ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 290, 2010-10-25 12:00

זבולון אורלב: חברים, נשיאות הכנסת אישרה בקשה של חבר הכנסת ברכה, לקיים דיון מהיר באי-קליטת תלמידים במסגרת חינוכית בנגב.

זבולון אורלב: חבר הכנסת ברכה, בבקשה.

זבולון אורלב: מסגרת הדיון שלנו היא כשעה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת טלב אלסאנע, רבותיי האורחים ממשרד החינוך וגם מהנגב.

מוחמד ברכה: הנושא המדובר הוא מדובר על 350 תלמידים, אדוני היושב-ראש, שנותרו ללא מסגרת לימודים, הם לא נמצאים בבית-ספר.

מוחמד ברכה: והעניין הוא בכך שהם גרים ביישוב בלתי מוכר, סוואווין קוראים לו ומשרד החינוך שלח אותם לשגב, לכפר שגב שלום, על-מנת שילמדו שם ומערכת החינוך בשגב שלום קלטה את התלמידים לאורך שנים, קלטה את התלמידים לאורך שנים ובתקופה האחרונה נוצר מצב שהמועצה בגלל קשיים, וגם בגלל סיבותיה היא, וגם ועד ההורים בשגב שלום, אינו יכול לקלוט את התלמידים.

מוחמד ברכה: ולכן, מי שהתחיל באחת מהחטיבות – הוא ממשיך.

מוחמד ברכה: אבל אלה שנכנסים חדשים, זאת אומרת גן וכיתה א' וכיתה ז', שזה חטיבת ביניים ו- י' שזה תחילת תיכון, לא מקבלים אותם, שזה 350 תלמידים.

זבולון אורלב: רוצים שהם ילמדו באבו באסמה.

מוחמד ברכה: אומרים להם.

זבולון אורלב: אומרים להם ללמוד באבו באסמה.

מוחמד ברכה: שזה גם מקום מרוחק, וזה גם כן מפריד בין הילדים של אותה משפחה, וגם מערכת הסעה וכו' וכו'.

מוחמד ברכה: אבל זה לא העניין.

מוחמד ברכה: היום שמעתי שמשרד החינוך אומר שזה לא האחריות שלו, אלא אחריות הרשות המקומית.

מוחמד ברכה: הפרדוקס הוא שלכפר סוואווין אין רשות מקומית, כי זה כפר בלתי מוכר, המדינה לא מכירה בו ככפר מוכר שיש לו מועצה מקומית ומשרד החינוך אומר שהאחריות היא על השלטון המקומי או על הרשות המקומית.

מוחמד ברכה: זה דבר בלתי מתקבל על הדעת.

מוחמד ברכה: אני חושב שהזמן שעבר מאז תחילת שנת הלימודים זה קרוב לחודשיים, חודש ו- 25 ימים, זה מצב שפשוט אף אדם, אף נבחר ציבור, אף אדם בעמדה אחראית, לא יכול לקבל את המצב.

מוחמד ברכה: אני עכשיו בא מהפגנה של התלמידים שמפגינים כאן מול הכנסת והקריאה היחידה שלהם – תנו לנו ללמוד, תנו לנו מקום ללמוד.

מוחמד ברכה: ואני מקווה שוועדת החינוך ובשיתוף אנשי משרד החינוך היום ייתנו תשובה.

מוחמד ברכה: אני לא יכול לקבל, אדוני היושב-ראש, רבותיי, אנשי משרד החינוך, שום תשובה זולת מה עושים מחר, כדי לקלוט את התלמידים האלה בבית-הספר ואי-אפשר ואני גם לא מקבל שום הצדקה שזה אחריות הרשות המקומית, לא בבאסמה ולא בשגב שלום ולא בשום מקום.

מוחמד ברכה: אני חושב שיש מקום לחפש פיתרון בשני מסלולים, מסלול מיידי של בניינים יבילים של שלושה חדרים או ארבעה, שכבר עכשיו, בתוך כמה ימים, יתחילו ללמד בהם, ובמהלך שנת הלימודים הזו, עד ה- 1 בספטמבר, ידווחו לוועדת החינוך מה הפיתרון הקבוע לגבי התלמידים האלה ביישוב הבלתי מוכר, סוואווין.

מוחמד ברכה: אבל המצב הנוכחי לא סובל עוד לגלגל אותם לבאסמה, או לשגב שלום או לאן שלא יהיה.

מוחמד ברכה: זה דבר שלא מתקבל עת הדעת.

מוחמד ברכה: לכן, אני מבקש תשובה בשני המסלולים – המסלול של הפיתרון המיידי של שלוש כיתות, בניינים כיתות יבילים ויש לכם עד ה- 1 בספטמבר כדי לתת פיתרון קבע.

מוחמד ברכה: אני אומר מעבר לזה, המצב הנוכחי, יש בו מעין עבירה על החוק.

זבולון אורלב: ודאי, תלמידים לא לומדים זה עבירה על החוק.

מוחמד ברכה: זו עבירה על החוק.

מוחמד ברכה: וזה לא אשמת ההורים, וזה לא אשמת המועצה באסמה וזה לא אשמת שגב שלום, זו אשמת משרד החינוך ויכול להיווצר מצב, אבל אני גם לא רוצה להגיע לזה, אני רוצה את ספסל הלימודים ולא רוצה תביעות מבית-המשפט, שהתלמידים האלה יתבעו את משרד החינוך על אי-קיום חוק חינוך חובה.

מוחמד ברכה: ואני באמת לא חושב שזו ההמלצה הראשונה.

מוחמד ברכה: ההמלצה הראשונה שלנו היא מה עושים מחר, כדי שהתלמידים ילמדו ומה עושים בפתיחת שנת הלימודים הבאה, כדי להגיע לסידור קבוע לגבי מערכת החינוך שם.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

זבולון אורלב: אני קודם כל רוצה לדעת אם אני הבנתי נכון.

זבולון אורלב: אם הבנתי נכון, עד עכשיו כל הילדים שנמצאים כרגע בחוץ, מקום הלימודים שלהם, עד שנת הלימודים, עד סוף שנת הלימודים הקודמת, אזור הרישום של כל הילדים האלה היה בשגב שלום.

מוחמד ברכה: נכון.

זבולון אורלב: משנת הלימודים הזו, החליט מי שהחליט, תכף נברר רשות מקומית או משרד החינוך, שעכשיו משנים את אזורי הרישום, יש כאלה שילמדו בשגב שלום ויש כאלה, בעיקר בהתחלת השכבות השונות, כלומר א', חטיבת ביניים וכו', כלומר לא ילדים שכבר בין-כה לומדים, הם ילמדו באזור רישום אחר, באבו באסמה.

זבולון אורלב: אם הבנתי נכון.

זבולון אורלב: זאת הבעיה כרגע ואותם ילדים אומרים – לא, אנחנו כולנו רוצים להמשיך ללמוד, איפה שהאחים שלנו, אל תשנו לנו את אזור הרישום.

מוחמד ברכה: ביישוב שלהם.

זבולון אורלב: אל תשנו לנו את אזור הרישום שלנו.

זבולון אורלב: אם הבנתי.

מוחמד ברכה: או ביישוב שלהם, גם אם הוא בלתי מוכר, היו דברים מעולם, שבתי-ספר הוקמו ביישובים בלתי מוכרים.

זבולון אורלב: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות לחברי מוחמד ברכה שיזם את הדיון ולדעתי הוא הציג את העניין בצורה מאוד מפורטת ועניינית.

טלב אלסאנע: אני אוסיף בקצרה.

טלב אלסאנע: מזה שנים המועצה המקומית שגב שלום עושה שירות, היא לא חייבת, כי אלה לא תושביה, אבל היא מעניקה שירות לתלמידים של יישוב סוואווין ללמוד במועצה המקומית שגב שלום.

זבולון אורלב: איך קוראים ליישוב?

טלב אלסאנע: סוואווין.

טלב אלסאנע: ולכן צריך להודות להם.

טלב אלסאנע: אני, לדעתי, היישובים הבדווים המוכרים צריכים לתת שירות לתושבים ולתלמידים והמדינה צריכה להעניק את השירות של החינוך לתושבי היישובים הלא מוכרים, בתוך היישובים הלא מוכרים.

טלב אלסאנע: זו דעתי היום.

טלב אלסאנע: אבל מזה שנים קיים מצב וסטטוס-קוו מסוים, שהתלמידים של היישוב הזה לומדים בשגב שלום.

טלב אלסאנע: בתחילת השנה היתה שביתה ביישוב שגב שלום, אני מאמין שראש המועצה התייחס לדברים, והיה פיתרון.

טלב אלסאנע: והפיתרון שהיה, שפתרו בעיה של שגב שלום וטוב שפתרו את הבעיה בשגב שלום, אבל יצרו בעיה לתלמידים כאן.

טלב אלסאנע: אז היה פיתרון שיצר בעיה ולא נתנו דעתם לרצון של התושבים.

זבולון אורלב: תסביר לי, מה הבעיה להקים בית-ספר חדש באבו באסמה, מה הבעיה?

טלב אלסאנע: זה בדיוק העניין.

טלב אלסאנע: לדעתי, זה הפיתרון.

טלב אלסאנע: זה מה שאני חשבתי ולכן אני נפגשתי עם המועצה האזורית אבו באסמה, יחד עם הוועד המקומי ואנחנו נתנו להם את ההצעה הזו ואמרנו – אפשר להקים מבנים יבילים, כמו שאמר חברי מוחמד ברכה.

טלב אלסאנע: אם אנחנו במקום להסיע עוד תלמידים, נסיע ארבעה חמישה מורים ונפתור את הבעיה שנותנים את השירות לתלמידים בתוך המועצה האזורית אבו באסמה.

זבולון אורלב: בלבלת אותי לחלוטין.

זבולון אורלב: אני הבנתי שזה מה שעשה משרד החינוך.

טלב אלסאנע: לא, לא.

זבולון אורלב: הילדים שלא גרים בשגב שלום, לא ילמדו יותר בשגב שלום אלא ילמאו באבו באסמה.

טלב אלסאנע: המועצה האזורית אבו באסמה, יש לה כפל תפקידים.

טלב אלסאנע: המועצה האזורית אבו באסמה יש לה יישובים ששייכים למועצה האזורית אבו באסמה, ויש לה אחריות למתן שירותי חינוך לכלל האוכלוסייה.

זבולון אורלב: גם ביישובים הלא מוכרים.

טלב אלסאנע: גם ביישובים הלא מוכרים, שהם לא נמצאים במסגרת יישובי הקבע המוכרים.

טלב אלסאנע: זאת אומרת, היא פועלת בשני כובעים, בכובע אחד בתור רשות מקומית ובתור נותן שירות לתושבים שהם נמצאים מחוץ לכל יישוב שהוא מוכר.

טלב אלסאנע: היישוב סוואווין נמצא באחריות אבו באסמה, תחת הגדרת מתן שירותי חינוך, במסגרת מה שהיה הרשות לחינוך לבדווים שהיום באחריותו של חנן אפוטה.

זבולון אורלב: משרד החינוך רוצה שסוואווין ילמד באבו-באסמה, אז מה הבעיה?

טלב אלסאנע: אל"ף עניין של המרחק, עניין הכרוך גם בכבישים.

טלב אלסאנע: מדובר ב- 350 תלמידים מדובר ב- 80 ילדים בגנים ו- א'.

זבולון אורלב: כל ה- 350 ילדים הם מסוואווין?

טלב אלסאנע: כן, כן.

טלב אלסאנע: אני אגיד לך, אם מקימים שם, הם התייחסו לדברים.

טלב אלסאנע: ויש להם רשימה של תלמידים, רשימה שמית, 80 תלמידים, אפילו יותר, כיתות גן ו- א'.

טלב אלסאנע: ואז ההצעה היתה, מה הבעיה, הרי מקימים, יש היתרים חריגים.

טלב אלסאנע: הקימו ביישובים הלא מוכרים, ביישובים הלא מוכרים 16 בתי-ספר, עד כיתה ט', קיימים.

טלב אלסאנע: אנחנו לא ממציאים את הגלגל.

טלב אלסאנע: מה צריך?

טלב אלסאנע: קצת רצון.

טלב אלסאנע: אז היתר חריג.

זבולון אורלב: אתה בעד להקים בתי-ספר ביישובים לא מוכרים-?

טלב אלסאנע: כאשר יש מספר של 1,000 תלמידים, כן, אני בעד, ודאי שאני בעד, ודאי.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, אני חושב שחובת המדינה על-פי חוק להעניק חינוך והיו דברים מעולם.

טלב אלסאנע: צריך להעניק את החינוך וצריך לספק את השירות בזמן ובמקום.

טלב אלסאנע: בגדה המערבית נותנים ל- 20 בתים, מבנים, ומקימים.

זבולון אורלב: שם מאוד מקפידים לא להקים.

טלב אלסאנע: אני לא רוצה לבלבל, אבל ראיתי ששם מקימים.

מוחמד ברכה: החוק הישראלי לא חל שם, אנחנו מדברים על מקום שחל בו החוק הישראלי, תעזוב את זה, אין מה להשוות.

טלב אלסאנע: כן.

טלב אלסאנע: אל"ף, חובת המדינה לתת חינוך ולספק חינוך לתלמידים, אין על זה מחלוקת.

טלב אלסאנע: בי"ת, יש תקדימים שיוקמו בתי-ספר ביישובים המוכרים, גימ"ל, לדעתי, אילו היתה שביתה של חודשיים בכל בית-ספר ובכל יישוב יהודי, היו מקימים ומרעישים עולמות.

טלב אלסאנע: זה יום, כל יום זה עבירה, כל יום זה הפרה, כל יום זה אובדן זמן לימוד חשוב ולכן הוועדה היום, לדעתי, צריכה לצאת עם פיתרון.

זבולון אורלב: תודה.

זבולון אורלב: חבר הכנסת בארכה, תעזור לי שיהיה נציג אחד או שניים.

מוחמד ברכה: שניים.

זבולון אורלב: תקבע שניים, שהם יציגו את הבעיה.

מוחמד ברכה: שלושה.

זבולון אורלב: אבל תגיד להם שאם רוצים שהכנסת תדון ותקבל החלטה, הם צריכים לדבר לעניין ולקצר.

עטיה אלעסם: אני מוועדי ההורים בנגב ופורום חינוך לערבים הבדווים בנגב.

זבולון אורלב: אתה מדבר בשמם של ההורים?

עטיה אלעסם: אני מדבר גם בשמם של ההורים בסוואווין, כן.

עטיה אלעסם: קודם כל, אני רוצה להגיד שכולנו יודעים שחובת משרד החינוך לספק חינוך לכל הילדים במדינה, איפה שהם נמצאים.

עטיה אלעסם: בשגב שלום לומדים 6,000 תלמידים, כשמספר התלמידים עולה על מספר התושבים, לכן בבוקר, כשאתה נכנס לשגב שלום או בערב, כשאתה יוצא, יש פקק מהאוטובוסים, מאות אוטובוסים נכנסים, מאות אוטובוסים יוצאים, וזה יוצר גם חיכוכים בין אוטובוסים וזה בעיה בעצמה.

עטיה אלעסם: ועד ההורים של שגב שלום משנה שעברה כתב מכתבים ושלח אותם לכל הגורמים שאנחנו בשנה הבאה לא נוכל לקבל תלמידים מהכפרים הלא מוכרים, במיוחד מכביש דימונה באר-שבע, כביש 25.

עטיה אלעסם: לצערי הרב, לא התייחסו לא העניין הזה.

מוחמד ברכה: מתי שלחו?

עטיה אלעסם: בתחילת השנה שעברה.

מוחמד ברכה: תחילת שנת הלימודים הקודמת?

עטיה אלעסם: הקודמת, כן.

עטיה אלעסם: התלמידים, כששלחו אותם השנה, ועד ההורים השבית את כל התלמידים, 6,000 תלמידים הושבתו ואז היה פיתרון שהגיעו אליו עם משרד החינוך, עם המועצה המקומית שגב שלום, עם מועצה אזורית אבו באסמה, שכיתה א' וגנים ו- י', השנה לא ילמדו בשגב שלום ונוצר המצב של התלמידים שקרוב ל- 85 תלמידים בגילאי א' וגן מסוואווין, שאין להם מסגרת לימוד בכלל.

עטיה אלעסם: אנחנו פנינו לכל הגורמים שם ומחפשים את הפיתרון הכי מתאים לתלמידים.

זבולון אורלב: אם אני מבין נכון, מציעים להם ללמוד בגני ילדים ובכיתה א', באבו באסמה.

עטיה אלעסם: זה אבו באסמה, נכון, מציעים להם, אבל המרחק של אבו באסמה הוא מרחק עצום.

זבולון אורלב: מה המרחק?

עטיה אלעסם: המרחק יותר מ- 20 ק"מ, לכל כיוון, וזה כרוך בהסעות בתוך השטח.

זבולון אורלב: מה המרחק לשגב שלום?

עטיה אלעסם: המרחק לשגב שלום בערך 12 ק"מ.

זבולון אורלב: כלומר, ההבדל בין 12 ק"מ ל- 20 ק"מ?

עטיה אלעסם: כן.

עטיה אלעסם: גם שגב שלום זה מרחק גדול.

עטיה אלעסם: אבל הפיתרון שאנחנו מציעים הוא להקים גנים וכיתות א' בסוואווין, שזה חוסך את כל ההסעות לשגב שלום.

עטיה אלעסם: להקים בית-ספר בסוואווין, בית-ספר צומח, לכל התלמידים.

עטיה אלעסם: כי באזור שם, חוץ מתלמידי סוואווין, יכולים ללמוד בו עוד 500 תלמידים, זאת אומרת בית-הספר יכול להגיע ל- 800 תלמידים בשנה אחת, והמדינה יכולה לחסוך מאות אלפי שקלים מההסעות.

עטיה אלעסם: אומרים שזה כפר לא מוכר, לא בונים בו, אבל משרד החינוך ומשרד הפנים בנה את כל בתי-הספר בכפרים הלא מוכרים, לפני שיכירו בהם.

עטיה אלעסם: יש גם כן בתי-ספר, נמצאים היום, בכפרים לא מוכרים.

עטיה אלעסם: אז אנחנו אומרים – להביא את החינוך לילדים, כשיגיעו להסדר, יפנו את הכפר או ישאירו את הכפר, יפנו את הכפר – יפנו את בית-הספר, ואם יכירו בכפר – ישאירו את בית-הספר בתוך הכפר.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: מי עוד דובר?

חאלד אל-עסם: אני מכפר סוואווין.

חאלד אל-עסם: יש לי ארבעה ילדים, לומדים בכיתת גן ו-א'.

זבולון אורלב: ארבעה ילדים בגן ו- א'?

זבולון אורלב: תאומים?

חאלד אל-עסם: לא תאומים.

זבולון אורלב: משתי נשים?

חאלד אל-עסם: כן.

חאלד אל-עסם: ויש לנו יותר מ- 350 ילד.

זבולון אורלב: רק אם יש לך מה להוסיף, את זה כבר אמרו.

חאלד אל-עסם: יש לי מה להוסיף.

חאלד אל-עסם: אנחנו גרים שבעה קילומטרים בתוך הכפר, הילדים שלנו, שיוצאים גם בדרך לשגב שלום, הם יוצאים לפני השעה שבע בבוקר, בגלל הדרך.

קריאה: הכוונה היא שבעה ק"מ מהכביש הראשי, בדרך עפר.

זבולון אורלב: כן, הבנתי.

זבולון אורלב: הבנתי.

חאלד אל-עסם: כן, שבעה ק"מ, וזה לוקח שעה נסיעה ועכשיו, בהתחלת השנה, לא מקבלים את הכיתת גן ו- א' בבית-הספר.

חאלד אל-עסם: אבו באסמה מציעה לנו פתרונות שייקח אותם לבית-ספר לעסם, זה מרחק מעל 20 ק"מ, זה שעה, שעה ומשהו נסיעה.

חאלד אל-עסם: יותר משעה נסיעה.

זבולון אורלב: אני מבין שההבדל בין 12 ק"מ ל- 20 ק"מ, על הכביש, הרי המרחק פנימה, צריכים לעשות בכל מקרה, גם אם נוסעים לשגב שלום וגם אם נוסעים לאבו באסמה, כל השאלה כמה קילומטרים עושים עוד על הכביש, עוד שמונה ק"מ על הכביש.

חאלד אל-עסם: בשגב שלום זה 12 לבית-ספר להסם זה מעל 20 ק"מ.

זבולון אורלב: מי עוד רוצה לומר משהו?

אלווקיר אברהים: אני ראש מועצת הכפרים הלא מוכרים בנגב ואני חושב שהגיע הזמן שכולם, גם במשרד החינוך, גם במדינה וגם מי שהולכים כל יום לכנסת, לבזבז יותר כסף, אז הגיע הזמן שבמקום לעשות הסעות ומיליוני שקלים, אנשים משלמים, המדינה משלמת, מיליוני שקלים, לעשות לכפר הזה בית-ספר בתוך הכפר, כי ממילא המתכננת של המינהל או המתכננת של מטרופולין באר-שבע, היא אמרה שגם לכפר הזה יש סיכוי שהוא כבר יקום, אם עוד כפר חשם זאנה ביחד, היא ממליצה גם להקים כפר שם.

אלווקיר אברהים: אז אם היא ממליצה גם להקים כפר שם, אני חושב שהיום כולם יהיו בדעתי שאפשר להקים שם בית-ספר ולהתחיל לפחות במשהו לשים כמה קרוואנים, לכיתה א' וגנים ולהמשיך עם הילדים הגדולים האלה להסעות, אין לנו בעיה עכשיו ובשנה החדשה יהיה להם בית-ספר ואין שום סיבה שלא יהיה להם בית-ספר, במיוחד שהמתכננת מציעה שיקום שם כפר, עם חשם זאנה.

אלווקיר אברהים: אז כל מה שאנחנו עושים היום ורצים ומונעים מזה, זה פשוט מאוד חבל, גם על הכסף, גם של ההסעות וגם על הטרטור של התלמידים שלא לומדים ומי כמוך יודע שזו באמת עבירה אם הילדים לא לומדים וכבר חלפו חודשיים.

אלווקיר אברהים: אנחנו לא מאשימים אף אחד היום, אבל אנחנו רוצים לצאת מפה, כולנו זקוקים למשרד החינוך, אבל יש גם שותפים אחרים.

אלווקיר אברהים: שותפים אחרים שמונעים גם ממשרד החינוך לעשות את הדברים האלה וזה מינהל מקרקעי ישראל והחבר'ה שם בבאר-שבע, יש לנו מדיניות, איך אומרים?

אלווקיר אברהים: אחרת מירושלים.

אלווקיר אברהים: אנחנו נמצאים בזווית דרומית ויש לנו חוקים משלנו, מה שנקרא.

אלווקיר אברהים: משרד הפנים עוצר אותנו גם לשים קרוואנים, לשים אותם זמניים בשטח, ולא יכול להיות ולא יעלה על הדעת ואין בזה שום עבירה במדינה ואף חוק שלא ייתן לילדים האלה קרוואנים שילמדו עד שיפתרו את הבעיה של הלימודים.

אלווקיר אברהים: אני רוצה לראות אם זה היה כפר של לא בדווים בנגב, כפר של שכנים יהודיים, מה היה קורה היום אם היו במשך חודשיים לא לומדים.

אלווקיר אברהים: כל העולם היה עומד על הרגליים.

אלווקיר אברהים: אבל אנחנו רוצים להיות אזרחים שווים, גם בלימודים ואנחנו רוצים באמת להיות שווים ומגיע לנו.

אלווקיר אברהים: אנחנו לא מטילים את האחריות על אף אחד, אלא פשוט על המדיניות שנמצאת היום ואני מקווה שבאמת יקימו לנו בית-ספר ויפתרו את הבעיה.

אלווקיר אברהים: תודה לכולם.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: משרד החינוך.

ניר שמואלי: שלום, צהריים טובים.

ניר שמואלי: שמי ניר שמואלי, אני סגן מנהל מחוז דרום, מתנצל בשם אמירה שנבצר ממנה להגיע אבל אני בקי מאוד בנתונים אז אני אשתדל בקצרה לענות.

זבולון אורלב: היא דיברה אתי והיא אמרה לי שהיא הסמיכה אותך ואתה עם מלוא הסמכויות שלה.

מוחמד ברכה: מבחינת הסמכויות, תמיד יש לי סמכות.

ניר שמואלי: אז קודם, אכן, העובדה הנכונה שיישובי הקבע קלטו הרבה מאוד שנים ילדים מאבו באסמה, עד שלהי 2004, שהוקמה המועצה האזורית אבו באסמה, כדי לבחון את האפשרות להתחיל בהכרה של יישובי הקבע ואכן מ- 2004 ועד היום, הצלחנו להקים מספר יישובי קבע, ביניהם אבו קרינת, אוואשלה, בירחן, מולדאן, בטין ואל-סייד, ואני מניח שבתכנון יהיו יישובים נוספים.

ניר שמואלי: באותם מקומות שהקמנו את היישובים, משרד החינוך לא עיכב לרגע תקציב לבניית בתי-ספר וגני ילדים.

ניר שמואלי: את זה אפשר לבדוק נתונים, יש גם תמונות, בתי-ספר יפהפיים.

ניר שמואלי: בית-הספר האחרון שנבנה תיכון זה בית-ספר אום-בטין, שהחזות שלו אפילו נראית כמו מכללה, יופי של בית-ספר.

ניר שמואלי: מבחינת משרד החינוך, איפה שהוקם יישוב קבע, מבחינתנו אנחנו מייד לא עיכבנו תקציב, יושב פה גם איש מיפוי, אודי שפירא, מבחינת התוכניות שלנו, תקצבנו את כל התוכניות.

ניר שמואלי: אין היום תוכנית שיושבת במינהל הפיתוח, שלא מתוקצבת ביישוב אבו באסמה.

ניר שמואלי: יתרה מזאת, אנחנו הגדלנו והחל משנת 2007, אנחנו עיגנו את כל נושא התקצוב של אבו באסמה בהחלטת ממשלה.

ניר שמואלי: זאת אומרת, מבחינת התקצוב, אין שום בעיה למשרד החינוך לתקצב מוסדות חינוך בבניית קבע ביישובי הקבע.

ניר שמואלי: עובדה נוספת שאני מבקש פה להציג בפני החברים פה, שהחל מהקמתה של אבו באסמה, אנחנו נמנענו מלהקים בתי-ספר ביבילים.

ניר שמואלי: מה שקרה, מהקמתה של אבו באסמה, כי זו היתה התכלית שלה, המרכזית, אנחנו הקמנו בית-ספר אחד, אפשר לבדוק את זה, בית-ספר אל עזזמה ג', דרומית לשגב שלום, בשל העובדה ששני בתי-הספר – אל עזזמה א' ואל עזזמה ב' כבר התרבו בתלמידים, כל בית-ספר הגיע בסביבות אלף תלמידים ולכן הפיתרון שהוצג על-ידי אבו באסמה זה הקמת בית-ספר נוסף.

ניר שמואלי: זה בית-הספר היחידי שהחל מהקמתה של אבו באסמה שהוקם ביבילים.

מוחמד ברכה: בפועל, קיימת האפשרות.

ניר שמואלי: לגבי האפשרות.

ניר שמואלי: לגבי אפשרות.

ניר שמואלי: מבחינתנו, כמשרד חינוך, יש היום מועצה שאמורה לטפל בכל נושא ההתפתחות של בתי-הספר במגמה של בניית בתי-ספר של בניית קבע של בתי-ספר באבו באסמה.

ניר שמואלי: אם וכאשר תמצא לנכון המועצה האזורית אבו באסמה שיש צורך אמיתי לשנות את המדיניות שבזמנו כולם הסכימו עליה – משרד החינוך, מינהל מקרקעי ישראל, משרד הפנים, מנהלת הבדווים וכולם, שעושים רגע עצירה וחושבים לגבי המקרה שמונח לפנינו, משרד החינוך פתוח לחשיבה בעניין הזה.

ניר שמואלי: אנחנו לא סבורים כרגע, אנחנו סבורים שיש לעשות מאמץ להקים את יישוב הקבע באזור שמדברים התושבים ולאו דווקא את בית-הספר.

זבולון אורלב: לא הבנתי, ניר.

זבולון אורלב: אתם שוחים בחומר, אני היחידי פה שעוד לא יודע את הכל.

זבולון אורלב: ברמה העובדתית.

זבולון אורלב: אני לא הבנתי.

זבולון אורלב: מה קרה בראשית שנת הלימודים הנוכחית?

זבולון אורלב: אני מבין שעד שנת הלימודים הנוכחית, כל הילדים של סוואווין למדו בשגב שלום.

ניר שמואלי: קבוצה, כן.

ניר שמואלי: הקבוצה, הכפר המדובר, למד בשגב שלום, כי מבחינתנו, בהסדר שהיה שנים רבות קודם לכן, שגב שלום קלט אותם.

זבולון אורלב: את היישובים הלא מוכרים.

זבולון אורלב: ועכשיו מישהו שינה את המיפוי?

ניר שמואלי: ב- 21 לספטמבר נחתם הסכם בין מועצה אזורית אבו באסמה למועצה מקומית שגב שלום, יושב פה גם ראש המועצה של שגב שלום, הסכם שבו יש הסכמה שכיתות בברקה, זה תיקון קל, כיתות גן, א' ו- י', בלבד, חדשים, תלמידים חדשים, לא ישובצו ביישוב שגב שלום.

מוחמד ברכה: וזה יצר את הבעיה.

ניר שמואלי: שאר התלמידים, על הרצף החינוכי, ממשיכים את לימודיהם.

ניר שמואלי: אבו באסמה, כרשות שמטפלת גם בפזורה וגם ביישובי הקבע, בתוך התוקף שניתן לה בהסכם שנחתם עם משרד החינוך, לקחה על עצמה ואפשרה ונתנה שתי הצעות לקבוצת ההורים.

ניר שמואלי: האפשרות האחת זה בית-ספר אל עסם ב' והאפשרות השנייה זה בית-ספר אל מוסטקבל.

מוחמד ברכה: אל עסם ב' ומוסטקבל איפה?

ניר שמואלי: באבו באסמה.

ניר שמואלי: אנחנו מבחינתנו, לגבי המרחקים, קצת חלוקים עם החברים פה.

זבולון אורלב: בראשית שנת הלימודים הנוכחית, רק ב- 21 לספטמבר?

ניר שמואלי: כן.

זבולון אורלב: נחתם הסכם ועל-פי ההסכם הזה הילדים של סוואווין צריכים ללמוד איפה?

ניר שמואלי: התלמידים החדשים של סוואווין, ניתנו להם שתי אופציות.

ניר שמואלי: האופציה האחת זה בית-ספר אל עסם ב' ומוסטקבל.

זבולון אורלב: איזה יישוב?

ניר שמואלי: אבו באסמה.

ניר שמואלי: שני המוסדות האלה הם מוסדות של מועצה אזורית אבו באסמה, עם הסעה מסודרת והכל, כפי שהיה להם ביישוב שגב שלום.

טלב אלסאנע: סליחה, כדי שהיושב-ראש יבין, צריך להוסיף, אל מוסטקבל זה בית-ספר שנמצא ביישוב לא מוכר.

זבולון אורלב: יש בית-ספר קיים ביישוב לא מוכר.

זבולון אורלב: אין מחלוקת שקיימים בתי-ספר ביישובים לא מוכרים.

טלב אלסאנע: ההערה שכב' היושב-ראש ישים לב אליה, הערה שנייה, שההסכם הזה שמנע מהתלמידים ללמוד בשגב שלום, נחתם ב- 21 לספטמבר.

זבולון אורלב: נכון.

טלב אלסאנע: זאת אומרת, עושים דבר רטרואקטיבי.

זבולון אורלב: הוא לפניי, כן.

ניר שמואלי: הסכם שלמשרד החינוך לא היה שום נגיעה אליו.

ניר שמואלי: ההסכם נחתם בין שתי הרשויות.

זבולון אורלב: קודם כל, אל תתחבאו אחרי זה, האחריות העליונה על המיפוי היא שלכם.

זבולון אורלב: משרד החינוך בסופו של דבר צריך לאשר את כל המיפוי, הרי לא, הרשויות המקומיות לא קובעות לעצמן את המיפוי.

זבולון אורלב: אני מבין שאתם אישרתם את זה, כלומר, ב- 21 לחודש, היתה החלטה של שתי הרשויות המקומיות, שהילדים של סוואווין בכיתות המדוברות, לא ילמדו יותר בשגב שלום, ילמדו באבו באסמה והציעו לתושבים שני מוסדות חינוך באבו באסמה.

ניר שמואלי: אל עסם ב' ובית-ספר אל מוסטקבל.

מוחמד ברכה: כמה תלמידים יש בכל אחד משני בתי-הספר?

ניר שמואלי: אין לי כרגע את הנתון.

קריאה: זה מעל ל- 700 תלמידים.

קריאה: מעל 700.

קריאה: לא, אני אגיד לכם, 1,000.

קריאה: 1,000 בכל בית-ספר.

ניר שמואלי: יש פה ראש מינהל חינוך, הוא יודע את הנתונים האלה.

קריאה: 780 יש בכל בית-ספר, בלי הגנים.

קריאה: בלי הגנים.

קריאה: זה סך-הכל 1,000 באותו מוסד חינוכי.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אם יש 1,000 פה ו- 1,000 בכל אחד מבתי-הספר, איפה יקלטו?

מוחמד ברכה: יש לכם מקום שם בכלל?

ניר שמואלי: חבר הכנסת ברכה, המקום, אבו באסמה נערכה, אנחנו לא נשלח תלמידים למוסד חינוכי שבו אין יכולת קליטה.

מוחמד ברכה: תשמע, אל תגיד לי אתה לא תשלח תלמידים, אתה שולח תלמידים לרחוב, זה מה שקורה עכשיו.

זבולון אורלב: חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: מה שקורה בפועל, תלמידים ברחוב.

מוחמד ברכה: בעפר אפילו, לא רחוב.

זבולון אורלב: ניר, אני רוצה לשאול שאלה.

זבולון אורלב: אם מחר התלמידים האלה באים ללמוד בשני בתי-הספר, יש מורים, על-פי התקנים של משרד החינוך.

ניר שמואלי: התשובה היא כן.

ניר שמואלי: התשובה היא כן.

זבולון אורלב: לא 41 תלמידים בכיתה, כיתות תקניות, הכל קיים, יש מספר?

ניר שמואלי: התשובה היא כן ואני בכוונה מציין.

ניר שמואלי: יושב פה חנן אפוטה.

זבולון אורלב: אבו באסמה ב- 21 לחודש כבר נערכה?

ניר שמואלי: מבחינתנו בבתי-הספר האלה יש מקום לקלוט את התלמידים.

ניר שמואלי: התושבים לא רוצים.

זבולון אורלב: מה לגבי טענת ההסעה?

ניר שמואלי: מאיזו בחינה?

זבולון אורלב: שמגדילים את מרחקי ההסעות.

ניר שמואלי: אני בדקתי את זה עם מחלקת הסעות של אבו באסמה והנתון הגיע משם.

ניר שמואלי: מבחינת המרחק בין בתי-הספר שהוצגו לבין שגב שלום, זה כמעט מרחק זהה, אין פה איזה שהוא היקף נכבד יותר שמבחינתנו היה צריך להביא אותנו לשיקול דעת נוסף.

זבולון אורלב: מה באשר לטענה שהואיל ויש בתי-ספר ביישובים לא מוכרים, עובדה, אחד מבתי-הספר שאתם רוצים לשלוח אליו, הוא בית-ספר ביישוב לא מוכר.

זבולון אורלב: במקום להסיע 350 תלמידים, אם יש 80 ילדים בגנים אז הצפי הוא מאוד מאוד ברור.

ניר שמואלי: לא, תראה, גם לגבי הנתונים.

ניר שמואלי: אנחנו שלחנו את הנתונים.

ניר שמואלי: מבחינתנו הנתונים שמונחים לפנינו אינם מדברים על 350 תלמידים, זה הנתונים שיש לנו.

ניר שמואלי: וזה מתואם כמובן עם אבו באסמה, זה לפי בדיקה של תלמידים שהיו צריכים לעלות על ההסעות.

זבולון אורלב: השאלה היא אחרת.

עטיה אלעסם: יש לנו את הרשימה גם.

זבולון אורלב: השאלה היא כזאת – אם בסוואווין יש פוטנציאל של בית-ספר עצמאי, למה לא מתחילים להקים שם בית-ספר?

זבולון אורלב: או שאתם אומרים – שמע, סוואווין הוא לא פוטנציאל לבית-ספר, עם מספר ילדים מספיק לבית-ספר.

מוחמד ברכה: בתוספת למה שאתה אומר, יש יישוב אחר, סמוך, ביטלין, סמוך, ויש בו קבוצה של עוד 500 תלמידים, אפשר לבנות לשניהם משהו, ל- 800 תלמידים.

זבולון אורלב: ראש מינהל החינוך, תסביר את הדבר הזה.

חנן אפוטה: אנחנו כעיקרון, באמת, טלב אלסאנע והחבר'ה פה יודעים, אנחנו בנינו הרבה בתי-ספר, 16 או 20 בתי-ספר, כשהם מפוצלים.

זבולון אורלב: אתה יכול לענות לי לשאלה?

זבולון אורלב: אל תבלבלו אותי.

זבולון אורלב: אני, אתם כולכם שוחים בחומר, אני לא, אתה מתחיל אתי עכשיו באיזה מחוזות.

זבולון אורלב: שאלתי שאלה פשוטה – האם בסוואווין ובכפר הסמוך לו, יש פוטנציאל של ילדים, למה להתחיל את כל ההסעות וכולנו יודעים מה עולים ההסעות.

חנן אפוטה: ברור.

חנן אפוטה: כעיקרון, לנו, שייבנו בית-ספר מצוין.

חנן אפוטה: אנחנו רוצים שייבנו שם בית-ספר, אין לנו בעיה והלוואי שייבנו שם בית-ספר.

חנן אפוטה: הבעיה היא שלא אני ולא ניר מחליטים איפה להקים יישוב.

חנן אפוטה: אנחנו, אני בכיף, מנוע מלהסיע תלמידים.

חנן אפוטה: אני רוצה שתלמידים ילכו ברגל, לא רוצה שייסעו.

חנן אפוטה: אנחנו מסיעים כל יום 22,000 תלמידים.

זבולון אורלב: למה לא מקימים בית-ספר בסוואווין?

חנן אפוטה: הבעיה שיש מינהלת הבדווים, בעלת הקרקע, ומשרד הפנים.

טלב אלסאנע: מנהלת הבדווים זה משרד החינוך?

חנן אפוטה: לא לא לא.

חנן אפוטה: אנחנו פונים אליהם.

זבולון אורלב: אני אסגור את הישיבה, אי-אפשר לנהל כך דיון.

חנן אפוטה: אנחנו פונים אליהם, במידה ומאשרים לנו הקמה, אנחנו נבנה בית-ספר.

חנן אפוטה: משרד הפנים היום, נכון לעכשיו, לאתמול, לא אישר הקמה.

זבולון אורלב: למה?

זבולון אורלב: בגלל שזה יישוב לא מוכר?

חנן אפוטה: בדיוק.

חנן אפוטה: לנו אין בעיה, הקמנו בביר אל משאס, הקמנו בהרבה מקומות.

חנן אפוטה: ברגע שמינהלת הבדווים ומשרד הפנים מאשרים, אין לנו בעיה לבנות בית-ספר ביבילים, זה הולך מהר.

חנן אפוטה: אנחנו תוך חודש וחצי, חודשיים, יכולים להקים בית-ספר.

חנן אפוטה: אבל בתנאי שיש תוכנית ומשרד הפנים והמינהלת הבדווים, שהיא בעלת הקרקע, מאשרת.

חנן אפוטה: באמת, אין לנו בעיה.

חנן אפוטה: אני מעדיף שלא ייסעו.

ניר שמואלי: כפי שאמרתי, אני מניח שההחלטות של משרד הפנים, מינהל מקרקעי ישראל ומינהלת הבדווים בראשותו של יהודה בכר, טלב, זה הגוף שלמעשה היום מטפל בכל הסוגיות של האדמות במגזר, מבחינתם, הם בתוך המדיניות שבזמנו, בשלהי הקמתה של אבו באסמה.

ניר שמואלי: המדיניות היום היא להקים יישובי קבע, שבתוך יישובי הקבע יש את המרכזים הציבוריים, שבהם מסמנים את הקמת בתי-הספר, ומניתי פה דוגמאות לא מעטות של קבוצות בתי-הספר.

ניר שמואלי: היום, בערך 60% מבתי-הספר של אבו באסמה הם בבניית קבע, ו- 40% הם באותם שרידים של אותם מבנים יבילים, שהוקמו לפני הקמתה של אבו באסמה ורואים את זה גם בכמות היבילים שאנחנו משקיעים משנה לשנה.

ניר שמואלי: משנה לשנה, היקף היבילים באבו באסמה הולך ופוחת.

זבולון אורלב: ראש מועצת שגב שלום.

זבולון אורלב: אני ביקרתי אצלך כשהייתי שר.

עמאר אבומעמר: נכון מאוד.

עמאר אבומעמר: כב' היושב-ראש, חברי הכנסת, חבריי.

עמאר אבומעמר: אני ראיתי חשיבות רבה להגיע היום לוועדה המכובדת, על-מנת קודם כל להסביר בדיוק מה קורה בשגב שלום, סביבתה, ועל-מנת לתמוך בבקשתם הצודקת של האזרחים, כי מגיע חינוך לכלל ילדי ישראל ובעיקר לחבר'ה האלה.

עמאר אבומעמר: הדבר השני, אני רוצה לדבר על כמה עובדות.

עמאר אבומעמר: שגב שלום מאז ומתמיד קולטת פזורה ובעיקר הפזורה משנת 2004, כרשות קולטת, אנחנו קולטים עם המועצה האזורית אבו באסמה.

עמאר אבומעמר: בשנת הלימודים הנוכחית, תשע"א, אנחנו עוד נערכנו מבעוד מועד ולמה ההסכם נחתם ב- 21 לחודש?

עמאר אבומעמר: כי מתחילת שנת הלימודים כל מערך החינוך בשגב שלום היה בהשבתה כללית, עד 22 לחודש.

עמאר אבומעמר: עוד במהלך חודש אוגוסט ובגלל הצפיפות במוסדות החינוך של המועצה שלנו, בשגב שלום, הגענו לסיכום עם המועצה האזורית אבו באסמה, בידיעת משרד החינוך, שכיתות גן, א' ו- י', ומתווסף אליהן בהסכם האחרון כיתות ז', אנחנו לא יכולים לקלוט אותם.

עמאר אבומעמר: לא בגלל שאנחנו לא רוצים לקבל את הילדים האלו, ברמת הנתונים שגב שלום מונה 6,700 תושבים, מספר התלמידים בשגב שלום כיום עומד על 5,574 תלמידים, קרי – 50% מהתלמידים האלה הם תלמידי פזורה.

עמאר אבומעמר: מכל הכיוונים, מכל הקווים, מה שנקרא, ההתיישבות הלא מוכרת.

עמאר אבומעמר: שגב שלום, בתנאים שלה כיום, ואני רוצה, ברשות היושב-ראש, לעמוד על כמה מספרים.

עמאר אבומעמר: אנחנו יודעים בדיוק מה המצוקה של השלטון המקומי.

עמאר אבומעמר: כשאני מדבר על מענקי איזון, מ- 11 מיליון שקל שאנחנו עומדים עכשיו על 7.3 מיליון שקל, יש לי בכל-זאת, כראש רשות, אחריות לאותם תלמידים הלומדים בבתי-הספר שלנו.

עמאר אבומעמר: ואין לרשות שלנו יכולת כספית בהחלט לתמוך בילדים האלה.

עמאר אבומעמר: אנחנו לא מקבלים עבור הפזורה הזאת שאנחנו נותנים לה שירות, שום שיפוי ממשרד הפנים בנושא מענקי איזון, למשל.

עמאר אבומעמר: אבל אגרת תלמידי חוץ אנחנו מקבלים אותה ממשרד החינוך במלואה.

עמאר אבומעמר: ההחלטה שנבעה מוועדי ההורים היא לא החלטה שאנחנו לא רוצים את אלמוני ופלוני, אנחנו מאמינים שיש לתת חינוך שווה לכולם, אלא בגלל בעיה אחת ויחידה, זה שאין לנו פשוט מאוד יכולת לקלוט תלמידים חדשים.

זבולון אורלב: אין תביעה כלפיכם.

זבולון אורלב: הדיון פה, ההסכם הוא קיים, האם התלמידים ילמדו במקומות, באבו-באסמה כמו שאבו-באסמה הציעה, או שיקימו בית-ספר חדש ביישוב הלא מוכר, זה הדיון פה, אין, אני לא שמעתי שהם שובתים בגלל שהם רוצים חזרה לחזור אליכם, לא חברי הכנסת הציגו את זה.

טלב אלסאנע: לדעתי, כל הרשויות המקומיות לא צריכות לקבל בתוך היישובים האלה.

טלב אלסאנע: כך צריך להיות.

עמאר אבומעמר: ברשות היושב-ראש, אם יורשה לי להמליץ על משהו.

עמאר אבומעמר: עיקר הפיתרון טמון לא בידי הנוכחים שנמצאים פה.

עמאר אבומעמר: יש רשות אחת, חדשה עכשיו, שהוקמה לטפל בכל נושא הבדווים, אני שמעתי בעבר שמתכוונים להקים באזור פחות או יותר בנקודת ציון כזאת או אחרת, להקים יישוב, שם טמונה הבעיה.

עמאר אבומעמר: אני מעריך, בהכירי את המועצה האזורית אבו באסמה, כולל ראש הרשות, אני חושב באם תתקבל החלטה להקים שם נקודה, אני מעריך שהם יקימו בית-ספר כי אני חושב שמגיע להם.

זבולון אורלב: בסדר גמור.

זבולון אורלב: מישהו עוד רוצה להוסיף?

זבולון אורלב: אודי שפירא, אתה רוצה להוסיף משהו לגבי התכנון, המיפוי?

מוחמד ברכה: היושב-ראש, בכל-זאת, אנחנו רוצים לשמוע את התשובה – לאן התלמידים ילכו מחר?

זבולון אורלב: מייד.

זבולון אורלב: מייד.

מוחמד ברכה: לא בעוד חודשיים ולא בעוד שנה.

מוחמד ברכה: מחר.

אודי שפירא: אני המתכנן של המחוז מטעם מינהל הפיתוח, מחוז הדרום.

אודי שפירא: אדוני יושב-הראש, חברי הכנסת.

אודי שפירא: מה שאני יכול רק להוסיף מבחינת נקודת המבט שלנו, של מינהל הפיתוח, אנחנו משתדלים בתיאום עם המועצה האזורית אבו באסמה וגם עם הרשות שגב שלום, שאר הרשויות, לתת מענה פיסי תקני ותקין לצרכים.

אודי שפירא: אנחנו במהלך השנים האחרונות בנינו יחד עם המועצה, המועצה אבו באסמה, 13 בתי-ספר חדשים.

אודי שפירא: יש תוכנית רחבה שאנחנו משתדלים לעמוד אבל תלוי גם בנושא הקרקעי.

אודי שפירא: ברגע שיש, אנחנו מקבלים את הקרקע, אנחנו מעבירים מייד מסמכי תכנון לרשות והרשות יוצאת לתכנון ולאחר מכן בא התקצוב ובשנת התקציב הבאה, אני מקווה, יש לנו בתוכנית צריך עוד 70 כיתות למועצה האזורית אבו באסמה ואותו דבר לגבי שגב שלום, שאנחנו הכרנו בצורך של בית-ספר יסודי חדש ותיכון חדש.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: המפקח עטייה אבו טהה, אתה רוצה להוסיף דברים.

עטיה אבו טהה: לא, הוא אמר את הדברים.

עטיה אבו טהה: אני יותר איש פדגוגי מאשר לוגיסטיקה.

זבולון אורלב: קודם כל, אני אומר מראש את דעתי, אולי הייתי צריך להגיד את זה בהתחלה, אני תמיד נגד שביתות.

זבולון אורלב: אני חושב שצריך להוציא את הילדים וגם כשמיטב חבריי, גם במגזר שלי, פותחים בשביתות, ארגוני המורים, אני תמיד השתדלתי לשכנע את ועדת החינוך – חבר'ה, קודם כל לקרוא לילדים לחזור ללימודים.

זבולון אורלב: זה, אנחנו המבוגרים ננהל בינינו ויכוחים מפה עד להודעה חדשה, אנחנו המבוגרים יכולים, תוציאו את הילדים מכל, אני אומר כרגע את דעתי, שאני רוצה לשכנע את חבריי.

זבולון אורלב: לא צריכים כרגע שביתות, להשבית תלמידים הוא דבר לא ראוי בעיני ולכן גם ההסכם שנעשה ב- 21 לספטמבר, אני לא רוצה לשאול – רגע, מה היה עד 21 לספטמבר, איפה למדו הילדים?

מוחמד ברכה: לא למדו.

זבולון אורלב: כי היתה שביתה גם בשגב שלום, ברור לי הדבר הזה.

זבולון אורלב: אני, אגב, לא הסכמתי אז לעשות ישיבה על שגב שלום.

זבולון אורלב: אני לא יודע אם פנו אלי, לא דרך דיון מהיר, אמרתי – אני, קודם כל תחזירו את הילדים, אחרי שתחזירו את הילדים, אני מוכן לעשות דיון.

זבולון אורלב: ולכן, ועדת החינוך לא דנה בשביתה של שגב שלום, בגלל עמדותיי שאני, ואגב, אם לא היית עושה דיון מהיר, לא הייתי דן, אני אומר את זה גלוי.

זבולון אורלב: אני תמיד אומר – קודם כל תחזירו את הילדים ללימודים.

מוחמד ברכה: אף אחד לא מתנגד להחזיר את התלמידים.

מוחמד ברכה: זה מה שרוצים, בעצם.

זבולון אורלב: אני כרגע אומר.

זבולון אורלב: תראו, תמונת המצב כרגע היא כזאת, כמו שאני רואה אותה, אני לא מסכם, אני רק אומר, כמו הטענה שכרגע מצטיירת לנגד עיני, ואני אומר שוב, אני לא חייתי את הבעיה הזאת.

זבולון אורלב: בא יישוב, הוא לא מוכר, הוא אומר – רבותיי, אנחנו מבינים שאנחנו לא יכולים ללמוד יותר בשגב שלום, יש שם התפוצצות, יש הסכמים, ועד ההורים לא מסכים, ברור לנו העניין לגמרי, אנחנו שייכים לאבו באסמה.

זבולון אורלב: אבל אין טעם שאתם תטלטלו אותנו מסוואווין לבתי-הספר שאתם רוצים שנלמד.

זבולון אורלב: תקימו לנו מסגרת במקום.

זבולון אורלב: זה מה שהם אומרים.

זבולון אורלב: אומרים – אנחנו רוצים, לא נלמד בשגב שלום, רוצים ללמוד במקום.

זבולון אורלב: בא משרד החינוך ואבו באסמה, הוא אומר – רבותיי, אנחנו מאוד רוצים להקים בית-ספר בסוואווין אבל הרשויות המופקדות על הנושא הזה, בגלל שכנראה היישוב לא מוכר, לא נותנות לנו קרקע לבנות בית-ספר בסוואווין והכנו לכם מקומות ללמוד בבתי-ספר אחרים ויש מקום שמחר כל הילדים יכולים להיקלט.

זבולון אורלב: ברגע שיסמנו קרקע בסוואווין, אנחנו נבנה בית-ספר.

זבולון אורלב: אם אני מבין, זאת התשובה, פחות או יותר, של משרד החינוך.

מסעוד גנאים: זו התשובה של משרד החינוך או אבו באסמה או ביחד?

זבולון אורלב: ביחד.

זבולון אורלב: זו התשובה ביחד.

זבולון אורלב: ואין קרקע.

זבולון אורלב: כלומר, אין כאן בעיה, הבנתי שאין בעיה של תקציב לבנות בית-ספר חדש, כך אני מבין, שביישובים המוכרים בונים מייד בתי-ספר, כך נבנו, נבנו באבו באסמה מההכרה 13 בתי-ספר זה מה שאמרו לנו.

זבולון אורלב: אני גם יודע שההקצאות של משרד החינוך הם באמת הקצאות מאוד מאוד גדולות ואני תומך בדבר הזה.

זבולון אורלב: כל ילדי ישראל, כל ילדי מדינת ישראל וכל אזרחי מדינת ישראל, צריכים ללמוד בתנאים אופטימאליים, על-פי התקנים ואומרים לנו שבמקומות שבתי-הספר שאני לא יודע לומר את שמם, באבו באסמה, יש כיתות תקניות, עם כל התקנים, עם מורים, כדי שהילדים האלו ילמדו.

זבולון אורלב: אני מבין גם, שאי-אפשר להקים בית-ספר מהיום למחר.

זבולון אורלב: כלומר, לו מחר יקצו קרקע, לא ייבנו שם יבילים, אם מחר יקצו קרקע, ייבנו בית-ספר קבע ואני בעד שיבנו בית-ספר קבע בכל מקרה.

זבולון אורלב: אז לכן, הוועדה, אני שואל את עצמי ואני שואל אותך, חבר הכנסת ברכה, מה הוועדה יכולה כרגע לעשות ברשות שהיא לא תחת הפיקוח של הוועדה, ומינהלת הבדווים קוראים לזה?

זבולון אורלב: שהיא עוסקת בהקצאת הקרקעות?

מוחמד ברכה: הרשות להסדרה.

זבולון אורלב: לא יודע, רשויות התכנון למיניהן, הן לא תחת האחריות שלנו.

זבולון אורלב: כלומר, אני לא יכול לנזוף, הוועדה לא יכולה לנזוף באבו באסמה, למה אתם לא מקצים קרקע בסוואווין.

זבולון אורלב: כי אומרת המועצה, אין לנו סמכות חוקית כמו שיש למועצה אזורית להקצות קרקע, כרגע, בסוואווין.

זבולון אורלב: אז אני שואל את עצמי, לאן אנחנו רוצים ללכת?

ניר שמואלי: דרך אגב, זבולון, חשוב להבהיר, שב- 7 לאוקטובר, התקיים דיון במחוז, במשרדי, עם חלק מהחברים פה ואת כל ההסבר שאתה כרגע מנית בפנינו, בדיוק את אותו הסבר.

זבולון אורלב: הסבר שלכם, לא שלי.

ניר שמואלי: לא, אבל אותו הסבר שאנחנו הסברנו לך ואתה הסברת פה בצורה מאוד מסודרת, מאוד מפורטת, זה ההסבר שניתן פה להורים.

ניר שמואלי: הכל היה גלוי, הכל היה שקוף, הסברתי להם בדיוק איך נבנים בתי-ספר, את כל התהליך בצורה מסודרת.

זבולון אורלב: מטריד אותי רק הפערים ביניכם בקילומטרים.

זבולון אורלב: הם אומרים שהמרחק הוא כמעט כפול ואתה אומר אין פער גדול.

ניר שמואלי: נכון.

ניר שמואלי: לפי מחלקת ההסעות של אבו באסמה, המרחק כמעט זהה בין הנסיעה לשגב שלום לבתי-הספר המוצעים.

מוחמד ברכה: מה תקציב ההסעות לשנה?

ניר שמואלי: של מי?

חנן אפוטה: 70 מיליון שקל בשנה.

חנן אפוטה: 68 מיליון שקל בשנה.

חנן אפוטה: 14 – חינוך מיוחד והשאר זה חינוך רגיל.

זבולון אורלב: תקציב ההסעות של אבו באסמה?

זבולון אורלב: זה המון, ברור שצריך להקים עוד בתי-ספר.

טלב אלסאנע: ויותר מ- 15,000 תלמידים מוסעים מדי יום.

חנן אפוטה: 21,221 תלמידים.

זבולון אורלב: מוסעים?

חנן אפוטה: מוסעים.

טלב אלסאנע: בתי-ספר על גלגלים.

ניר שמואלי: חבר הכנסת ברכה, אני מבקש רק להבהיר נקודה, כדי שאתה תדע את המידע הזה.

ניר שמואלי: אין בהכרח זיקה או הלימה בין הקמת בתי-ספר לכמות ההיסעים, ואני אסביר גם למה.

ניר שמואלי: באותו מקום, גם ביישוב הקבע שאתה מקים בית-ספר, עדיין משרד החינוך קבע כללים.

ניר שמואלי: א'-ד' – שני ק"מ, ה' ומעלה – שלושה ק"מ.

ניר שמואלי: זאת אומרת, גם בתוך היישוב קבע שכבר הוקם בית-ספר עדיין.

טלב אלסאנע: זה יקטין את ההסעות בצורה משמעותית.

טלב אלסאנע: לא יבטל אותם, אבל יקטין אותם.

ניר שמואלי: גם כשהקמנו 13 בתי-ספר, עדיין ניתן לראות שתקציב ההסעות פחת במעט, אבל לא בהיקף שאנחנו היינו סבורים שהוא יקרה.

טלב אלסאנע: אני סומך על ההגינות שלך, אבל אתה יכול לענות ליושב-הראש, מדוע למשל בכל בתי-הספר, עד לאחרונה, לא היו בתי-ספר תיכוניים.

מוחמד ברכה: בהיקף הכסף שנחסך אפשר לבנות בתי-ספר.

זבולון אורלב: השיקול הכספי, אני אמרתי, ממה שאני הבנתי, שאין כאן בעיה תקציבית.

זבולון אורלב: הוויכוח שלנו הוא לא בעיה של תקציב.

זבולון אורלב: כנראה שהסידורים האלה עוד עולים יותר כסף, זה אני מסכים אתך, כלומר לו היתה הקצאת קרקע, אני מבין, משרד החינוך עכשיו היה אומר לך – אני נכנס להליך מהיר של בניית בית-ספר.

זבולון אורלב: הבעיה היא כאן לא התקציב.

זבולון אורלב: זה לא בעיה שאין כסף.

מוחמד ברכה: מה הסמכויות של הרשות המקומית, אבו באסמה, כנותן שירות חינוך, מה הסמכויות?

זבולון אורלב: חובתם להציע מקום לימוד חוקי אופטימאלי, האופטימאלי ביותר, היעיל ביותר, הזול ביותר, זה תפקידם.

מוחמד ברכה: כולל הקמת בית-ספר?

זבולון אורלב: כולל הקמת בית-ספר.

מוחמד ברכה: שאפשר להקים אותו שם ביישוב עצמו?

זבולון אורלב: הוא אומר זה שטח גלילי, הוא, אין לו סמכות.

מוחמד ברכה: זה בתחום השיפוט.

חנן אפוטה: לא לא לא, זה שטח גלילי איפה שמדברים, זה שטח גלילי.

זבולון אורלב: אין לו סמכות.

טלב אלסאנע: אבל כמה בתי-ספר הוקמו בשטחים גליליים?

חנן אפוטה: משרד הפנים, אני עוד פעם אומר.

חנן אפוטה: הקמנו אל פורה, הקמנו ביר אל משש, ברגע שמשרד הפנים מאשר, אין לנו בעיה.

זבולון אורלב: משרד הפנים הוזמן, אמרו שהם לא רלוונטיים.

זבולון אורלב: אגב, מעירה לי מרכזת בכירה של הוועדה, הוזמן גם משרד הפנים ומשרד הפנים אמר שהוא לא רלוונטי לדיון, כנראה הוא לא קלט או כנראה לא הבין איך הוא כן רלוונטי לנושא.

טלב אלסאנע: רלוונטי מאוד, אפילו.

זבולון אורלב: אני עכשיו מבין שמשרד הפנים הוא עיקר הדיון.

זבולון אורלב: נציג התלמידים, הוא מבאר-שבע.

ראובן שטל: אני מירוחם.

ראובן שטל: באמת, אנחנו במועצת התלמידים והנוער הארצית וגם בתור בן נוער מהאזור, מאוד חשוב לנו שכל השכנים שלנו מהאזור, ילמדו כמו שצריך במקומות ראויים ולנו כתלמידים אני בטוח שגם לחבר'ה של טוויל, לא איכפת מי צריך לחתום על הקרקע או לתת אותה, הם צריכים ללמוד, זו זכותם החוקית כאזרחי מדינת ישראל.

ראובן שטל: וכולנו שווים בקטע הזה.

ראובן שטל: ומאוד חשוב לנו שכל תלמידי מדינת ישראל באשר הם, וזה לא משנה אם הם גרים בירוחם, בתל-אביב, בסוואווין או בצפון הרחוק איפה שהוא, ילמדו במוסד חינוך ראוי.

ראובן שטל: 350 תלמיד לא צריכים לשבת בבית, מה- 1 בספטמבר, נקודה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: אני קודם כל אמרתי לך, מסכים וזה תפקידה של ועדת החינוך, להבטיח שכל תלמיד במדינת ישראל ילמד.

זבולון אורלב: אנחנו, אני רוצה להציע, דיברתי עם חבר הכנסת ברכה, אנחנו צריכים לקבל שתי החלטות.

זבולון אורלב: אולי שלוש החלטות.

זבולון אורלב: קודם כל החלטה אחת שברור ומובן שזאת חובתה של מדינת ישראל להבטיח שכל תלמיד במדינת ישראל ילמד בתנאים סבירים, בתנאים ראויים, במרחקים הקצרים ביותר האפשריים וסמוך ככל האפשר למקומות מגוריהם, זו צריכה להיות מדיניות קבועה שאנחנו אומרים שזאת צריכה להיות המדיניות הנכונה.

זבולון אורלב: הדבר השני הוא שאנחנו כעמדה עקרונית, לאו דווקא לגבי המקרה הזה, אבל כעמדה עקרונית, אנחנו סבורים שתלמידים צריכים ללמוד ולכן אנחנו קוראים בשלב הזה לתלמידים להגיע, לשקול, אנחנו ממליצים בפני ההורים כדי שהתלמידים לא יפסידו יותר לימודים, לשלוח את התלמידים להפסיק את השביתה ולשלוח אותם לבתי-הספר.

זבולון אורלב: והדבר השלישי, והכל ביחד, זה שאנחנו לא מסכמים היום את הדיון.

זבולון אורלב: אנחנו נפנה לוועדת הפנים שממונה על פיקוח על משרד הפנים, על-מנת לקיים ישיבת המשך משותפת של ועדת החינוך עם ועדת הפנים ושנשב עם רשויות התכנון ונשב איתם ונקבל את ההחלטה האופטימאלית איפה התלמידים צריכים ללמוד ותוך כך שהוועדה רשמה לפניה שלמשרד החינוך אין בעיה תקציבית ככל הדרוש להקים מוסד חינוכי חדש.

חנן אפוטה: אני מציע להזמין גם אל מינהלת הבדווים, שהם בעלי הקרקע.

חנן אפוטה: הרשות להסדרה.

זבולון אורלב: לאיזה משרד ממשלתי הם שייכים?

חנן אפוטה: היום שייכים למשרד השיכון.

חנן אפוטה: כדאי להזמין אותם.

זבולון אורלב: אנחנו נזמין אותם.

טלב אלסאנע: יהודה בכר הוא המנכ"ל.

זבולון אורלב: מי הממונה עליהם במשרד השיכון?

חנן אפוטה: המשרד עצמו, זה רשות, השר אטיאס.

טלב אלסאנע: יהודה בכר יושב-ראש הרשות להסדרת ההתיישבות הבדווית מוגדר, להזמין אותו לדיון.

חנן אפוטה: חשוב שהוא יהיה גם בדיון.

מוחמד ברכה: ברשותך היושב-ראש, העמדה האישית שלי, זאת אומרת, אני לא מתנגד לסיכום שנתת, אבל אני הייתי פונה לוועד ההורים שישקול את צעדיו תוך מתן דגש על האינטרס של הילדים שילמדו.

מוחמד ברכה: אני לא קורא להם להפסיק שביתה או לא להפסיק שביתה, אתם תתכנסו, תחליטו מה שנכון, אבל פה נעשה צעד לדעתי חשוב, שהדיון לא נפסק עכשיו אלא יתקיים בימים הקרובים.

זבולון אורלב: אני אפנה ליושב-ראש ועדת הפנים.

מוחמד ברכה: וגם למשרד השיכון.

זבולון אורלב: וגם משרד השיכון.

זבולון אורלב: תודה רבה רבותיי, הישיבה נעולה.