.

אבי פירסט: חבר הכנסת מקלב, אתה לא יוצא מנקודת הנחה שאנחנו רוצים לפגוע במישהו או שאנחנו עושים את זה באיזה שהוא אופן דווקני.

אבי פירסט: הדיון בסעיפים הפרקטיים והפרגמטיים הוא כמעט בלתי אפשרי.

אבי פירסט: אני לא יכול בתור עורך מהדורה להוציא כל כתב עם איזה שהוא תקנון שילך וישאל האם לגבי אותו אדם זאת תעוקה כזאת, האם האדם חש מבולבל.

אבי פירסט: זה כמעט בלתי הפיך.

דוד רותם: פשוט תטשטש את הפנים שלו.

דוד רותם: זה הרבה יותר פשוט.

דוד רותם: למה לך להסתבך?

אבי פירסט: אנחנו מטשטשים.

אבי פירסט: אם הטשטוש ברשות השידור לא כל כך מוצלח יש לנו ביקורת עליו.

אבי פירסט: זה עלה בדיונים אחרים ובנושאים אחרים סביב האתיקה העיתונאית.

אבי פירסט: אנחנו מנסים לטשטש.

אבי פירסט: יש הוראה לצלם מרחוק.

אבי פירסט: אנחנו באמת מנסים לא לפגוע.

אבי פירסט: יש מצבים בעיתיים שהם לא מוגדרים ולא מובהקים.

אבי פירסט: פה אתם מכניסים את העיתונות, שהולכת לשטח ומתמודדת עם מצבים לא פשוטים, למצב שבו ההתמודדות עם הסיטואציה תפגע בה.

אבי פירסט: אני לא רוצה להשתמש במילים מפוצצות כמו "חופש העיתונות", אבל זה בהחלט פוגע בעבודה שלנו.

משה גפני: אנחנו חושבים שפגיעה בחופש העיתונות זה דבר חמור.

משה גפני: אני רוצה את חופש העיתונות.

משה גפני: העיתונות מאוד מפרגנת לי.

משה גפני: אני בעד העיתונות.

משה גפני: זה לא הדיון שעומד על סדר היום.

משה גפני: אני השתתפתי בכמה דיונים שעניינם היה חופש העיתונות.

משה גפני: אני הסכמתי בוועדת החוקה לפני 3 קדנציות לא לפרסם את מוצאו של אדם.

משה גפני: היו אז עורכי העיתונים.

משה גפני: היה דיון גדול.

משה גפני: הבאתי את מה שאמר חיים צדוק.

משה גפני: לוועדת החוקה לא היה אומץ לחוקק את זה.

משה גפני: היא קיבלה את מה שעורכי העיתונים אמרו.

משה גפני: הם אמרו שהם יישמו את כללי האתיקה אבל הם לא ישמו.

משה גפני: כללי האתיקה של מועצת העיתונות זה בסדר.

משה גפני: אני לא זוכר מקרים רבים שמועצת העיתונות נקטה בצעדים דרסטיים על הפרת כללי האתיקה.

משה גפני: אין לה את היכולת החוקית.

דוד רותם: במה היית רוצה לראות שהם מפעילים את זה?

משה גפני: דיברו על כך שמפרסמים את מוצאו של אדם ללא קשר לעבירה.

דוד רותם: מה זה מוצאו?

משה גפני: לא לכתוב שמי שרצח את אשתו היה עולה מרוסיה.

משה גפני: זה שהוא עולה מרוסיה לא רלוונטי לרצח.

משה גפני: למרות שהעניין של המוצא לא משנה כותבים אותו.

משה גפני: אני הצעתי הצעת חוק.

משה גפני: זה הגיע לקריאה ראשונה.

משה גפני: זה היה בדיון בוועדת החוקה.

משה גפני: אמרו אז עורכי העיתונים ונציגיהם שישבו בוועדה שהם יישמו את כללי האתיקה.

משה גפני: אמרנו שניתן להם שנה.

משה גפני: הם לא ישמו.

משה גפני: אני לא הייתי מזכיר את התלונה שהגשתי למועצת העיתונות.

משה גפני: הם כיבדו אותי מאוד.

משה גפני: התייצבתי שם וטענתי את טענותיי.

דוד רותם: על מה התלוננת?

משה גפני: על הפרה בוטה של כללי האתיקה של מועצת העיתונות על ידי אחד מהכתבים.

דוד רותם: מה החליטה מועצת העיתונות?

משה גפני: כלום.

דוד רותם: זאת אומרת שזאת לא הפרה.

משה גפני: בכל חוק שאנחנו מחוקקים אנחנו עושים את החשבון איך היינו מרגישים במצב הכי קשה שאדם יכול להימצא בו.

משה גפני: זה יכול להיות תאונת דרכים, פיגוע או כל אירוע אחר.

משה גפני: בכל אירוע כזה אנחנו רואים למחרת בעיתונות או בטלוויזיה את התמונה שהחליטו העורכים של העיתון שמאוד חשוב לפרסם, אם זה בגלל סיבות אידיאולוגיות או בגלל סיבות כלכליות.

משה גפני: יכולות להיות שתי הסיבות יחד או כל אחת מהן בנפרד.

משה גפני: התפקיד שלנו כחברי כנסת זה לחשוב על האיזון הזה.

משה גפני: האיזון אומר שזכות הציבור לדעת, שצריך לפרסם את הדברים האלה.

משה גפני: באסון ורסאי היה צריך לפרסם את זה.

משה גפני: זה הרתיע.

משה גפני: לפרסם את ההרוג ואת הפצוע מוסיף אולי עוד אחוז מסוים, אבל השאלה אם האחוז הזה שווה כנגד הפגיעה הקשה שיש במשפחה או בפצוע.

משה גפני: טוענים נגדי שכל דבר אני מוביל לגבהים.

משה גפני: כל דבר קטן שנעשה פה אני הופך למשהו אידיאולוגי גדול.

משה גפני: אל תרוצו לחופש העיתונות.

משה גפני: אנחנו לא שם.

משה גפני: חופש העיתונות נשמר.

משה גפני: אתם יכולים לפרסם את התמונות, אבל תטשטשו את הפנים.

משה גפני: אף אחד לא רוצה שהתמונה שלו תפורסם כשהוא בהלם, כשהוא הרוג או כאשר הוא פצוע במצב קשה.

משה גפני: אף אחד לא רוצה את זה.

משה גפני: רוב האנשים לא רוצים את זה.

משה גפני: מה זה נוגע לחופש העיתונות?

משה גפני: אנחנו לא שם.

משה גפני: אנחנו בהגנה על הפרטיות, בהגנה על המצב הקשה שבו נמצא הפצוע, ההרוג או המשפחה שלו.

משה גפני: אנחנו רוצים להגן עליהם.

משה גפני: אל תרוצו למקום אחר.

משה גפני: יש כללי אתיקה ומוסר.

משה גפני: את האיזונים תפקידה של הכנסת לעשות.

משה גפני: זה לא תפקידה של מועצת העיתונות.

משה גפני: מועצת העיתונות יכולה לקבוע כללים.

משה גפני: אנחנו חושבים שזה הגיע לרמה של חקיקה.

משה גפני: אנחנו חושבים שאין לכם את היכולת לכפות על עורך עיתון שבטוח שאם יפרסמו את הפצוע הזה זה ימכור יותר עיתונים.

משה גפני: הוא יעטוף את זה במעטה אידיאולוגי.

משה גפני: אנחנו חושבים שפה אנחנו צריכים להתערב.

משה גפני: זאת לא פגיעה בחופש העיתונות.

משה גפני: תפרסמו את הכל.

משה גפני: תפרסמו את מהומות הדמים בכל מקום בעולם, אבל  את הפנים החבולות והפצועות תטשטשו.

אריק בכר: השאלה אם רק בישראל.

נעמה מנחמי: ישראל ירד.

אורי מקלב: אנחנו מסכימים שהעורכים הם אנשים טובים, אבל התחרות שאחד מפרסם והשני צריך להראות תמונה יותר מחרידה, יותר מזעזעת זאת בעיה.

אורי מקלב: אתם אומרים שתמונה אחת שווה יותר מאלף מילים.

אורי מקלב: זה נשאר חרוט בזיכרון.

אורי מקלב: אני הייתי בעיריית ירושלים וראיתי פיגועים.

אורי מקלב: התמונות לא החמיאו לאותם אנשים.

אורי מקלב: זה עוד היה בתמונות.

אורי מקלב: מה שראיתי בחיים זה היה אותו דבר.

אריק בכר: מה לגבי כתבים זרים שמצלמים פה ומפרסמים את זה בחו"ל?

אריק בכר: האם זה פוגע בהם?

אריק בכר: אתה תמנע צילום של קורבנות טרור פלסטיני או ערבי כאן, אבל אתה לא תמנע צילום של שוטר מג"ב חובט באלה בפלסטיני.

אריק בכר: זאת בעיה.

אריק בכר: זאת גם תמונה משפילה.

נעמה מנחמי: יש הגנות בחוק.

נעמה מנחמי: דווקא כאן זה ייכנס.

מורן בן ברוך: אנחנו בעד לא לחשוף את מי שנפגע או נפצע, במיוחד באופן מבזה ומשפיל, על אחת כמה וכמה בפגיעות קשות.

מורן בן ברוך: הנוסח כפי שהוא מופיע מעמיד אותנו בבעיה לסקר כמעט כל כתבה.

מורן בן ברוך: אנחנו לא נדע להבחין מה הוא פצוע, במיוחד כשאתם אומרים שזאת יכולה להיות פגיעה רגשית ונפשית.

מורן בן ברוך: יכול מישהו לרוץ עם שריטה קלה על-מנת להגיש עזרה ויצלמו אותו.

מורן בן ברוך: זה חושף את העיתונאים לעבירה פלילית.

מורן בן ברוך: מעצם זה שזה מעוגן דווקא בחוק הגנת הפרטיות אפשר להגיש תביעה אזרחית או פלילית לפי סעיף 6.  אנחנו מאוד מברכים על זה שהוספתם באופן שניתן לזהותו, כי זה באמת מצמצם את הנוסח ומאפשר לסקר עם טשטוש, אבל צריך להגדיר מה זאת פציעה.

מורן בן ברוך: כל אחד יוכל לתבוע ולהגיד שהוא נפגע, שהוא היה פגוע הלם, שהוא נפגע נפשית, או שהייתה לו איזו שהיא שריטה באצבע.

מורן בן ברוך: זה יגרור תביעות.

דוד רותם: כעורכת דין הראש שלך כבר זז לבית המשפט.

דוד רותם: אבי פירסט לא רוצה לצלם ולא רוצה לספר על מישהו שרץ וחצי אצבע ירדה לו.

דוד רותם: לא זה האייטם שלו.

דוד רותם: הוא יודע בדיוק למה החוק הזה מכוון.

מורן בן ברוך: הכוונה שלי היא שבעת שאתה מסקר אירוע כזה ואת מטשטש את הפצועים שנגלים לך לעין, כולל את האנשים המבועתים, יכול לעבור מישהו עם פציעה קלה שעל פניו ייראה שהוא לא נפצע אבל יבוא ויטען שהוא כן נפצע ואז עברנו עבירה לפי חוק הגנת הפרטיות.

נעמה מנחמי: סעיף 6 לחוק מדבר על מעשה של מה בכך.

דוד רותם: זה פותר לנו את הבעיה.

דן חי: יש הגנה שהוא לא ידע והוא לא היה צריך לדעת.

נעמה מנחמי: החוק מעניק לא מעט הגנות בצד הפגיעות שקיימות.

אור רוזנמן: אנחנו רוצים לברך על החוק.

אור רוזנמן: הוא מגלם איזון נכון בין כבוד האדם והנכונות שלנו לא לפגוע בכבודו, לא לפגוע בצלם האלוהים שלו, לבין חופש התקשורת שהוא חשוב מאוד.

אור רוזנמן: אנחנו חושבים שהחוק הזה מהווה איזה שהוא איזון.

אור רוזנמן: אנחנו הוספנו עכשיו את העניין של בסמוך לאירוע.

אור רוזנמן: אני מבין שכאשר מצלמים פצוע שבועיים או שלושה לאחר הפיגוע זה לא חוסה תחת הגנת החוק.

דוד רותם: אם זה יהיה הניסוח הסופי התשובה היא נכונה.

נעמה מנחמי: גם אם תצלם אותו ותפרסם שבועיים לאחר החוק.

נעמה מנחמי: .

אור רוזנמן: הוא לא ייכנס תחת התיקון שלנו כאן.

מאיר שלום: לגבי העניין של תצלום גופת אדם שנהרג.

נעמה מנחמי: (4א) פרסום ברבים של תצלום גופת אדם שנהרג באופן שניתן לזהותו; לעניין פיסקה זו "הסכמה" כאמור בסעיף 1 - הסכמת בן משפחתו, ובלבד שבן משפחה אחר לא התנגד לכך.

נעמה מנחמי: כבר הורדתי את העניין של צולם בישראל שדיברנו עליו קודם.

נעמה מנחמי: הוספנו הגדרה של בן משפחה.

נעמה מנחמי: כרגע הגדרנו את זה כבן זוג, ילד, הורה או אח.

נעמה מנחמי: הוספנו להצעת החוק את סעיף 25(ג), שאמור להסדיר את הנושא של המזור או מה תעשה משפחה במקרה כזה.

נעמה מנחמי: הגדרנו שהמשפחה יכולה לתבוע בשמו או להגיש קובלנה בשמו.

נעמה מנחמי: (ג) בשל פגיעה כאמור בסעיף 2(4א) רשאים בן זוגו, ילדו או הורהו ואם לא השאיר בן זוג, ילדים או הורים – אחיו או אחותו, להגיש תוך שישה חודשים לאחר מותו, תובענה או קובלנה בשל אותה פגיעה.

מאיר שלום: הממשלה תמכה בהצעת החוק בכפוף לתיאום.

מאיר שלום: הממשלה הגישה הצעת חוק בכנסת ה-16 לתיקון סעיף 9 לחוק הגנת הפרטיות.

דוד רותם: יש לך תאריך מתי זה היה?

דורית ואג: זה מה שפוצל?

מאיר שלום: זה מה שפוצל.

מאיר שלום: זה פורסם בהצעת חוק ב-21 בדצמבר 2005.

מאיר שלום: בהצעת החוק הזאת היו כמה נושאים, בין היתר הנושא של הגנה על פרטיותו של נפטר באופן רחב יותר מהמוצע בהצעת החוק הזאת.

מאיר שלום: הוחל על הצעת החוק הזאת דין רציפות.

מאיר שלום: בדיון שנערך בכנסת ה-17 בוועדת חוקה הועלו התנגדויות שונות על ידי המשתתפים בדיון, על ידי חברי הכנסת ועל ידי יושב-ראש הוועדה.

מאיר שלום: חלק מההתנגדויות הן התנגדויות עקרוניות לעצם התפישה שיש לאדם פרטיות לאחר מותו.

מאיר שלום: חלקן מבקשות להתמודד עם הסיטואציות החברתיות האלו בדרך של הגדרת מקרים מסוימים שעליהם ראוי או שמפניהם ראוי להגן.

מאיר שלום: אנחנו סבורים שזה בעייתי לומר שחוק הגנת הפרטיות חל על נפטר בפרסום תמונתו.

מאיר שלום: אנחנו היינו שמחים אם ניתן היה לתת לנו את השהות לעשות את התיאום הזה.

דוד רותם: כמה שנים אתם עוד רוצים?

דוד רותם: אתם מטפלים בזה מ-2005.

דוד רותם: את רוצה שאני אדחה את זה בעוד 5 שנים?

מאיר שלום: לא. אנחנו רוצים שהות לעשות את מה שלא הספקנו לעשות.

מאיר שלום: חשבנו שלפני שיתקיים דיון בוועדה נוכל לעשות את זה.

מאיר שלום: יש את הנושא של סודיות רפואית.

דוד רותם: זה מופיע בחוק שהגשתם ב-2005?

מאיר שלום: הצעת החוק ההיא הייתה כללית.

מאיר שלום: היו הסתייגויות לגביה.

מאיר שלום: אנחנו צריכים ללבן את ההערות.

דוד רותם: מתי הייתה הישיבה האחרונה שעסקו בחוק הזה?

מאיר שלום: ב-2007.

דוד רותם: 3 וחצי שנים לא הספקתם לדון בהשגות ובדברים האלה.

דוד רותם: עכשיו אתם רוצים שאני התייחס לזה ברצינות.

דוד רותם: אם למשרד המשפטים אין זמן במשך 3 וחצי שנים לעסוק בזה, הוא גם לא יעסוק בזה בשנה הקרובה.

דוד רותם: אני אחוקק.

דוד רותם: כל ההסכמות ביניכם לתיאום הן מאוד חשובות, אבל כשאני קובע דיון בוועדה אני מצביע.

אורי מקלב: אפשר לצמצם את הוויכוח על החוק ההוא בכך שזה פוגע במשפחה.

דוד רותם: עד שאני אצביע על החוק הזה אתם תשבו עם משרד המשפטים ותתאמו את מה שצריך לתאם.

דוד רותם: כשיבוא לפה נוסח מוסכם אני אחליט אם אני מסכים לו.

דוד רותם: אני לא מחויב להסכמות שלכם.כמה זמן משרד המשפטים צריך?

מאיר שלום: כמה שאדוני ייתן לנו כדי לגבש עמדה.

דוד רותם: כמה אתם צריכים?

דוד רותם: שנה?

דוד רותם: חודשיים?

מאיר שלום: לא שנה.

דוד רותם: אם אני לא שם לכם קו שום דבר לא נגמר.

דוד רותם: אני מצטער שאני בא אלייך בטענות, אני לא מתכוון אלייך, אבל אני פשוט יודע איך זה עובד אצלכם.

דוד רותם: כשצריך לדון בדיור הצבאי אז דוחים את הדיון לעוד חודשיים וחצי כי עוד לא תיאמו.

מאיר שלום: אנחנו לא צריכים שנה.

מאיר שלום: גם ועדת החוקה העלתה שאלות בדיון.

דוד רותם: זה היה ב-2007.

דוד רותם: מאז 2007 הלכתם לישון עם החוק הזה.

דוד רותם: לא דנתם בהשגות שעלו.

דוד רותם: אני מניח שנוח לא להתעסק עם חקיקה.

מאיר שלום: משהנושא עלה  בהצעת החוק הפרטית סברנו שנכון לדון בזה.

מאיר שלום: לא נכון להכיר רק בזכות לפרטיות של נפטר ברזולוציה הזאת.

דוד רותם: הדיון הזה יידחה.

דוד רותם: אני אקבע אותו במחצית דצמבר.

דן חי: לאחר הדיון ההוא שהיה ביוני העברנו הצעה באוגוסט שמתחשבת בכל ההערות שעלו בוועדה.

דן חי: אני חושב שעשינו להם את העבודה בעניין הזה.

דן חי: בשבוע שעבר נפטר השחקן עמוס לוין.

דן חי: כולנו ראינו את הכותרות בעיתונים על כך שעמוס לוין נפטר מסרטן.

דן חי: כל זמן שהוא היה בחיים אף אחד לא כתב שהוא חולה סרטן.

דן חי: ברגע שהוא עצם את עיניו זה היה מותר.

אורי מקלב: הוא לא אסר לפרסם את זה אחרי שהוא נפטר.

דן חי: יכול להיות שהוא אסר, יכול להיות שלא, אנחנו לא יודעים.

אורי מקלב: הוא ביקש לא לפרסם שהוא חולה.

אורי מקלב: הוא לא ביקש לא לפרסם שהוא נפטר.

דן חי: אנחנו מכירים את הסיפור של עפרה חזה שלא רצתה אחרי מותה שיידעו ממה היא נפטרה.

דן חי: זאת שאלה שצריכה לעלות לדיון וצריכים להביע לגביה עמדה.

דן חי: היא יכולה להיות לכאן או לכאן.

דן חי: כשעוסקים בשאלה של פרטיות הנפטר אין מחלוקת על כך שהחוק היום לא עוסק בזה.

דן חי: כשעוסקים בשאלת פרטיות הנפטר הוועדה צריכה להביע את דעתה לכל הרוחב, במיוחד לתחומי הסודיות שהם התחומים הכי רגישים.

דן חי: היה לא מזמן פסק דין בבית המשפט המחוזי בבאר שבע שעסק בצילום סרט של אדם שהוא כבר לא בחיים מקיים יחסי מין ומביע את דעתו על הצוואה שלו.

דן חי: היורשים רצו להציג את זה כראיה בבית משפט, אבל בית המשפט לא התיר את זה, הוא אמר שזה פוגע בפרטיות של הנפטר.

דן חי: הוא טעה.

דן חי: אין לנפטר זכות לפרטיות.

דן חי: צריך לתת את הדעת על מצבים כאלה שיכולים להיות רגישים.

דן חי: צריך לתת לזה מבט יותר רחב.

דוד רותם: פגיעה בחופש העיתונות כמו שאתה רוצה זה רק בהצעת חוק של משרד המשפטים.

דוד רותם: הם צריכים להיות היוזם.

דוד רותם: למה אני צריך להיות היוזם?

דן חי: בהצעה שצירפנו יש התייחסות לכל הדברים האלה.

דוד רותם: אני מקווה שזה יעזור למשרד המשפטים להכין את עמדתו.

דן חי: העיקר זה הסודיות.

דן חי: לפעמים אדם רוצה שהסודות ייקברו יחד איתו.

דן חי: על זה צריך לתת את הדעת.

דוד רותם: תודה רבה.