הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 18, פרוטוקול מספר 71, 2010-10-13 10:00

דני דנון: בוקר טוב לכולם, אנחנו פותחים את הישיבה של הועדה לזכויות הילד בנושא אופן גירוש ילדי זרים ומשפחותיהם, נושא רגיש שנמצא בכותרות בישיבות הממשלה.

דני דנון: אנחנו נשתדל היום לא להיכנס לסוגיה המהותית של החלטת הממשלה אם היא טובה או רעב אלא יותר להתייחס לביצוע בפועל, לשאלות כמו האם המערכות ערוכות לכך, האם יש כללים ומתקנים והאם הכול נעשה בהתאם לאמנות בינלאומיות שאנחנו חתומים עליהן.

דני דנון: אז לפני שנשמע מהגורמים שנמצאים בשטח ואמונים על הנושא אני רוצה לבקש בפתח הישיבה ממישהי שתושפע מההחלטות, עזמן סינם, ילדה מטורקיה, שתתחיל ותאמר מספר מלים ולאחר מכן היא תצא ואנחנו נמשיך בדיון.

עזמן סינם: קודם כל תודה שהזמנתם אותי.

עזמן סינם: שמי סינם, אני בת חמש עשרה וחצי ואני לומדת בכיתה ט' וגרה בתל אביב.

עזמן סינם: אני רוצה לספר על החיים שלי בכמה מלים.

עזמן סינם: בגיל תשע חזרתי לטורקיה.

דני דנון: איפה נולדת?

עזמן סינם: בישראל.

עזמן סינם: חזרתי לטורקיה אחרי שגמרתי פה כיתה ב'.

עזמן סינם: לא יכולתי להמשיך שם מכיתה ג' אז התחלתי שוב כיתה א' וב' שלמדתי ביחד, בשפה שאני לא יודעת והייתי צריכה להתרגל לחיים חדשים.

עזמן סינם: אחרי זה, זה התחיל להיות ממש קשה עם אחי והתחלתי לדבר עם אימא שלי על חזרה לארץ עם אח שלי.

עזמן סינם: הצלחנו לחזור רק אחרי ארבע שנים.

עזמן סינם: בזמנים האחרונים התחילו לדבר על גירוש, אבא שלי היה בכלא ואימא שלי הייתה בהריון, המצב בבית היה ממש קשה ואני הכי גדולה בבית.

עזמן סינם: החודש הראשון של בית הספר לא למדתי בכלל, היה לי קשה עם הבית ועם הלימודים וכל הסיפורים האלה.

עזמן סינם: רק עכשיו אבא שלי השתחרר לפני חודש.

דני דנון: כמה זמן הוא היה בכלא?

עזמן סינם: חודשיים, וזה היה לי קשה.

עזמן סינם: כשחזרנו לטורקיה זה היה לי מאוד קשה, השפה שאני לא מכירה והמשפחה שאני לא מכירה, החברים שצוחקים עליי.

עזמן סינם: היה קשה.

דני דנון: והיום, כשיש דיבורים והיערכויות איך זה משפיע עליך?

דני דנון: מה את יודעת, האם מישהו דיבר איתך על זה?

עזמן סינם: אני יכולה להגיד שכן, וזה משפיע על הלימודים.

עזמן סינם: מדברים על זה.

עזמן סינם: זה קשה כי כולם חושבים מה יקרה אם נחזור, איך נתרגל ואיך נתחיל הכול מחדש.

עזמן סינם: זה ממש משפיע על השיעורים ועל הלימודים.

עזמן סינם: זה היה יותר סיפור בחופש, בקיץ בכלל לא יצאתי מהבית כי בחופש דיברו על זה הרבה.

עזמן סינם: לא יצאנו מהבית אחי ואני, זה ממש מפחיד אותי.

עזמן סינם: יכול להיות כעס שאחרי הרבה שנים אומרים לי לעזוב את המדינה.

דני דנון: כשהיית בטורקיה, כמה שנים הייתם שם עד שחזרתם לפה?

עזמן סינם: ארבע שנים.

עזמן סינם: אני נולדתי פה, בסך הכול אני בארץ אחת עשרה שנים ואני לא רוצה לחזור.

דני דנון: ויש לך אחים קטנים?

עזמן סינם: כן, יש לי אח בגיל שלוש עשרה ויש לי אח בן חודש.

דני דנון: ומה חושב אחיך?

עזמן סינם: ממש קשה לו.

עזמן סינם: כשהיינו בטורקיה הוא רצה לחזור יותר ממני לפה, ועכשיו הוא מפחד וקשה לו.

עזמן סינם: הוא היה בצופים והוא כבר לא הולך יותר, הוא יותר מפחד מהמשטרה.

דני דנון: מישהו דיבר איתך או הכין אותך לגבי מה שהולך לקרות?

דני דנון: גורם מקצועי או מישהו שאת בקשר איתו?

דני דנון: למשל בבית הספר, מדריכה או מורה, לגבי האפשרויות שיתבצע גירוש בקרוב?

עזמן סינם: המנהלת שלנו דיברה על זה, על הגירוש.

דני דנון: באיזה בית ספר את לומדת?

עזמן סינם: בתל-אביב.

עזמן סינם: המנהלת דיברה על זה והיא עוזרת לנו בזה.

עזמן סינם: היא דיברה על זה ואמרה שאנחנו נפתור את זה, שתמיד נהיה ביחד.

עזמן סינם: בבית הספר שלנו יש הרבה עובדים זרים וילדים קטנים, גם בכיתות עולים.

עזמן סינם: זה מפחיד את כולם.

דני דנון: את לומדת בבית הספר "רוגוזין"?

עזמן סינם: כן.

עזמן סינם: זה ממש מפחיד את כולם, אחרי שנים לחזור למדינה אחרת, אין לנו לאן לחזור.

דני דנון: הילדים בבית הספר מדברים על זה?

עזמן סינם: אנחנו לא רוצים לדבר על זה כי אנחנו לא רוצים שזה יקרה, אנחנו רוצים לשכוח את זה ולא מנסים לדבר על זה בשיעורים.

דני דנון: יש עוד משהו שאת רוצה לדבר עליו?

עזמן סינם: אני חושבת שאמרתי את הכול.

דני דנון: אוקיי.

דני דנון: קודם כל, הדברים של מאוד מרגשים את כולנו.

דני דנון: אנחנו מבינים את הרגשות שלך, לא יכולים להרגיש מה שאת מרגישה אבל מבינים אותך.

דני דנון: אני מודה לך שהפסדת יום אחד של בית הספר ובאת לוועדה לכנסת להשמיע את הדברים שלך.

דני דנון: היה חשוב לנו לשמוע את הדברים שלך לפני שאנחנו מתחילים בדיון.

דני דנון: תודה.

עזמן סינם: תודה לך.

דני דנון: אני רוצה לבקש מנציג משרד הפנים, יוסי אידלשטיין ממונה האכיפה, לקבל סקירה לגבי היערכות היום לנושא.

דני דנון: אני אומר שוב, התקבלה ההחלטה ושמענו סיפור אחד שיש עוד אלפים כמוהו, אני רוצה לדעת מבחינת המערכת איזו עבודת מטה נעשתה מבחינת מתקנים, כללים, עמידה באמנות בינלאומיות.

דני דנון: למיטב ידיעתי עוד לא התחלתם במהלך עצמו אבל אם זה קורה אני אשמח להתעדכן.

דני דנון: בבקשה, יוסי.

יולי יואל אדלשטיין: בוקר טוב, אני אמסור קצת נתונים לוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: במסגרת החלטת הממשלה שהתקבלה פתחנו נקודות רישום וקבלה של בקשות.

יולי יואל אדלשטיין: התקבלו אצלנו שבע מאות ואחת בקשות של משפחות.

יולי יואל אדלשטיין: בתוך הבקשות האלה יש שמונה מאות ילדים שהם לכאורה העוגן שמבקש את הבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: יש עוד מאתיים שלושים וחמישה אחים ובסך הכול מדובר באלפיים ששים וארבעה נפשות שהגישו בקשות לפרויקט.

יולי יואל אדלשטיין: פילחנו את הבקשות והתחלנו לבדוק אותן.

דני דנון: כמה זמן היה להגיש בקשות?

יולי יואל אדלשטיין: כשלושה שבועות.

יולי יואל אדלשטיין: פתחנו מוקדים בתל אביב, בבאר שבע ובחיפה.

יולי יואל אדלשטיין: במסגרת פילוח הנתונים מתוך הבקשות שנאספו רואים שבמסגרת המשפחות יש חמישים ושלושה אחוזים מהבקשות של משפחות חד-הוריות וארבעים ושבעה אחוזים משפחות מלאות.

יולי יואל אדלשטיין: מתוך הנתונים אנחנו למדים שהאוכלוסייה שהגישה את הבקשות היא מכל העולם, כאשר יש כמאתיים ושלושים בקשות ממדינות אפריקה, תשעים ממדינות אירופה ובעיקר מזרח אירופה, שלושים מדרום אמריקה, שלוש מאות חמישים מדרום מזרת אסיה.

יולי יואל אדלשטיין: קיבלנו חומר רב שנמסר על ידי המבקשים, אנחנו נמצאים בשיא תהליך הבדיקה של הבקשות הללו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בודקים מסמך-מסמך כי אנחנו ערים לרגישות הנושא.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, זה נעשה בקפידה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עורכים גם לכל משפחה שהגישה בקשה זימון לשיחה ושימוע נוסף על מנת להרחיב דברים שיש להוסיף מעבר לניירת שהם הגישו, על מנת לחדד דברים שאינם ברורים בניירת.

יולי יואל אדלשטיין: עושים ראיון מלא לכל משפחה וזה תהליך שאנחנו רואים בו חשיבות רבה לאור הרגישות של הנושא.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאמרתי אנחנו לא מסתמכים רק על הניירת באופן שרירותי ולכן זה תהליך מורכב.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עכשיו אחרי תקופת החגים שלא אפשרה לנו זמן עבודה מספק ולכן אנחנו כרגע בעיצומו של התהליך ומשקיעים את המשאבים הנדרשים על מנת לבחון את כל הבקשות באופן קפדני ומסודר.

יולי יואל אדלשטיין: במקביל אנחנו אוכפים נגד כל השנה כנגד שוהים בלתי חוקיים, ברגע שנהיה ערוכים אנחנו נעשה גם אכיפה כלפי המשפחות האלה.

יולי יואל אדלשטיין: זה משהו שחייבים לשים אותו על השולחן – אנחנו לא מרחיקים ילדים ולא מגרשים ילדים אלא מרחיקים שוהים בלתי חוקיים שבמקרה הזה יכול להיות שיש להם ילדים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מרחיקים באופן כללי שוהים בלתי חוקיים ממדינת ישראל, יש משפחות שלמות ובבוא העת על פי ההיערכות שלנו וסדרי העדיפויות שנקבע בתוכנית העבודה שלנו נגיע גם לאכיפה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כרגע בשלב ההיערכות.

דני דנון: מה ההערכה שלך, עוד כמה זמן זה יקרה?

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יכול לנקוב בזמן כי אלו דברים שאנחנו רוצים לעשות בצורה מסודרת ואנחנו רגישים לנושא.

יולי יואל אדלשטיין: מבחינה משפטית אנחנו יכולים לאכוף גם מחר בבוקר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה ומבקש פעם נוספת שמי שלא עמד בקריטריונים ולא הגיש בקשה –

דני דנון: זו השאלה הבאה שלי, כמה אנשים אתם מעריכים שיש בחוץ ולא הגישו בקשות?

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע לנקוב במספרים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מניח שיש עוד אלפים של משפחות שלא הגישו בקשה מכל מיני סיבות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מניח ומקווה, שהם – על פי החלטת הממשלה – יעזבו באופן עצמאי.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שהכרזנו מספר פעמים אנחנו מוכנים לסייע בתהליך העזיבה, הן במימון כרטיסי הטיסה והם בסיוע נוסף של ארגון הציוד וסיוע מול הקונסוליות בהנפקת מסמכי נסיעה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מוכנים לסייע לכל משפחה שתפנה אלינו ותרצה לעזוב מרצון.

יולי יואל אדלשטיין: עניין האכיפה אינו משאת נפשנו אלא בסופו של דבר הוא יהיה הכרח.

דני דנון: השאלה שלי היא כזאת.

דני דנון: אנחנו עכשיו בוועדה לזכויות הילד.

דני דנון: האם אתם ערוכים לכלול ילדים במהלך?

דני דנון: זה יקרה, לפי מה שאני מבין ורואה.

דני דנון: השאלה היא האם יש היערכות מבחינת מתקנים ואנשים שידברו עם הילדים.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אמרתי ואני חוזר, אנחנו עושים את כל ההיערכויות.

דני דנון: אני מבקש שתרחיב בנושא, אנחנו רוצים לוודא שאנחנו לא נעשה דיון בדיעבד ונצטער.

דני דנון: מה ההיערכויות שאתם עושים, בדגש על הילדים?

יולי יואל אדלשטיין: בדגש על הילדים, אנחנו נסתייע בעובדים סוציאליים שילוו את הילדים בתהליך.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נמצא להם מקום הולם שיתאים גם לילדים.

דני דנון: עדיין לא נמצא מקום כזה?

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו כרגע מקום שאנחנו מסדרים אותו.

דני דנון: אתה מדבר על מתקן "מיכל" בחדרה?

יולי יואל אדלשטיין: זו אחת החלופות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מנסים למצוא את המקום המתאים ביותר לתהליך.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לא רוצים לעשות את זה באופן שרירותי.

יולי יואל אדלשטיין: הייתי מופתע שלאחר חופשת החג כולם חשבו שנתנפל.

יולי יואל אדלשטיין: פעילות האיפה היא פעולה שגרתית שאנחנו מקיימים אותה בכל יום, אנחנו לא מתכוונים לעשות מבצע בומבסטי ולהתנפל על הורי הילדים.

דני דנון: אני ציפיתי לשמוע יותר, כי מה שאתה אומר כרגע אני יכול לתרגם לזה שלא קורה שום דבר.

דני דנון: שיש עוד זמן ושכשיקרה משהו תבואו ותאמרו, ואני מוכן לקבל את זה.

דני דנון: אבל אני לא מוכן לקבל את זה שיש היערכויות ונערכים בלי לדעת בפועל מה.

דני דנון: אנחנו חיים את נושא הילדים והפליטים והעובדים הזרים זמן רב, אנחנו מכירים את המתקנים ואת הנפשות הפועלות.

דני דנון: אנחנו רוצים לדעת אם יש ההיערכות המערכתית, אנחנו רוצים לדעת האם יצא נוהל מסודר של פנייה לילד או להורה שנכלא ויש לו ילד בבית הספר.

דני דנון: אני לא מנסה לעכב או לבקר את ההחלטה אלא מהמקום של דאגה לרווחת הילדים שהם לצערנו חלק מההליך הזה.

יולי יואל אדלשטיין: כל אלו שנמצאים בתהליך אצלנו אין להם שום חשש.

יולי יואל אדלשטיין: הם בתהליך בדיקה ואנחנו נודיע להם תשובה חיובית או שלילית, מי שיקבל תשובה שלילית יינתן לו הזמן להיערך.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אני אומר, כל אלו שנרשמו אצלנו אין להם חשש.

יולי יואל אדלשטיין: מי שלא נרשם, ואני גם לא יודע מי הוא, אני לא יכול להתייחס להם באופן פרטני.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מנסים לעשות היערכות ולמצוא מתקן מתאים.

אורלי לוי אבקסיס: אתם מדברים על מתקן נאות, מה הקריטריונים הבסיסיים למתקן?

יולי יואל אדלשטיין: מבחינה משפטית אני יכול להכניס אותם לכל מתקן של שירות בתי הסוהר.

אורלי לוי אבקסיס: גם ילדים?

אורלי לוי אבקסיס: שירות בתי הסוהר לא ערוך לילדים.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא מדברת על ילדים שצמודים לאימא שלהם במתקן הכליאה "נווה תרצה" וכדומה, אלא מדובר על גירוש המוני של ילדים שיהיו שם זמן ממושך.

יולי יואל אדלשטיין: אני נורא מצטער, אני לא יודע מאיפה את לוקחת את ה-"גירוש ההמוני".

אורלי לוי אבקסיס: מבחינתי גם עשרה ילדים זה המון.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כל אני לא מגרש את הילדים אלא אני מגרש את ההורים, אני מרחיק את ההורים ביחד עם ילדיהם.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לא ניקח ילדים לבד, ילד יהיה עם הורה.

יולי יואל אדלשטיין: לא יהיה מצב שניקח ילד בן שנתיים לבד.

אורלי לוי אבקסיס: לא הבנת את השאלה שלי.

אורלי לוי אבקסיס: האם אתם ערוכים במובן התעסוקה כמו בגנים, משחקים, חצר קטנה.

אורלי לוי אבקסיס: ילד לא יכול להעביר הרבה זמן במקום סגור.

אורלי לוי אבקסיס: האם יש פסיכולוגים שמלווים את התהליך?

יולי יואל אדלשטיין: גם היום ישנה פעילות של עצורים בבתי המשמורת.

אורלי לוי אבקסיס: אתה מדבר עכשיו על קטינים שעשו עבירה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מדבר על ילדים של שוהים בלתי חוקיים שנמצאים היום במשמורת ומטפלים בהם.

יולי יואל אדלשטיין: ישנו מתקן לקטינים בלתי מלווים שמטפלים גם בהם ונותנים להם שירותי לימוד והכול.

יולי יואל אדלשטיין: במקרה הזה אנחנו לא הולכים על זמן ממושך.

שלמה מולה: אתה מדבר על מסתננים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מדבר על ילדים עם הוריהם שהם עצורים בבתי משמורת, וזה לא משנה אם הוא ילד של מסתנן או אחר, מבחינת החוק הוא תחת משמורת והוא מקבל את השירותים המתאימים.

יולי יואל אדלשטיין: במקרה שאנחנו הולכים כרגע להליך שאנחנו נערכים אליו, הוא לא ממשוך.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצפים –

דני דנון: בדיוק יש לי שאלה לגבי לוחות זמנים.

דני דנון: אתם הייתם אמורים להתחיל במהלך בספטמבר.

דני דנון: כרגע יש תחושה של שינוי של המהלך מבחינתכם, שאתם עוד בביקורת והיערכויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לא קבענו את הלוחות זמנים, יש החלטת ממשלה שקבעה במפורש את לוחות הזמנים.

דני דנון: מה שציינת היה חשוב, כלומר לא ייכנס ילד למתקן כלשהו אם אין את המסמכים מסודרים?

דני דנון: כי אני יודע שאחד הנושאים הוא המסמכים והיכולת בפועל לגרש.

דני דנון: כלומר שלא ייווצר מצב של בעיות בירוקרטיות שאין לאן לגרש ושאין דרכון והילד יהיה שם חודשים.

יולי יואל אדלשטיין: לנתינים הללו שהולכים להיות מורחקים יש מדינות אם, זה לא אנשים שהגיעו –

שלמה מולה: הם לא יקבלו אותם.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא שואל את המדינה אם היא רוצה לקלוט, יש חוקים.

דני דנון: מהדיווח שקיבלנו פה על מדינות המוצא יש מספר מצומצם של מדינות באפריקה שלא ניתן לגרש אליהן.

יולי יואל אדלשטיין: אם יש מדינה שאני לא יכול להרחיק אליה, אז אני לא ארחיק לא את הבגיר ולא את הקטין.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מדברים על מדינות ברות הרחקה – פיליפינים, גרוזיה, מולדובה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שלא יכולים להרחיק גם את הבגירים אנחנו לא נרחיק.

דני דנון: כמה זמן הילדים יהיו במתקן?

יולי יואל אדלשטיין: על פי החוק מרגע שמוציאים צו הרחקה יש להם שבעים ושתיים שעות זכות לערער.

יולי יואל אדלשטיין: הם יכולים לוותר על הזכות להיות מוטסים עוד באותו היום.

יולי יואל אדלשטיין: מי שבחר לנצל את הזכות הוא ישהה שבעים ושתיים שעות ואנחנו נטפל בטיסה ונטיס אותם הביתה.

אורלי לוי אבקסיס: המערכת המשפטית ערוכה לזה שיגיעו באותן שעות בקשות וערעורים?

אורלי לוי אבקסיס: כי יכול לקרות מצב שאדם לא יספיק למממש את זכותו המשפטית בזמן הקצר שניתן להם.

אורלי לוי אבקסיס: צריך גם להבין שלא כולם מבינים את השפה, חלקם צריכים תיווך.

יולי יואל אדלשטיין: התהליך הוא תהליך הרחקה שגרתי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לא מייצרים ולא ממציאים חוק חדש.

יולי יואל אדלשטיין: יש את חוק הכניסה לישראל שעל פיו אנחנו פועלים כל יום להרחקת שוהים בלתי חוקיים במדינת ישראל ואין צורך להקים בית משפט או ערכאות חדשות לעניין זה.

דני דנון: תודה רבה למר אידלשטיין.

דני דנון: חבר הכנסת שלמה מולה, בבקשה.

שלמה מולה: תודה רבה לאדוני יושב הראש.

שלמה מולה: אני חושב שהוועדה לזכויות הילד לא יכולה למחות על מדיניות הממשלה.

שלמה מולה: התפקיד שלנו הוא לא לקבל ולקדש את מה שהממשלה מחליטה.

שלמה מולה: אני מסתכל על אדוני ותוהה כמה אתה מתפתל בהחלטה?

שלמה מולה: אני מבין אותך אבל לא מוכן לקבל את התביעה שאנחנו מדינה שמפרה זכויות אדם בסיסיות.

שלמה מולה: אנחנו מדינה שחלקנו באנו מכל מיני ארצות לכאן, חווינו חוויות של אנטישמיות, שנאת זרים ושנאת השונה.

שלמה מולה: ראו באנו יהודים שלא רצויים באותן ארצות.

שלמה מולה: במקום שנהיה מדינה נאורה שמקרבת במעט את מי ששונה מאיתנו – אנחנו מגרשים בחסותו של שר הפנים.

שלמה מולה: אנחנו עם של ניצולי שואה – מה אתם רוצים מהילדים האלה?

שלמה מולה: תסגרו את השערים ושלא יהיו עובדים זרים בארץ, שלא יהיו מסתננים.

שלמה מולה: תראו איך אנחנו נראים בעולם, אתם רוצים שנמשיך להיות מדינה מצורעת עוד יותר.

דני דנון: אנחנו לא ניכנס לזה עכשיו.

שלמה מולה: אני רוצה שנדבר על הילדים, שנהיה בראשו של הילד שרוצים לכלוא אותו.

שלמה מולה: הילד הזה שוללים ממנו זכויות וחירות ושמים אותו בכלא.

שלמה מולה: מתקן או לא, צעצועים או לא, זה לא משנה – כי לוקחים ממנו את החירות.

שלמה מולה: אני שמעתי את שר הפנים ששואל למה הם מביאים ילדים.

שלמה מולה: אני שואל את שר הפנים – הוא היה יכול להעיז לשאול אימא יהודייה למה היא מביאה ילדים לעולם?

שלמה מולה: אף אחד לא מתקומם ואף אחד לא שואל שאלות – איזו בושה.

שלמה מולה: אני מבין שמי שלא אזרח צריך לגרש אותו אבל החכמה היא לא רק להיות צודקים אלא גם להיות חכמים, לגלות חמלה ורגישות.

שלמה מולה: תגידו לי, על אלף ומאתיים ילדים המדינה הזו מתמוטטת?

שלמה מולה: זה הסיפור?

שלמה מולה: אני מסתכל עליך כאיש מקצוע, אני הייתי מצפה מכם שאתם תהיו בעד לאשר את כל הילדים, ולא לגרש.

שלמה מולה: אני חושב שנפסיק להיות מדינה פשיסטית, אנחנו על הגבול.

שלמה מולה: אנחנו לא יכולים להיות חותמת גומי של הממשלה, אני קורא לממשלה לקיים דיון מחדש בעניין ולהשאיר את כל הילדים, לסגור את השערים בפני מסתננים ובפני אלו שנכנסים כל יום.

שלמה מולה: אנחנו צריכים להיות מדינה נורמאלית, ואנחנו לא מדינה נורמאלית כרגע.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת מולה.

דני דנון: אני רוצה לבקש מדוקטור נורית מרכוס, שהכינה לנו חוות דעת מקצועית, את דעתה.

דני דנון: את מתייחסת לנושא גירוש הילדים ואני רוצה להקשות עלייך – אם זה יוצא לפועל, מה אנחנו צריכים לעשות כחברה וכמדינה מול אותם ילדים שנמצאים בהליך גירוש?

דני דנון: אני יודע שיהיה לך קשה לענות כי אתם נאבקים נגד הגירוש אבל בהנחה שההחלטה בלתי ניתנת לעצירה וההליך יקרה, מה צריך לעשות מנקודת מבטך המקצועית על מנת לצמצם את הנזקים שייגרמו לאותם ילדים?

נורית מרכוס: אני רוצה להתחיל עם זה שהילדים האלו חיים בטראומה מתמשכת כבר המון זמן, כל פעם שהם יורדים מהדירה הם מפחדים מהמשטרה, כשמשטרת ההגירה פותחת את הדלת בלילה ומוציאה מישהו שהוא לא חוקי והוא נעלם מהחיים שלהם.

נורית מרכוס: הילדים חיים בסטרס מאוד גדול כבר המון זמן, כל דבר נוסף שקורה הוא מאוד קריטי ויכול להפיל אותם לכל החיים.

נורית מרכוס: כבר ככה הורים שנעצרים הם מבוהלים כל הזמן, לא דמויות הזדהות שקל לגדול לצידם.

נורית מרכוס: מעצר הוא לא תהליך עדין בדרך כלל.

נורית מרכוס: יש בעיה גדולה -  איך אפשר לבצע בכלל גירוש בלי לשבור את ההיררכיה המשפחתית ואת הערך של ההורים, שלא לדבר על השלב הבא של ילדים שנאחזים בישראליות אולי הרבה יותר מילדים אחרים שלנו, והם ישראלים גאים אולי הרבה יותר מילדים אחרים.

נורית מרכוס: הטלטלה והמעבר הזה מאיים עליהם בצורה נוראית.

דני דנון: אני רוצה להפנות אותך לשאלה שלי, בהנחה שזה קורה היום ואת יושבת בתפקיד של יוסי ואת צריכה לייעץ מה צריך לעשות כדי לצמצם את הפגיעה בילדים מבחינת הכוונה?

דני דנון: החשש שלי הוא שבזמן שאתם תיאבקו המערכת תמשיך בפעולה שלה וייגרם נזק.

דני דנון: אנחנו רוצים לקבוע ולהתערב לפני שזה קורה, על מנת לצמצם את הפגיעה בילדים.

דני דנון: אולי יש דברים שאת יכולה להגיד, אבל לא חייבת, דברים שאנחנו כחברה יכולים לעשות על מנת לצמצם את הפגיעה בילדים.

אילן גילאון: לא צריך לשבת בכובע של יוסי בשביל זה.

דני דנון: אני מודה לך, דוקטור מרכוס.

דני דנון: אני רוצה בבקשה לבקש מתמי גורדון מארגון ילדים ישראלים לומר את דבריה.

דני דנון: אני רוצה להזכיר שהדיון לא נועד להתווכח עם ההחלטה אלא להתמקד בעניין.

תמי גורדון: מעבר להיותי היום מתנדבת אני גמלאית לאחר שלושים שנים של מערכת החינוך, ניהלתי את תיכון "חדש" בתל אביב.

תמי גורדון: אני רוצה לדבר כמי שמכירה את הנוער וילדים.

תמי גורדון: ניהלתי גם במקסיקו בית ספר יהודי מטעם הסוכנות לחמש שנים, וזה הכובע שאני רוצה להשתמש בו.

תמי גורדון: אני רוצה להתחבר למילה שיוסי שכח להזכיר – טראומה.

תמי גורדון: ילדים, במיוחד בגיל ההתבגרות, כמו אותה ילדה שישבה כאן, הם ילדים בשלב הכי קריטי בחייהם.

תמי גורדון: גירוש יכול להסב להם טראומה בלתי הפיכה שלא ניתנת לשיקום לכל חייהם.

תמי גורדון: אני רוצה שכאשר משרד הפנים נערך, וחבל לי מאוד שבמשך השנה השלמה בה היו דיונים המשרד כלל לא נערך ורק עכשיו חושבים על הדברים הללו, אני מאוד מצרה על כך, ייקח בחשבון איזו טראומה צפויה לילדים.

תמי גורדון: לא ייתכן שהוועדה לזכויות הילד תקבל בדיעבד את הנתונים ויגידו שחבל שמקבלים אותם רק אחרי מעשה.

תמי גורדון: אני חושבת שהדברים היו צריכים לבוא לדיון בוועדה טרם אכיפתם וטרם יישומם.

תמי גורדון: נאמרו כאן שני דברים – נאמר שיש אלפי ילדים.

תמי גורדון: אני מתנדבת בקרב הקהילה הזרה כי אני דוברת ספרדית ויש לי הזדמנות לעזור לדרום אמריקאים.

תמי גורדון: אני רוצה שיהיה פה ברור – אין מדובר באלפי ילדים.

תמי גורדון: אנחנו מדברים על מאות ולא על אלפים.

תמי גורדון: אני מצטערת שבעיתונות אני רואה שכתוב עשרים אלף ילדים ולא מבינה מאיפה לקחו את המספר הזה.

תמי גורדון: באף בדיקה שעשינו לא עלה מספר כזה של ילדים.

תמי גורדון: הזכירו את הצוענים בצרפת – הם אוכלוסיה אלימה ועבריינית.

תמי גורדון: רק היום יצא מחקר שאין אוכלוסיה עבריינית מבין מהגרי העבודה.

תמי גורדון: אין אוכלוסיה עבריינית.

תמי גורדון: הצוענים גורשו והם יכולים לחזור מחר חזרה והכול בתוך אירופה, הם גורשו בגלל עבריינות.

תמי גורדון: אנחנו מדברים על אוכלוסיה שמפרנסת את עצמה בכבוד, הם לא צריכים שקל ממשרד הרווחה, הם אנשים הגונים.

תמי גורדון: אני נמצאת בקהילה חמש שנים תמימות, אני חונכת שבע משפחות שליוויתי בהגשת הטפסים ובראיונות במשרד הפנים.

תמי גורדון: אני רוצה שנבין – יש הבדל בין מהגרי עבודה ובין פליטים לבין אוכלוסיה עבריינית.

תמי גורדון: מדובר בילדים שאנחנו נהרוס להם את החיים.

תמי גורדון: אנחנו מדברים פה על מתקן כליאה מתאים, ואני כילידת הארץ בת להורים ניצולי שואה לא יכולה לשמוע את זה – "מתקן כליאה מתאים".

אורלי לוי אבקסיס: העניין הוא שאנחנו אולי לא נוכל לשנות את רוע הגזירה, השאלה היא איך אנחנו מנחים את –

תמי גורדון: השאלה היא למה?

אורלי לוי אבקסיס: זה לא בא לפתחנו בכלל, לא שואלים אותנו.

אורלי לוי אבקסיס: גם כשאנחנו אומרים את דעתנו לא מקשיבים לנו והייתה לזה היום דוגמה בוועדת העבודה והרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא האם יש בכוחנו לרכך את הדמעה והטראומה הצפויה לאותם ילדים?

תמי גורדון: התשובה היא לא.

תמי גורדון: כל מתקם כליאה שתיקח ילד, כל ילד שיודע שהוא מגורש לאחר שהוא נולד פה ויודע את השפה.

תמי גורדון: אני יכולה לספר על ילדה שמלאו לה חמש שנים בחודש מאי, הלכתי מתפקידי להכין אותה לגירוש הצפוי ואמרתי לה – את יודעת, אולי תחזרי הביתה.

תמי גורדון: היא אמרה לי – אבל זה הבית שלי.

תמי גורדון: הנה המיטה שלי והנה הדובי שלי.

תמי גורדון: תבינו על מה אנחנו מדברים – אי אפשר למנוע טראומה כשמגרשים ילד וכולאים אותו, וזה לא משנה איזה מתקן זה יהיה.

תמי גורדון: המושג כליאה הוא מושג טראומטי.

דניאל אילון: כליאה זו החלטה של ההורה.

דניאל אילון: אם הוא מסכים לצאת לבד הוא לא ייכלא.

דני דנון: תודה, אני רוצה לבקש שתתארו לנו את התהליך.

דני דנון: יש עכשיו משפחה בדרום תל אביב שבקריטריונים צריכה להיות מגורשת, ויש להם שלושה ילדים.

דני דנון: מה הולך לקרות להם מחר בבוקר או בעוד חודש?

דני דנון: היא תקבל מכתב, שליח?

דני דנון: איך זה הולך להיות מבוצע?

יולי יואל אדלשטיין: אני חוזר, כבוד היושב ראש, אנחנו כל הזמן נגררים לשוליים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו אומרים ומבקשים, כל אלה שמסייעים וחונכים שימליצו למשפחות שלא עומדות בקריטריונים לקום ולעזוב.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעזור להם לעזוב.

יולי יואל אדלשטיין: זה שמשכנעים את המשפחות להישאר זה לא מוסיף.

יולי יואל אדלשטיין: כל הארגונים שיושבים פה לא עוזרים.

דני דנון: אני רוצה לציין שנכנס לישיבה השר הממונה על ענייני מיעוטים אבישי ברוורמן, ואני רוצה לשמוע ממך קודם כל תשובה על הנוהל.

דני דנון: האם יוצא מכתב, טלפון?

דני דנון: מה הנוהל.

יולי יואל אדלשטיין: משפחה תקבל מאיתנו הודעה בכתב, אנחנו נזמן את המשפחה ונודיע להם שהבקשה שלהם נדחתה ושיש להם שלושים יום להיערך ולצאת מהארץ.

יולי יואל אדלשטיין: זה לגבי משפחות שיש לנו ממשק איתן, אבל יש עוד משפחות שכלל לא הגישו בקשות ואין לנו בכלל ממשק איתן.

יולי יואל אדלשטיין: את המשפחות הללו אנחנו כנראה נמצא באופן אקראי ומזדמן או על בסיס מידע מודיעיני.

יולי יואל אדלשטיין: מי שנמצא בתהליך יוזמן ונודיע לו באופן רשמי שבקשתו נדחתה, נסביר לו למה ונעזור לו להיערך.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאמרתי אנחנו נעזור במימון כרטיסי טיסה, ארגון הציוד.

דני דנון: ואם המשפחה לא משתפת פעולה, ותפסתם אותם?

יולי יואל אדלשטיין: אז זה יהיה באופן אקראי.

דני דנון: ומה לגבי הילדים בבתי הספר?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לא הולכים לבתי הספר.

דני דנון: לא, מה קורה אם הילד בבית הספר ותפסת את ההורה שלו?

יולי יואל אדלשטיין: אם במקרה נתקלנו בשוהה בלתי חוקי והוא מוסר לנו שהוא בעל משפחה, אנחנו נבוא אל המשפחה אחר הצהריים ונבקש מהם לקחת את החפצים שלהם.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא בא עם כוחות ומשתלט על בית.

יולי יואל אדלשטיין: אלו דברים שקורים באופן אקראי.

יולי יואל אדלשטיין: מי שאני מכיר ואני פוגש אותו בממשק, אנחנו נבוא איתו בהידברות וניתן לו מסמך.

יולי יואל אדלשטיין: מי שלא, אני הרי פוגש אותו באופן אקראי, אני לא רואה שוהה בלתי חוקי ברחוב ויודע שהוא עם ילדים.

יולי יואל אדלשטיין: אני פוגש שוהה ובמסגרת התשאול הוא מודיע שיש לו ילדים, אנחנו נמשיך את התהליך ביחד איתו, ניסע לדירה ונבקש מהם להתארגן ולאסוף חפצים.

אורלי לוי אבקסיס: כמה זמן יש להם להתארגן, לאסוף את החפצים מהדירה ולעמוד בפני גירוש?

יולי יואל אדלשטיין: שעה או שעתיים.

יולי יואל אדלשטיין: למה את מצפה?

יולי יואל אדלשטיין: זה יכול להיות פשוט יותר אם תשכנעו אותם לעזוב לבד.

אורלי לוי אבקסיס: מה קורה אם יש לו חשבונות בנק שהוא צריך להסדיר, מה קורה אם יש לו דברים אחרים כמו פנקס חיסונים ודברים אלמנטאריים של משפחה נורמאלית, חוקית או לא, שעצם גידול הילדים מצריך יותר זמן?

יולי יואל אדלשטיין: אם הוא היה חפץ להסדיר פנקס חיסונים ולהודיע לגן של הילד הוא היה עושה את זה מרצון.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מהרגע שבו תפסת אותו ברחוב והלכת אליו הביתה אתה נותן לו שעה.

דני דנון: כבוד השר, אבישי ברוורמן, בבקשה.

אבישי ברוורמן: אדוני יושב הראש, חברי הכנסת, מכובדי.

אבישי ברוורמן: הרבה מאוד מהאנשים שנלחמים פה למען הילדים ויוסי אידלשטיין שעושה מלאכה לא נעימה שאני בטוח שהיה שמח שלא יטילו עליו את המשימה הזו.

אבישי ברוורמן: יש לי שתי הערות פרוצדוראליות והערה אחת עניינית.

אבישי ברוורמן: פנינו לראש הממשלה, גם השר ברק והשר סער וגם אני, כיוון ששמונה מאות ילדים שכבר השגנו שנמצאים בארץ לאור כל המשמעויות ומעבר למשמעות המוסרית אנחנו יודעים היום שבשביל מספר ילדים בודדים דיבתה של ישראל תצא כל כך איומה, אז גם ההיגיון המדיני של מדינת ישראל שתצטרך להשקיע עוד מיליונים ואולי מיליארדים בהסברה.

אבישי ברוורמן: לכן פנינו לראש הממשלה ואנחנו מצפים להחלטה להעלות את זה לדיון או לקבל החלטה.

אבישי ברוורמן: אנחנו לא מדברים על חוק ההגירה בישראל או על כך שבבת אחת תהיה מפולת שלגים של ילדים של עובדים זרים.

אבישי ברוורמן: מדובר על סיוע ומחווה הומאניטארית.

אבישי ברוורמן: עם כל הכבוד ליוסי, על פי מה ששמענו המערכת אינה ערוכה.

אבישי ברוורמן: התמונה שתצא ב-CNN וב-"ניו-יורק טיימס" תשחיר את ישראל יותר מאשר המשט בעזה.

אבישי ברוורמן: אני מבקש עכשיו להמשיך בלחץ ולא להתעסק בגירוש, נמשיך בלחץ הפרוצדוראלי.

אבישי ברוורמן: אני בטוח שבסוף ראש הממשלה יעשה את זה כי הנזק לישראל יהיה אדיר.

אבישי ברוורמן: אני ממליץ גם לשר הפנים וגם למר אידלשטיין לעצור את התהליך ולא לגרש.

אבישי ברוורמן: דרשנו דיון נוסף, אין סיבה להיות עם אצבע קלה על ההדק.

אבישי ברוורמן: הבעיה תיפתר ואנחנו נפסיק עם הגירוש.

דני דנון: תודה רבה לשר הממונה על ענייני מיעוטים אבישי ברוורמן.

דני דנון: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

אילן גילאון: היה תרגיל ידוע בלימודי ההנדסה באוניברסיטת חיפה כשהמרצה ביקש מהתלמידים להמציא את הדרך הכי יעילה להעביר דם מחיפה לבאר שבע.

אילן גילאון: הם יצרו לו את המודל האידיאלי, הזול והאפקטיבי ביותר ומהחומרים הכי טובים – רק שאף אחד לא שאל "למה צריך את זה".

אילן גילאון: אני לא מקבל את הטענה של הוועדה לזכויות הילד שהיא לא סוברנית לדון בבעיה.

אילן גילאון: אני רוצה להקל על העניין המחפיר.

אילן גילאון: אני חושב שהוועדה צריכה קודם כל לדאוג לטובתו של הילד ללא קר למה שהוריו עשו.

אילן גילאון: אני עצמי ילד מהגר, מבחינת מעמדי האישי – הייתי שונה מהילדים הללו, אבל מבחינת המעמד שלי כילד הוא היה אותו הדבר.

אילן גילאון: אני שואל את עצמי, אני הגעתי לכאן בגיל שמונה.

אילן גילאון: מה היה קורה אם לאחר ארבע שנים היו מחליטים שהוריי לא צריכים להישאר כאן כי הם לא מתאימים בקריטריונים.

אילן גילאון: הכי מרגיז, הרדיפה הזו אין לה סוף לגבי ציבור ואוכלוסיה שכולנו נתגאה, שהם יהיו האזרחים הטובים ביותר.

אילן גילאון: אותם רודפים, והדבר האחרון שאלי ישי מוכן לענות עליו זה כמה אשרות כניסה הוא העניק.

אילן גילאון: הדבר שצריכה לעשות הוועדה לזכויות הילד זה להצטרף לאותם טובים שמבקשים להוריד את הגזרה מעל פנינו.

אילן גילאון: אני לא רוצה לדון באילו דרכים נאורות ניתן לעשות את הגירוש יותר טוב, להביא להם צעצועים מחברה זו או אחרת, באיזה אוטו הם ייסעו לשדה התעופה.

אילן גילאון: הילדים האלה לא זקוקים לקייטנה, זה הוא ביתם.

אילן גילאון: זהו ביתם מפני שהמדינה יש לה מורשת של לרכוש את הארץ בדם, יזע, דמעות ועבודה.

אילן גילאון: מי שמביא לפה אנשים להגירה צריך להבין את המחיר שיש לשלם.

אילן גילאון: ואם מישהו לא רוצה עבודה זרה במקום הזה, ורוצה לחוקק חוק הגירה, זה לא יכול להתבטא על גבם של ילדים שמספרם לא ידוע.

אילן גילאון: כבר לפני שנה ביקשנו לעשות מורטוריום ולסגור שמיים ולטפל במה שיש.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת אילן גילאון, אני חושבת שבוועדה הזו אנחנו מנסים לעשות, כי טובת הילדים היא פה ראשונה והוכחנו את זה כמה פעמים.

אורלי לוי אבקסיס: אתה צריך להבין, כמו שאנחנו מביאים חוק שיודעים שהדעה לא תתקבל ותנסה לשנות בהסתייגויות סעיפים – אנחנו מפחדים שהדעה שלנו להשאיר אותם פה לא תתקבל, ואז נישאר קרחים מכאן ומכאן בלי הוראת מינימאליות איך לרכך את המעבר.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים תוכנית חלופית למקרה שתיפול ההחלטה בממשלה, שהרי שם אנחנו לא צד.

דני דנון: כבר נפלה ההחלטה.

אילן גילאון: אני אסתיר אותם ואהיה עבריין, ולא אסכים לזה.

אורלי לוי אבקסיס: האם זה לא מתפקידנו לבדוק שברגע שתתקבל ההחלטה שלא מוצאת חן בעינינו, שלפחות תהיה עם הוראות מינימאליות?

אילן גילאון: ההחלטה לא תתקבל, אסור לה להתקבל.

דני דנון: חבר הכנסת גילאון, אנחנו נמצאים בכנסת ובפועל מבחינת סדרי שלטון התקבלה החלטת ממשלה, טובה או רעה, אשר מחייבת אותנו.

אילן גילאון: גם הממשלה חצויה בעניין הזה.

דני דנון: התקבלה החלטת ממשלה, מחייבת.

דני דנון: כרגע יש בקשה לדיון נוסף אבל המשרד היום מחויב להחלטה שהתקבלה.

אילן גילאון: מאה ועשרים חברי הכנסת צריכים לפתוח את בתיהם ולהסתיר בהם את אותם אנשים, ואותם לא יהיו אפשר להוציא משם כי יש לחברי הכנסת חסינות.

אילן גילאון: זה מה שצריך לעשות.

אילן גילאון: ואם מישהו בוחר להיות עבריין, אז כבר עדיף לבחור בתחום המוסרי הזה.

דני דנון: אני רציתי, ולא הצלחתי בכך, שהדיון לא יגלוש לקווים האלה.

אילן גילאון: כי אין לו משמעות.

אילן גילאון: זה לא משנה כמה ילדים יהיו במיניבוס אחד, בזה יוסי צריך לטפל ולכן אני לא רוצה לשבת בכובע שלו.

אילן גילאון: הוא צריך למלא פקודות ואתה צריך לקבוע מדיניות, שלא יכולה להתבטא באיזה כלא יהיו הילדים שיהיה להם יותר נוח.

אבישי ברוורמן: יש לי הערה.

אבישי ברוורמן: קודם כל, אין מי שלא אוהב את חבר הכנסת אילן גילאון.

אבישי ברוורמן: אני חושב שאלי ישי סופג הרבה אש והרבה לא בצדק.

אבישי ברוורמן: יש פה בעיה ברורה – מצד אחד לישראל אין חוק הגירה, ואנחנו לא מדברים על זה שכל עובד זר שנולד לו פה ילד יהיה אזרח אלא אנחנו מדברים על מחווה הומאניטארית.

אבישי ברוורמן: אמרנו – אלף ומאתיים ילדים, מתוכם השגנו שמונה מאות.

אבישי ברוורמן: ביקשנו דיון חוזר עם כל ההערכה שלי ליוסי אידלשטיין אין היערכות מתאימה, והבקשה שלי היחידה היא לקיים דיון חוזר ואני בטוח שעם הלחץ הבינלאומי זה עוד יקרה.

אבישי ברוורמן: מכיוון שאני מאמין שיהיה דיון חוזר אני מכבד את יושב הראש ואת חברת הכנסת לוי-אבקסיס אבל צריך להפסיק את הדיונים הללו.

אבישי ברוורמן: לפעמים אם חושבים סימן שכבר עושים, לכן זה מסוכן.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו פשוט נגיע ליום שלפני ופתאום לא נתת מספיק זמן להתארגן מבחינת סידורים אלמנטאריים בסיסיים.

אבישי ברוורמן: אני מכבד את עמדתך, את תפעלי בכנסת ואני אפעל בממשלה.

אבישי ברוורמן: התקווה שלי היא שבסוף ישחררו את יוסי מהצרה.

דני דנון: האם יש לך הערכה של לוחות זמנים לדיון החוזר?

אבישי ברוורמן: אתם זוכרים הלוא טוב מאוד שיש את הסיפור על ביאליק "רוגוזין", נעשה עכשיו סרט דוקומנטרי שפורסם בכל העולם על הילדים הזרים שם וחסר פרק אחרון – האם הם נשארים בבית או יוצאים.

אבישי ברוורמן: המשמעות היא אדירה.

אבישי ברוורמן: ראש הממשלה, שמבין את התקשורת, ייקח את זה בחשבון ויעלה את זה בדיון.

אבישי ברוורמן: אני חושב שיהיה רוב גדול לגמור את המחווה ההומאניטארי כמו בגין.

אבישי ברוורמן: אני חושב שמבחינת חוק ההגירה יש לנו בעיה קשה ואנחנו צריכים להחליט איזו מדינה אנחנו, האם אנחנו קובעים לפי זכות המושב אם אדם נולד פה או לפי זכות השיוך.

אבישי ברוורמן: יש לפתור את זה ולגמור את המחווה ולסיים אותה.

דני דנון: תודה רבה לשר אבישי ברוורמן.

דני דנון: אני מבקש מהדוברים הבאים לקצר.

דני דנון: סיגל רוזן, מוקד הסיוע לעובדים זרים, בבקשה.

סיגל רוזן: אני פעילה כבר שתיים עשרה שנים בקרב הקהילה הזרה, אני מכירה את יוסי אידלשטיין שנים ארוכות ואני מזדעזעת לשמוע אותו אומר דברים כמו "אנחנו לא הולכים להליך ארוך, תוך שבעים ושתיים שעות המשפחה אמורה לצאת".

סיגל רוזן: אני מניחה שאתה יודע שרבות מהמשפחות הללו הן משפחות מעורבות בהן האימהות מהפיליפינים והאבות מתורכיה או גאנה וניגריה.

סיגל רוזן: לאן הם יצאו?

סיגל רוזן: גם אם ההורים חיים יחדיו, המשמעות היא קריעת המשפחה ובכלל לא בטוח שההורים יגלו את הבגרות והיכולת הנפשית להחליט לאיזו מדינה ילך הילד.

סיגל רוזן: הרי כל הורה ילך למדינה שהוא אזרח שלה, את הילדים האלה מישהו יצטרך להחליט אם הם ילכו עם אבא אם עם אימא, מדובר על הליך ממושך שיארך חודשים ארוכים.

סיגל רוזן: אני חושבת שזה חמור שהמשרד לא נערך לזה בכלל.

סיגל רוזן: חשוב שרשות ההגירה תבין שהיא הולכת לקראת מעצר ממשוך של הילדים.

סיגל רוזן: אנחנו לא מפצירים בהם להישאר, הילדים האלה חיים תחת איום כבר תקופה ממושכת, רבים מההורים שהיה להם לאן לחזור לקחו את הילדים וחזרו.

סיגל רוזן: אלה שנשארו כאן הם באמת אלה שאין להם לאן לחזור, שלא יקבלו אותם לא במדינת האם ולא במדינת האב.

סיגל רוזן: עברה החלטת ממשלה ונקבע שיש לגרש חלק מהילדים – אבל לא קיבלת תאריך לביצוע.

סיגל רוזן: לא חייבים לגרש אותם מחר בבוקר, אפשר לחכות עד לכך שהממשלה תתעשת ותשנה את ההחלטה שלה.

סיגל רוזן: תודה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: עורכת הדין יפעת בויאר מהמועצה לשלום הילד.

יפעת בויאר: יש לי שתי הערות.

יפעת בויאר: דבר אחד, נקודת ההנחה היא שגויה בעיני, לא ברור לי מתוך איזו עילה משפטית ניתן להשאיר ילדים במתקן כליאה של שירות בתי הסוהר.

יפעת בויאר: ילדים מתחת לגיל ארבע עשרה במדינת ישראל על פי חוק לא יכולים לשהות במתקן כליאה, זו נקודה שצריך לקחת בחשבון ולהיערך בהתאם.

יפעת בויאר: זו הערה אחת חשובה.

יפעת בויאר: הערה שנייה – היו שדיברו על עזיבה מרצון, פנו לארגונים שישכנעו לעזיבה מרצון, אני לא חושבת שצריך להביא את העניין לפתחם של הארגונים הוולונטריים.

יפעת בויאר: אם מדינת ישראל החליטה לגרש את אותם הילדים אז היא צריכה להיערך בצורה ראויה, ולהכין תוכניות שלא כוללות שעתיים לאריזת התיק אלא הכוונה, מציאת תעסוקה, סלים כלכליים שיעזרו – ואלו דברים שנעשו במדינות אחרות בעולם שהוכיחו שאחוזי העזיבה מרצון אכן גדלים.

יפעת בויאר: תכינו אותם, תשכנעו אותם, ושמדינת ישראל תעשה את המהלך הזה כמו שצריך.

דני דנון: תודה.

דני דנון: לילי הלפרין, בקצרה.

לילי הלפרין: אני אוותר.

דני דנון: תודה.

דני דנון: ההתרשמות של הוועדה היא אולי כי משרד הפנים לא רצו לחלוק איתנו, אבל אתם לא ערוכים.

דני דנון: לא רציתי לפתוח את הדיון עם השר שאני חלוק עליו לגבי העמדות העקרוניות של הגירוש.

דני דנון: בשלב זה לא קיבלנו תשובות לגבי ההיערכות ולכן אני נאלץ לפנות פה בשם הוועדה למבקר המדינה שילווה את התהליך הזה.

דני דנון: אני לא יודע אם יהיו דיון נוסף או לא, אם ההליך יקרה ילדים יצטרכו להיות מגורשים ממדינת ישראל ולכן הוועדה תפנה היום למבקר המדינה מתוקף סמכותו ללוות את ההליך הזה איתכם ולראות אם יש כללים, תקנות או קריטריונים.

דני דנון: אנחנו לא שמענו פה בוועדה.

דני דנון: הוועדה לזכויות הילד תערוך סיורים בפועל לליווי ההליך מתוך דגש לא לחלוק על ההחלטה אלא לראות שהיא מבוצעת בצורה הומניטארית המצמצמת את הפגיעה בילדים.

דני דנון: הוועדה לזכויות הילד רואה חשיבות רבה בשמירה על זכויות הילדים באשר הם, בייחוד במקרים רגישים כמו שהוצגו בוועדה.

דני דנון: הוועדה התרשמה שאין היערכות מתאימה של משרד הפנים לגירוש הילדים.

דני דנון: הוועדה פונה למבקר המדינה ללוות באופן מיידי את כל הליך גירוש ילדי עובדי הזרים.

דני דנון: הוועדה תקיים סיורים על מנת לראות בפועל את ביצוע החלטת הממשלה.

דני דנון: אני מודה לכולם, הישיבה נעולה.