ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 96, 2010-10-19 10:00

ליה שמטוב: בוקר טוב.

ליה שמטוב: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

ליה שמטוב: על סדר היום פגיעה בזכויות העולים המועסקים בתפקידי השמירה והאבטחה.

ליה שמטוב: הכנסת מציינת היום את היום הבינלאומי למיגור העוני והדיון מתקיים במסגרת זאת.

ליה שמטוב: את הפנייה קיבלנו משתי"ל שפנו לחבר הכנסת דניאל בן סימון וביקשו לאחד את הדיון בנושא.

ליה שמטוב: אני חושבת שאם אנחנו מדברים על היום הבינלאומי למיגור העוני, הנושא שקשור לשמירה ואבטחה הוא נושא אקטואלי.

ליה שמטוב: מרכז המחקר והמידע של הכנסת הוציא מסמך ממנו עלה כי תחולת העוני בקרב אוכלוסיית העולים עומדת על 18 אחוזים.

ליה שמטוב: אני רוצה לציין שהוועדה בראשותי קיימה כמה ישיבות בנושא עובדי השמירה, האבטחה והניקיון ודנה בתנאים הסוציאליים של עובדים אלה.

ליה שמטוב: ב-8 ביוני 2009 קיימנו דיון בנושא שמחייב את המאבטחים להיבחן על מנת לחדש את רשיון הנשק שלהם.

ליה שמטוב: היום התכנסנו כדי לבחון כיצד ניתן למזער ככל הניתן את הפגיעה בעולים העובדים בשמירה.

ליה שמטוב: נמצאים  כאן נציגי עמותת צנטריון – נמצאים גם נציגים של עמותות נוספות - שפנו אלינו במסמך והם פועלים ומייצגים את העולים העובדים באבטחה.

ליה שמטוב: הם מבקשים מהוועדה לפעול לכך שעובדי האבטחה והשמירה לא ייאלצו לשלם סכומים הנדרשים עבור חידוש רשיון כלי הנשק או עבור קורסים של משרד הפנים ומשרד הביטחון שהם צריכים לעבור.

ליה שמטוב: דרך אגב, עלות הקורסים האלה היא  בין 1,000 ל-3,400 שקלים וזה בשעה שכולנו יודעים מה משכורתו של שומר ומאבטח ויודעים שכל אגורה עבורו היא משמעותית.

ליה שמטוב: לפני שאני אתן את רשות הדיבור לחברי הכנסת, הייתי רוצה שנציגי עמותת צנטריון יתייחסו לנושא, יאמרו לנו מה קורה, האם כל החברות מבקשות לשלם עבור הקורסים או רק חלקן ובכלל מה קורה בשטח.

ליה שמטוב: אני מבקשת מנציג עמותת צנטריון להציג את הדברים.

לב שניידר: אני היועץ המשפטי של עמותת צנטריון.

לב שניידר: אנחנו החלטנו להציף את הנושא כי מדובר בתחום שאין בו דין ואין דיין.

לב שניידר: לפי נתונים סטטיסטיים יש כ-135 אלף מאבטחים.

לב שניידר: אני בכוונה לא מבדיל בין שומרים, מאבטחים וכולי כי לפי דעתנו זה היינו הך.

לב שניידר: מחצית מהמספר, אם לא הרוב, אלה עולים חדשים או עולים ותיקים שלא מצאו לעצמם מקצוע או העסקה אחרת בארץ ונאלצו, לאור הנסיבות, לעסוק בתחום השמירה בשכר מינימום.

לב שניידר: משנת 2008 חלו שינויים, כאשר אותם מאבטחים נדרשו – על מנת להתחיל לעבוד או להתקבל לעבודה – לעבור קורסים.

לב שניידר: אני רוצה לומר שאין לנו שום טענה או שום התנגדות לקורסים כי אכן צריך לעשות אותם ואכן זה צריך להיות מוסדר, כי בסופו של דבר זה מסדיר את התחום ומונע מכל מיני חאפרים לעסוק במקצוע, אבל התשלום עבור הקורסים לא הוסדר.

לב שניידר: יוצא שעובד, על מנת להתחיל לעבוד, צריך לשלם כ-1,000-1,500 שקלים, ועל מנת להמשיך לעבוד כשומר במוסד ציבורי או אפילו בסופרמרקט פשוט – אלה אותם מאבטחים שאנחנו פוגשים – צריך  עוד כ-3,000 – אם לא 4,000 – שקלים משכרו.

לב שניידר: חלק מהחברות אכן משלמות את הכספים האלה ומחייבות את העובדים לעבוד שלושה-ארבעה-חמישה חודשים, שנה, אבל רוב החברות הקטנות והבינוניות מחייבות את העובדים לעבור את הקורסים על חשבונם.

לב שניידר: על מנת להמחיש הבאנו לכאן את הדוגמאות של אותם הסכמים.

לב שניידר: בהסכם הדרקוני ביותר, העובד מחויב  בהתחייבות ל-15 אלף שקלים או לשנת עבודה.

לב שניידר: במקרה אחר החברה מודיעה לעובד שהוא צריך לשאת במלוא עלות הקורס ואף בימי ההשתלמות.

לב שניידר: במקרה אחר החברה, בלי להודיע לעובד, בלי לקיים איזשהו בירור עם העובד, ניכתה משכרו בחודש אחד סכום של 1,350 שקלים עבור הקורס, בחודש הבא 200 שקלים, בחודש לאחר מכן עוד 200 שקלים, שלא לדבר על כך שלא שולמה משכורת עבור ימי ההשתלמות האלה.

לב שניידר: בכל התחומים - אם זה במלצרות, אם מדובר בעריכת דין, אם מדובר באחים ובאחיות – נהוג שהמעסיק משלם עבור ההשתלמויות, ולא רק את מחיר ההשתלמות אלא גם עבור יום העבודה.

לב שניידר: מן הסתם הנושא כבר עלה במסגרת משא ומתן בין ארגון יציג של עובדים לבין ארגון יציג של מעסיקים, לצורך העניין חברות השמירה, והנושא הוסדר בסעיף 19 לצו הרחבה כאשר כתוב שחור על גבי לבן שמעסיק יישא במלוא התשלום עבור הקורסים.

לב שניידר: לצערנו ככל הנראה, מעבר להסדרה בצו הרחבה, הנושא לא המשיך.

לב שניידר: אנחנו מבקשים להסדיר את הנושא או בתקנות או בחקיקת המשך או להמליץ על תיקון צו הרחבה.

לב שניידר: הפתרונות אותם אנחנו מציעים כתובים במפורש בנייר העמדה שקיבל כל אחד מהנוכחים כאן.

ליה שמטוב: תודה.

אשרת מימון: אני מהאגודה לזכויות האזרח ואנחנו חברים בפורום.

אשרת מימון: אנחנו מודים לכם על הדיון.

אשרת מימון: אני חושבת שהנושא הוצג באופן מצוין.

אשרת מימון: אני לא מרגישה צורך להוסיף על הדברים שכבר נאמרו ואני מקווה שייעשה משהו.

אשרת מימון: אני חושבת שמעבר למה שכתוב בצו ההרחבה, כמובן שפסיקה וחקיקה היא חד משמעית בעניין ומדובר במעשים לא חוקיים, העניין הוא אכיפה.

אשרת מימון: אני חושבת – אני לא יודעת אם נמצאים כאן נציגי משרד התעשייה – שהעניין הוא אכיפה בכלל של חוקי מגן וחוקי עבודה.

אשרת מימון: בזה אנחנו מאוד חסרים.

אשרת מימון: יש חקיקה מאוד מתקדמת בישראל, אבל האכיפה רחוקה מזה.

אשרת מימון: תודה.

לב שניידר: מעבר למשרד התעשייה, יכול להיות שמשרד התעשייה יוכל לפרט לנו למה לא אוכפים את צו ההרחבה, משרד הפנים והמשרד לביטחון פנים אכן יכולים לפעול.

ליה שמטוב: נמצאים כאן הנציגים והם יתייחסו לנושא.

דב קינן: אני מהאגף לאכיפת חוקי עבודה במשרד התעשייה.

דב קינן: אני רוצה להתייחס לכמה מהנושאים שעלו כאן.

דב קינן: קודם כל, למגבלות האכיפה.

דב קינן: מעבר לנושא של כוח אדם ומשאבים שבוודאי כנציג האגף אני אומר שאין לנו כל התנגדות שיוסיפו משאבים, יש מגבלות חוקיות באכיפה כאשר למשל בנושא של צווי הרחבה, אין בחוק אכיפה פלילית.

דב קינן: זאת אומרת, אי אפשר לאכוף צו הרחבה כי אין ענישה בגין עבירה על צו הרחבה.

דב קינן: כאן צריך לעשות שינוי חקיקה.

דב קינן: אנחנו כרגע יכולים לאכוף רק על סמך החוק הקיים.

דב קינן: כנ"ל לגבי הסכמים שנחתמו.

דב קינן: אנחנו עושים אכיפה לא מעטה בקרב חברות שמירה וחברות שנותנות שירותי ניקיון, בהן את הבעיה של הרישוי אבל יש בעיות אחרות שנוגעות לאוכלוסיות החלשות ותכף אני אפרט מעט את הפעולות שאנחנו עושים מעבר לאכיפה השגרתית.

דב קינן: במסגרת האכיפה המוסדרת, היא מגבילה אותנו כך שלמשל אנחנו לא יכולים לאכוף הסכם שהוא לא חוקי.

דב קינן: אנחנו יכולים לאכוף רק בגין חשדות לביצוע עבירות בפועל.

דב קינן: אנחנו מכירים מהאכיפה הלא מעטה שאנחנו עושים בתחום הזה שיש הרבה  פעמים פער גדול בין מה שכתוב בהסכם לבין מה שמתבצע בפועל כאשר לפעמים זה לטובת העובד ולפעמים גם לרעתו.

דב קינן: בחוק היום אין לנו אפשרות להגיש כתב אישום נגד מעסיק בגין הסכם לא חוקי בינו לבין העובד אלא אם הוא עשה – בין אם זה בהסכם או לא בהסכם – מעשה שיש בו מעשה פלילי.

דב קינן: אם כן, גם הסכמים כאלה לא מאפשרים לנו, על פי החוק הקיים, לבצע אכיפה כלשהי.

דב קינן: מה שאנחנו כן עושים, מעבר לאכיפה הרגילה – ועשינו ביקורות דווקא בתחום של חברות שמירה באכיפה מוגברת והגשנו לא מעט קנסות וכתבי אישום נגד חברות בגין הפרות – אנחנו גם עוסקים באכיפה מינהלית, מעבר לאכיפה הפלילית, וזה בעיקר בשני תחומים.

דב קינן: יש את התחום שהוא חל בפועל כבר כמה שנים כאשר למשל לצורך הגשת הצעות למכרזים במגזר הציבורי, כל חברה נדרשת להציג אישור על היעדר עבירות בתחום חוקי העבודה.

דב קינן: מי שבאישור יש לו מעל הרשעה אחת או שני קנסות מינהליים, הוא נפסל מלגשת למכרז.

דב קינן: אלה דברים שמניסיוננו משפיעים מאוד חזק על חברות שמירה שפועלות לפי דרישות החוק ואנחנו רואים השפעת הדברים האלה, בעיקר בשנתיים-שלוש האחרונות, והיא הולכת וגוברת.

דב קינן: דבר נוסף שהוא יחסית חדש ומתחיל להיכנס כרגע הוא הנושא של רישוי של חברות שמירה של משרד התעשייה.

דב קינן: זה דבר חדש שכרגע מתהווה בכל הקשור לתקנות.

דב קינן: אנחנו מתכוונים שגם באמצעות רישוי חברות השמירה, יהיה יותר פיקוח על הנושא של פעילות חברות השמירה, מעבר לאכיפה הפלילית.

ליה שמטוב: אתה דיברת על הצעת חוק, על תיקון חקיקה.

ליה שמטוב: אם אתם רואים שיש צורך בכך, למה אתה לא ממליץ שהמשרד שלך ייזום את התיקון?

דב קינן: אנחנו ממליצים הרבה מאוד פעמים.

דב קינן: אני לא יכול לייצג כאן את המחלקה המשפטית של המשרד.

דב קינן: אני לא יודע אם הוזמן מישהו מהמחלקה המשפטית שעוסקת בייזום חקיקה.

דב קינן: אנחנו, תוך כדי העבודה שלנו, כאשר אנחנו מגלים לקונות בחוק או דברים שאפשר לשפר, הרבה פעמים אנחנו ממליצים על השיפור ויש לזה תוצאות, אבל יש את תהליך החקיקה, אותו אתם מכירים טוב ממני ויודעים שהוא אורך זמן.

ליה שמטוב: אם זה בא מהממשלה, זה עובר ישר לקריאה ראשונה.

ליה שמטוב: הרבה יותר קשה ליזום הצעת חוק פרטית.

דב קינן: בכל מקרה, גם את נייר העמדה שהוכן כאן וגם ההמלצות שיתקבלו בוועדה, בוודאי אדאג להעביר לגורמים הרלוונטיים במשרד כדי שיתייחסו לזה.

ליה שמטוב: תודה.

לב שניידר: אני רוצה להרים את הכפפה.

לב שניידר: לפני כשנתיים הייתה הצעת חוק של חברת הכנסת ליה שמטוב וחברי כנסת נוספים אשר בסופו של דבר הוכנסה להצעת חוק ממשלתית של משרד התעשייה להגברת אכיפה של דיני עבודה.

לב שניידר: הנה, שם זה המקום וזאת הצעת חוק של משרד התעשייה, הצעה שלכם.

דב קינן: זאת הצעת חוק שקיימת בדיון בוועדה.

לב שניידר: אנחנו בדיון של הוועדה כבר כשנתיים וכל פעם דנים בשני סעיפים.

דב קינן: לא אנחנו אלה שמעכבים את הצעת החוק.

לב שניידר: הממשלה, ואתם הממשלה.

דב קינן: להפך, אנחנו מאוד תומכים באישור כמה שיותר מהר.

לב שניידר: כל עוד הצעת החוק לא עברה, יש אפשרות להכניס את זה לשם.

ליה שמטוב: זה בוועדת העבודה והרווחה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה רבה גבירתי יושבת הראש.

דב חנין: אני רוצה לברך על קיומו של הדיון הזה שיש לו כמה מעגלים.

דב חנין: מעגל אחד הוא מעגל עקרוני.

דב חנין: כאשר אנחנו מדברים על מאבטחים ועל שומרים, אנחנו מדברים על קבוצה של אנשים שעובדים במקרים רבים בתנאים לא תנאים.

דב חנין: תנאים לא תנאים, גם מבחינת צורת העבודה ואני עוד לא מדבר על שאלה של סיכונים וכי המקצוע הוא מקצוע מסוכן.

דב חנין: אנחנו מקווים שלא, אבל הוא עלול להיות מסוכן.

דב חנין: אני לא מדבר על זה כי זה כאילו נתון לשמו קיימת הפעילות הזאת, אבל אני מדבר על צורת העבודה של השומרים והמאבטחים.

דב חנין: הם עומדים בחוץ, בשמש, בגשם, אין תנאים, איזה שהם כללים שקובעים איזושהי צורה של הגנה על העובדים האלה.

דב חנין: תמיד כואב לי לראות את אותו מאבטח שעומד בשמש בחוץ ואין לו אפילו מקום להיכנס אליו ואפילו לא חושבים שצריך לתת לו צל.

דב חנין: אני לא מדבר על גשם, שאני מקווה שיהיה בחורף, והוא עומד בחוץ.

דב חנין: אנחנו לא רוצים שמאבטחים יעמדו בגשם בחוץ כי איך הם יכולים לעבוד ולתפקד?

דב חנין: אני מדבר באמת על הדברים הכי מינימליים.

דב חנין: אלה דברים שצריכים הסדרה ואני חושב שהם צריכים הסדרה באיזושהי מערכת של כללים והוראות שיקבלו גם תוקף מחייב.

דב חנין: ההיבט השני של העניין הוא תנאי העבודה, תנאי השכר, זכויות סוציאליות שבכמה מקומות נשמרות ובכמה מקומות לא נשמרות.

דב חנין: מדי פעם כאשר אני נפגש עם מאבטחים, אני שומע מהם שהם בעצמם אפילו לא יודעים מה התנאים שלהם ומה השכר שלהם.

דב חנין: הנקודה האחרונה היא הסיפור הזה של הרשיון לנשק, ההכשרה באבטחה והתשלום.

דב חנין: אני חושב שזאת פשוט שערורייה שהדעת לא סובלת אותה.

דב חנין: אני מקווה שבעקבות הדיון הזה בוועדה המשרד הממשלתי המפקח על התחום הזה יוציא הנחיות ברורות וחד משמעויות שלפחות יפסיקו את השערורייה הזאת.

דב חנין: אני מתנצל מראש  על כך שבהמשך הדיון אני אצטרך לעזוב כי יש לי דיון אחר בוועדה אחרת.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: מי מהמשרדים רוצה להתייחס?

אודליה אדרי: אני מהלשכה המשפטית של רשות האוכלוסין במשרד הפנים שחלק ממנה הוא אגף הפיקוח ורישוי כלי ירייה.

אודליה אדרי: אני רוצה להתייחס לדברי חברי מעמותת צנטריון לגבי הקורסים.

אודליה אדרי: אני חושבת שכדאי להבחין, כפי שחברי הבחין, בין הצורך באותם קורסים, שזאת השאלה עליה אנחנו אחראים ביחד עם משטרת ישראל, לבין שאלת העלות או המימון והסדרי הזכויות מול המעסיקים.

אודליה אדרי: כל מה שנוגע לצורך, אנחנו חושבים שאין ספק שיש צורך בקורסים.

אודליה אדרי: אדם שנושא נשק, חייב להיות אדם מיומן, ויאמר זאת גם חברי ממשטרת ישראל, וצריך שהתושבים יסמכו עליו כמי שיכול להפעיל שיקול דעת ראוי.

ליה שמטוב: אין ספק.

ליה שמטוב: אכן הם צריכים כל הזמן לעבור גם השתלמויות וגם קורסים.

אודליה אדרי: אגב, הדרישה הזאת להכשרה ודרישות סף לגבי השפה, לגבי הגיל, לגבי העבר, היא נכונה לגבי כל מחזיקי רשיונות כלי ירייה ולאו דווקא לגבי מאבטחים ושומרים.

אודליה אדרי: כל מי שמחזיק בכלי ירייה, צריך לעבור איזשהו סף מסוים של כשירות והכשרה.

אודליה אדרי: השאלה השנייה, וזאת שאלת העלות והמימון, זו שאלה שאנחנו לא רלוונטיים לדיון הזה כי עלות הקורס לא נקבעת על ידינו.

אודליה אדרי: הקורסים נערכים במטווחים שהם גופים פרטיים והם קובעים את העלות ככל שידוע לי.

לב שניידר: מי קבע את המכרזים לגופים האלה?

אודליה אדרי: לא ידוע לי.

אודליה אדרי: לא אנחנו.

אודליה אדרי: המטווחים נדרשים על פי חוק לעבור רשיון שלנו.

אודליה אדרי: כלומר, כדי להיות מנהל מטווח, הוא חייב להיות בעל רשיון.

לב שניידר: זאת אומרת, אני יכול היום לפתוח מטווח ולהעביר את הקורסים האלה בלי לקבל מכם את הרישוי?

אודליה אדרי: ברור שאתה צריך לעבור רישוי.

אודליה אדרי: כדי להקים מטווח בישראל, חייב רשיון.

לב שניידר: כל מטווח רשאי לתת רשיון למי שעמד בתנאים.

אודליה אדרי: הוא לא נותן רשיון אלא הוא נותן הכשרה.

אודליה אדרי: יש אמנם מטווחים שלא מעבירים הכשרות, אבל הסיבה היא בגלל היעדר תנאים.

אודליה אדרי: כדי להעביר הכשרה, אותו אדם צריך שיהיו לו כיתות, קיר מטווח וכולי.

אודליה אדרי: אני לא כל כך בקיאה בכל הפרטים הטכניים.

אודליה אדרי: ככלל, כל בעל מטווח רשאי להעביר הכשרות.

אודליה אדרי: אין איזושהי דרישת סף מעבר לתנאים האקטיביים, הטכניים והבטיחותיים כדי להעביר הכשרה.

אודליה אדרי: קביעת העלות של ההכשרה לא נקבעת על ידינו.

לב שניידר: אני לא מדבר על עלות.

ליה שמטוב: רגע.

ליה שמטוב: אנחנו כאן לא בבית משפט.

ליה שמטוב: אם תרצה אחר כך להתייחס, תוכל לעשות זאת.

אודליה אדרי: קביעת גובה עלות ההכשרה, לא נקבעת על ידינו ואין לנו SAY בעניין הזה, כי זה גוף פרטי שמממן את הפעילויות שלו והעלות נקבעת על ידו.

אודליה אדרי: לעניין הסדר הזכויות בין אותו עובד לבין חברת השמירה אצלה הוא מועסק, אני מסכימה שאם יש בעיות, זה לא עניין שלנו אלא כפי שאמר נציג משרד התעשייה, זה עניין של גוף ממשלתי אחר.

אודליה אדרי: אנחנו עשינו ככל שראינו לנכון לקדם את מעמדם של השומרים במסגרת אותו תיקון משנת 2008 לחוק כלי ירייה ורצינו לנתק.

אודליה אדרי: בעבר שומר שרצה לשאת נשק, עבר רק דרך חברת השמירה ולא הייתה לו כל נגיעה כלפינו.

אודליה אדרי: הוא היה תלוי בבעל חברת השמירה, במעסיק שלו והוא היה צריך שאותו בעל חברת שמירה יפנה אלינו את הבקשות.

אודליה אדרי: בשנת 2008 ניתקנו את הקשר ביניהם, הפכנו את אותו שומר להיות עצמאי ובעל רשיון נפרד כאשר הוא לכאורה, עם אותו רשיון, יכול לעבור מחברת שמירה אחת לשנייה ולקחת נשק מאותה חברת שמירה ולעשות את אותה עבודה, כך שהוא לא חייב להיות תלוי בחברת שמירה שפנתה אלינו מלכתחילה.

אודליה אדרי: את זה ראינו לנכון לעשות כדי לקדם.

אודליה אדרי: נשמח לשמוע רעיונות נוספים לקידום מעמדם של השומרים במסגרת הסמכויות שלנו, אבל אני לא חושבת שהעניין שהועלה כאן לגבי עלות ההכשרה, זה דבר בו אנחנו יכולים להתערב.

ליה שמטוב: מה קורה כאשר שומר שעבר את הקורסים עובר לעבוד בחברה אחרת?

ליה שמטוב: הוא צריך שוב לעבור את הקורסים?

לב שניידר: הוא לא צריך לחדש את הרשיון.

לב שניידר: הרשיון עובר אתו ביחד לחברה החדשה והוא לא צריך לעבור שוב את הקורס.

לב שניידר: חשוב לציין שבשום פנים ואופן אנחנו לא רוצים להתערב בעלות הקורס.

לב שניידר: לא מדובר בשום פנים ואופן על עלות הקורס אלא מדובר על פיקוח על התשלום.

לב שניידר: כמו שתיקנתם בתקנות, מי צריך לעשות את הקורס ואיך זה צריך להתבצע, אפשר לתקן תקנות ולקבוע שהכסף אמור לעבור ישירות מחברות השמירה.

לב שניידר: הכי קל לעשות לקונה ושהעובד ירוץ בין קופת חולים, בין כל משרדי הממשלה, ישלם לכולם וכולם יעמדו על הגדר ויחכו עד שהעובד ישלם.

אודליה אדרי: אני חושבת שדווקא בעצם הניתוק של העובד מחברת השמירה, אתה לא יכול בחוק או בתקנות לקבוע שהמעסיק ישלם.

אודליה אדרי: ברגע שהרשיון הוא רשיון של הבן אדם עצמו והוא עם אותו רשיון יכול לעבור מחברת שמירה אחת לשנייה – והוא יכול במקביל לעבוד בשלוש חברות שמירה, כמובן בכפוף לדרישות הביטחון – אני לא יכולה מראש להתנות את הרשיון בתשלום הקורס על ידי מעסיק ספציפי.

לב שניידר: הוא לא יכול לעבוד בכמה חברות.

ליה שמטוב: יש איזשהו נתון והאם יודעים כמה חברות או רוב החברות דורשות את התשלום או משלמות עבור הקורסים?

לב שניידר: לצערנו אין נתון מדויק.

לב שניידר: למזלנו רוב החברות הגדולות שניגשות למכרזים של מרכז השלטון המקומי והן מפוקחות על ידי המשטרה או על ידי אגף הרישוי, ככל הנראה לא מפירות את זכויות העובדים בכל הקשור לתשלום.

לב שניידר: החברות הקטנות והבינוניות אכן מפירות זאת כמעט באופן ודאי ובאופן שוטף.

לב שניידר: למרכז המידע שלנו מגיעות כל הזמן פניות.

לב שניידר: לצערנו מדובר בהפרות קטנות פר עובד ועובדים מעדיפים להמשיך להיות מועסקים על ידי החברה ולא להגיש תלונה, אם זה למשרד התעשייה או אלינו.

מריו שכטמן: שאלת הבהרה לנושא המטווחים וההכשרות שהם מבצעים.

מריו שכטמן: האם רשות האוכלוסין קובעת גם את התכנים שהמטווחים האלה מעבירים והאם אתם מפקחים על זה?

אודליה אדרי: כן, ביחד עם המשטרה.

אבי שושן: אני מחטיבת האבטחה.

אבי שושן: אני רוצה לציין ששמירה על זכויות עובדים באבטחה משרתת אותנו.

אבי שושן: אני חושב שמאבטח שהתנאים שלו והזכויות שלו נשמרים, מזדהה עם המטרה טוב יותר ומבצע את העבודה שלו טוב יותר.

לב שניידר: בקטע הזה אין לנו ויכוח עם המשטרה.

אבי שושן: אני רוצה לתקן איזשהו נתון שהוצג כאן.

אבי שושן: נאמר כאן שיש 135 אלף אנשים שמחזיקים נשק ועוסקים באבטחה, אבל זה לא מדויק.

אבי שושן: במדינת ישראל יש 135 רשיונות נשק ארגוני, אבל בכלל זה, זה כל משרד ממשלתי שמנפק נשק לעובדים שלו – אם אנחנו מדברים על משרד החינוך שמנפק נשק למורים שלו – הם נכללים בתוך ה-135 אלף.

אבי שושן: לכן אנחנו מדברים על שוק אבטחה של משהו בסביבות 50 אלף אנשים שהם מחזיקי נשק בחברות אבטחה.

אבי שושן: במסגרת הזאת, כמו שלב ציין, חלק ממערך האבטחה הוא מערך אבטחה שעובד בגופים מוסדיים ולכן הפיקוח על העובדים הוא הרבה יותר הדוק, גם על השכר שלהם, גם על ההכשרה שלהם וגם על עלות ההכשרה שלהם.

אבי שושן: ההכשרה שניתנת למאבטחים שמונחים על ידי משטרת ישראל מבוצעת במוסדות הכשרה שמקבלים תו תקן ממשטרת ישראל על פי חוק סמכויות שמירה על ביטחון הציבור.

אבי שושן: זאת אומרת, אנחנו אחראים לקבוע מי זה מוסד ההכשרה, מי הבעלים שלו, באיזה תנאים תבוצע ההכשרה, מי יהיו המדריכים ומה יהיו התכנים.

אבי שושן: זאת סמכות שקבועה בחוק.

אבי שושן: אכן, לא קבוע בחוק מי משלם עבור ההכשרה.

אבי שושן: כמו שציין לב, באמת ברוב החברות זה ברור שההכשרה מכוסה על ידי החברה.

אבי שושן: אני מעריך שיש חברות קיקיוניות שזה לא נעשה בהן כך.

אבי שושן: אני אומר שוב, לגבי השאלה שלך, לגבי התכנים, שמי שמכתיב את התכנים, את תכני ההכשרה, לצורך העניין בכל מה שקשור למאבטחים שמונחים על ידי משטרת ישראל, זאת משטרת ישראל שגם מקיימת על זה פיקוח.

לב שניידר: זה משפיע גם על העלויות?

אבי שושן: בוודאי שזה משפיע על העלות.

אבי שושן: אם אנחנו קובעים לגוף מסוים מאבטח ברמה מסוימת, אנחנו מגדירים את התכנים.

אבי שושן: לצורך העניין, אנחנו מדברים על תוכניות הכשרה שהן משלושה-ארבעה ימים עד 35 ימים, תלוי ברמת המאבטח.

אבי שושן: יש כל מיני תוכניות הכשרה ויש כל מיני רמות של מאבטחים.

אבי שושן: זה תלוי בגוף ותלוי בצורך.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: חברת הכנסת מרינה סולודקין.

מרינה סולודקין: אני מברכת את יושבת ראש ועדת העלייה והקליטה על קיום הדיון.

מרינה סולודקין: נעים לי מאוד לראות את הנציגים של ארגוני המאבטחים שלפני עשר שנים ויותר עמדנו על כך שהם יקימו את הארגונים האלה.

מרינה סולודקין: אני רוצה לומר לכם שמה שמפריע לי כאן – ואני מאוד מבינה גם את המשטרה, גם את משרד התעשייה וגם את הגופים האחרים – שלא נמצאת כאן ההסתדרות.

מרינה סולודקין: אם זה קשור לחלשים, לעובדים עולים, לארגונים של עולים, ההסתדרות לא נמצאת בתמונה.

מרינה סולודקין: למה הם צריכים לשלם עבור ההכשרה שלהם?

מרינה סולודקין: זה עניין לזכויות העובד.

ליה שמטוב: הם משלמים דמי חבר?

מרינה סולודקין: חלק משלם.

לב שניידר: רובם משלמים דמי טיפול בהתאם לצו הרחבה שחל והחלק הגדול משלם דמי חבר.

מרינה סולודקין: אנחנו מדברים על נושא המאבטחים, אבל הנושא הוא לא רק  המאבטחים.

מרינה סולודקין: יש קבוצה גדולה של מנופאים שיכולים להשבית את כל המדינה וכמעט אין תנאים לאנשים שיושבים שם ועושים עבודה שהיא הכי מקצועית במדינה.

מרינה סולודקין: הם אמרו לי שהעגורנים תחילו ליפול, והם יתחילו.

מרינה סולודקין: בנושא הזה נפגשתי עם שר התעשייה.

מרינה סולודקין: אנשים נאבקים עבור זכויותיהם אבל קיים ואקום.

מרינה סולודקין: מדובר גם במטפלות, גם במנופאים, גם במאבטחים, אבל ההסתדרות הפסיקה לשרת את העובדים.

מרינה סולודקין: במסקנות ישיבת הוועדה אני חושבת שאנחנו צריכים לפנות גם להסתדרות.

מרינה סולודקין: העובדים צריכים לשלם מכיסם, משכר המינימום שלהם, עבור ההכשרה המקצועית.

דניאל בן-סימון: מישהו יודע לתת תשובה לשאלה?

דניאל בן-סימון: למה ההסתדרות לא כאן?

מרינה סולודקין: אני אומרת שכוועדה אנחנו צריכים לומר שדווקא במקרים של עולים יש שקט מוחלט, דממה וחוסר רצון לעזור וזה בשעה שצריך להתערב.

מרינה סולודקין: אני לא יכולה כאן לקרוא להתפטרות של עופר עיני למרות שיש הרבה סיבות לעשות זאת, אבל אני אומרת שזה העניין.

יעל וולפנזון: היעדר האכיפה זה משהו שלא נוגע רק לדיון אותו אנחנו מקיימים.

יעל וולפנזון: אנחנו רואים שאין אכיפה לא מצד ההסתדרות ולא מצד משרד התעשייה בהרבה מאוד מקומות.

יעל וולפנזון: זה מתחיל אפילו מזכויות סוציאליות הכי בסיסיות, שלא לדבר על עניינים של רשיון נשק וימי השתלמות ורענון.

יעל וולפנזון: ההסתדרות כבר מזמן לא אוכפת את ההסכמים הקיבוציים עליהם היא חתומה וזה לא דבר חדש.

יעל וולפנזון: הבעיה היא שמשרד התעשייה לא מקצה מספיק פקחים כדי לאכוף חוקי מגן וצווי הרחבה, וגם זה לא דבר חדש.

יעל וולפנזון: אני חושבת שצריכה לצאת קריאה מהוועדה הזאת לשינוי המצב הזה.

יעל וולפנזון: אני רוצה להתייחס לעוד שני דברים אליהם לא התייחסנו והאחד הוא סוגיית המכרזים.

יעל וולפנזון: לצערנו אנחנו במעגלי צדק נתקלים בהרבה מקומות בהם מכרזים שמציעים מזמיני שירות, לא מפרטים את רכיבי השכר הנדרשים, כדי שהצעות של חברות קבלניות לא יהיו הצעות גירעוניות, מה שנקרא מכרזי הפסד.

יעל וולפנזון: שוב, זה לא נוגע רק לעניינים של רענון והשתלמויות אלא זה נוגע אפילו לזכויות סוציאליות מאוד בסיסיות.

יעל וולפנזון: אנחנו מגיעים למקומות ומגלים שהרבה הצעות לא יכולות לכסות את העלות של ההשתלמויות, ימי הבראה וימי חופשה, וגם הקבלן ירוויח מזה משהו.

יעל וולפנזון: אחרי הכל הקבלנים הם לא עובדים עבור המאבטחים אלא הם עובדים על מנת להרוויח.

יעל וולפנזון: יצאה הוראה של החשב הכללי, מספר הוראות שדנו בעניין הזה, ונאמר שהמכרזים חייבים לפרט אומדנים ולכלול את כלל רכיבי השכר, אבל לצערנו זה לא באמת קורה ולעניין הזה אין אכיפה.

יעל וולפנזון: מקום נוסף שבו הוראת החשב הכללי לא מתקיימת הוא כל הנושא של פיקוח ובקרה.

יעל וולפנזון: לפי הוראת החשב הכללי, כל חצי שנה צריך לעשות בדיקות מדגמיות של חברות קבלניות במשרדי ממשלה, אבל עדיין אנחנו רואים שמנגנוני הפיקוח האלה לא מיושמים או שהם מיושמים בצורה גרועה מאוד.

דני שנער: מי זה אנחנו?

יעל וולפנזון: עמותת מעגלי צדק.

דני שנער: היא לא יכולה לדבר בשמנו.

ליה שמטוב: היא אומרת את הדברים בשמה.

ליה שמטוב: אחר כך תוכל להתייחס.

יעל וולפנזון: יש משרדי ממשלה שעושים את זה קצת יותר טוב, אבל לצערי עדיין אנחנו מגיעים להרבה מאוד משרדי ציבור שלא עומדים בהוראות האלה.

דניאל בן-סימון: אני רוצה לשמוע יותר ולהבין למה דווקא מכל המגזרים, המגזר הזה של המאבטחים הוא הכי פגיע.

דניאל בן-סימון: האם בגלל שמדובר בעולים חדשים?

דניאל בן-סימון: האם בגלל שהם לא בקיאים בשפה?

דניאל בן-סימון: האם בגלל שהם לא בקיאים בהלכות הארץ?

דניאל בן-סימון: למה כל הפרת הזכויות מתרכזת דווקא במגזר הזה  או שאנחנו שומעים כאן תיאור מופרז?

דניאל בן-סימון: אני רוצה להבין למה דווקא ה-55 אלף, כפי שנאמר כאן,  מגזר שנדפק מכל הצדדים ומה הסיבה לכך.

לב שניידר: אם לנתח את המועסקים בתחום, יוצא שיש שלוש אוכלוסיות: אוכלוסיית עולים חדשים, וזה לא משנה אם אלה עולים מחבר העמים, אם אלה עולים מאתיופיה, אם אלה עולים מהמדינות השונות.

לב שניידר: בנוסף להם יש את פורשי הצבא ופורשי משטרה שהם בגיל הפנסיה ומקבלים קצבאות ממקומות אחרים והעבודה היא עבודה נוספת שלהם, והם די בקיאים בכל הנושאים ויש להם מעמד כלכלי שמאפשר להם להתווכח ולומר לחברה שהם ילכו למקום אחר.

לב שניידר: האוכלוסייה השלישית מהווה את הבחורים הצעירים אחרי צבא שגם להם יש כוח להתווכח.

לב שניידר: לעולים, שזאת פרנסתם היחידה, אין כוח להתווכח כי הם צריכים את ה-4,000 שקלים האלה על מנת להתקיים.

לב שניידר: אם אנחנו מדברים על 18 אחוזי עוני, אם ניקח מיליון עולים שהגיעו בעשרים השנים האחרונות, יוצא ש-18 אחוזים הם 18 אלף.

ליה שמטוב: נמצא כאן מישהו מהחברות?

ליה שמטוב: לא.

דני שנער: אני חושב שאנחנו, משרד התחבורה, מערך האבטחה הגדול ביותר במדינה.

דני שנער: אגף הביטחון של משרד התחבורה על רשויותיו ותאגידיו הוא אחד המעסיקים הגדולים ביותר של התשתית האנושית לאבטחה, כך אנחנו  קוראים לזה.

דני שנער: כוח האדם.

דני שנער: נדמה לי שאנחנו מעסיקים סדר גודל של כ-5,000 אנשי ביטחון בתקציב של כמיליארד וחצי שקלים לשנה.

דני שנער: כלומר, משרד התחבורה, בנושא הביטחון הוא משרד רציני.

דני שנער: הוא אחראי על אבטחת התעופה, על אבטחת הספנות, על אבטחת התחבורה הציבורית, על אבטחת הנמלים, על אבטחת מעברי הגבול.

דני שנער: כל מקום כזה הוא עתיר כוח אדם.

דני שנער: רק לסבר את האוזן, רק באל על יש לנו סדר גודל של 2,000 עובדים, בנמלים יש לנו בכל נמל כ-300 עובדים, במעברי הגבול וכולי.

דני שנער: כלומר, אנחנו מעסיקים אלפי עובדים.

ליה שמטוב: כמה מתוכם עולים?

דני שנער: לא בדקתי.

דני שנער: אני צריך לומר שיש להם ייצוג מאוד רציני ואני צריך לתת דוגמה שבוודאי אתם מכירים.

דני שנער: במערך האבטחה של האוניות – מדינת ישראל מאבטחת כארבע-חמש אוניות שמשייטות באגן המזרחי של הים התיכון, אלה אוניות נוסעים זרות – על כל אונייה יש אלף נוסעים, אוניות הקרוז, והן היו יעד לפיגועים, ופעמיים ניסו לפגוע באוניות האלה, ולכן הייתה החלטת ממשלה שמדברת על אבטחה של האוניות האלה.

דני שנער: אני מספר את זה כי באוניות האלה רוב המאבטחים, רוב הלוחמים, רוב האנשים במקום, הם דווקא יוצאי חבר העמים.

דני שנער: חבר'ה מצוינים שעומדים במדדים הכי מחמירים שיש לנו, כי אנחנו באמת דורשים כאן יכולת אדירה.

דני שנער: שם אנחנו רואים את כל החבר'ה מתקבצים.

דני שנער: כלומר, בשום מקרה אצלנו לא יכולים לבוא ולומר שיש איזושהי אפליה.

דני שנער: החלק היחסי שלהם באבטחה הוא הרבה יותר גדול בהשוואה לחלקים האחרים.

דני שנער: אני כמעט לא רואה יוצאי אתיופיה, אבל דווקא את הרוסים אני רואה בהמוניהם.

דני שנער: אני גם יודע למה אני לא כל כך רואה את יוצאי אתיופיה ואם תרצו, אפשר אחר כך לגעת בנושא הזה.

דני שנער: מכל מקום, אנחנו בודקים במכרזים שלנו – ואנחנו מדברים על עשרות מכרזים – ואנחנו מפקחים על מה שהקבלן או הזכיין נותן לאנשי הביטחון.

דני שנער: אם אנחנו רואים איזושהי סטייה, אנחנו מעירים על כך.

דני שנער: הנושא מפוקח.

דני שנער: יש לנו יחידה שזה תפקידה, והיא מפקחת על כך שהעובדים מקבלים את השכר כפי שנקבע בחוזה.

דני שנער: באמת החשב הכללי מפקח עלינו והוא זה שאילץ אותנו לעשות את הדברים האלה.

דני שנער: כשאני צריך להעיד על אגף הביטחון של משרד התחבורה - אני מניח שזה ככה גם במשרדי הממשלה האחרים – העסק דופק, מפוקח וגם המשכורות הן ראויות.

דני שנער: רבותיי, היום הם מקבלים אצלנו משכורות בסדר גודל של  40 שקלים לשעה, 50 שקלים לשעה, 32 שקלים לשעה ברמות הנמוכות.

דני שנער: אלה משכורות טובות.

ליה שמטוב: ההשתלמות היא על חשבונכם?

דני שנער: על חשבוננו.

דני שנער: כל ההשתלמות היא על חשבוננו וכל ההכשרה היא על חשבוננו.

דני שנער: האימונים החוזרים הם על חשבוננו.

דני שנער: הדברים עליהם מצביעים כאן, זה לא קורה בסקטור הממשלתי אלא אולי בסקטור אחר.

יעל וולפנזון: כל משרד לגופו.

יעל וולפנזון: אפילו למשרד החינוך לצורך העניין יש גוף פיקוח שעושה את העבודה שלו, אבל אי אפשר לומר את זה ביחס לכל תוכנית.

יעל וולפנזון: הוראות החשב הכללי לא בהכרח חלות על המגזר הפרטי ושם בכלל זה סדום ועמורה.

יעל וולפנזון: שוב, מזמיני השירות הממשלתיים לא חפים מהנושא הזה.

יעל וולפנזון: יכול להיות שבמשרד התחבורה המצב הרבה יותר טוב, באמת לא עשינו בדיקה כזאת.

לב שניידר: עשיתי בדיקה גם במשרד התחבורה.

לב שניידר: כרגע מדובר על תחום מאוד ספציפי כאשר מועסקים בו לרוב בחורים צעירים יוצאי יחידות קרביות, סטודנטים לתואר ראשון ותואר שני, ואכן תנאי העבודה שונים, אבל גם שם קיימות הפרות והפרה אחת התקיימה בתעשייה האווירית.

לב שניידר: זה גם אתם?

דני שנער: לא.

לב שניידר: אז יצאתם טוב.

דני שנער: אין אצלנו הפרות.

בת אל אנניה: אני מעמותה שנותנת סיוע משפטי ליוצאי אתיופיה ובין היתר אנחנו עוסקים גם בנושא תעסוקה.

בת אל אנניה: מגיעות אלינו פניות מגוונות, לאו דווקא מחברות אבטחה ושמירה אבל גם לגבי חברות אבטחה ושמירה.

בת אל אנניה: אני חושבת שיש חוקים אבל האכיפה היא בעייתית ואין סנקציות מתאימות.

בת אל אנניה: אני מכירה חברות שמירה רבות שמפירות זכויות סוציאליות ואני מדברת על ממש זכויות מינימליות.

בת אל אנניה: בירושלים נמצאים המאבטחים של האוטובוסים.

בת אל אנניה: ניגשתי לבחורה אתיופית ושאלתי אותה למה בגשם היא עומדת בחוץ.

בת אל אנניה: היא אמרה שאסור להם לעמוד בתחנה.

בת אל אנניה: איפה הזכויות הבסיסיות של האנשים האלה?

דני שנער: דווקא לזה אני אחראי.

בת-אל אנניה: אני אומרת לך שבדקתי את זה באופן אישי ויש לנו תלונות רבות.

דני שנער: מערך האבטחה הציבורית שמנה בשעתו כאלף מאבטחים היה באחריותי הישירה.

דני שנער: כל מה שאת אומרת, שהיא עמדה בגשם, אני לא יכול להתייחס למאבטחת אחת מתוך אלף שהיא עומדת בגשם.

דני שנער: אני רוצה לומר  שלא נתתי להם הוראות שלא לעמוד בגשם.

בת-אל אנניה: אלה ההנחיות שהם קיבלו.

דני שנער: החבר'ה  ביצעו את העבודה בצורה פנטסטית.

בת-אל אנניה: אין ספק שהם עושים את העבודה שלהם.

דני שנער: יש לנו שני חבר'ה שקפצו על מישהו שהיה עם חומר נפץ בבאר שבע והתאבדו ביחד אתו.

דני שנער: בכפר סבא נהרג מאבטח שקפץ על המחבל.

דני שנער: אלה חבר'ה איכותיים וטובים.

דני שנער: אגב, כולם היו יוצאי מדינות חבר העמים ודווקא צריך לציין את זה.

דני שנער: אל תיתני לי דוגמה של אחת שעמדה בגשם, כי זאת לא דוגמה.

בת-אל אנניה: אני שאלתי אותה והיא אמרה שאלה ההנחיות שהם מקבלים.

דני שנער: החבר'ה קיבלו שכר טוב.

ליה שמטוב: אני בטוחה שהמשרדים עובדים בסדר, אבל יש בעיה.

בת-אל אנניה: יש בעיה עם האכיפה.

ליה שמטוב: גם הבעיות האלה שמועלות כאן, צריך לטפל בהן.

ליה שמטוב: ביקורת היא ביקורת.

דני שנער: אני מניח שאנחנו גם רוצים לפתור את הבעיות.

דניאל בן-סימון: בת אל באמצע הסקירה שלה.

דניאל בן-סימון: לפחות כאן לא פוגעים בזכויות העולים.

בת-אל אנניה: אני לא מרגישה מקופחת.

בת-אל אנניה: אני שוב אומרת שכל המשרדים שנמצאים כאן ואחראים על האכיפה, אני חושבת שצריכה להיות איזושהי סנקציה, ואפילו פלילית, וגם כנגד חברות פרטיות ולא משנה אם מדובר בחברת אבטחה או בחברת ניקיון כי הם באופן שיטתי מפירים זכויות עובדים, זכויות בסיסיות ביותר.

אברהם נגוסה: אני מנהל ארגון מכנף דרום לציון וסגן יושב ראש נציגי ארגוני יוצאי אתיופיה.

דניאל בן-סימון: כמה ארגונים יש ליוצאי אתיופיה?

אברהם נגוסה: בפורום שלנו יש 22 ארגונים ארציים שחברים בו.

דניאל בן-סימון: כן ירבו.

אברהם נגוסה: בהחלט.

אברהם נגוסה: אנחנו מתמודדים יום יום עם מקרים בהם העולים החדשים מנוצלים על ידי חברות שמירה וחברות ניקיון.

אברהם נגוסה: אני מדבר בעיקר על חברות פרטיות.

אברהם נגוסה: מנצלים את העולים בגלל שהם לא שולטים בשפה ולא יודעים ומכירים את המערכת בארץ ואת הזכויות שלהם.

אברהם נגוסה: החברות הפרטיות מנצלות את החולשה הזאת שלהם.

אברהם נגוסה: יש הרבה עולים שעובדים אבל שולחים אותם הביתה ללא כל תנאים ותנאי ההעסקה שלהם נראים כאילו מדובר בעבדות.

אברהם נגוסה: לכן, בואו לא ננסה לטאטא את הבעיה מתחת לשטיח.

אברהם נגוסה: יש בעיה בשטח וזאת בעיה קשה מאוד.

אברהם נגוסה: לעולים החדשים אין ברירה, אין להם מקצוע בו הם יכולים לעבוד, והם עוסקים בשמירה ובניקיון.

אברהם נגוסה: מאיימים עליהם שיפטרו אותם אם הם ידרשו את התנאים שלהם.

אברהם נגוסה: אני מדבר על אנשים שפוטרו ונשלחו הביתה.

אברהם נגוסה: שאלו קודם היכן ההסתדרות וזאת באמת שאלה טובה.

אברהם נגוסה: כנראה ההסתדרות נותנת הגנה רק לחזקים.

אברהם נגוסה: לחזקים יש גב כלכלי וחברתי, אבל העולים החדשים הם חלשים הן מבחינה חברתית והן מבחינה כלכלית ולכן הם מנוצלים.

אברהם נגוסה: זאת העובדה.

אברהם נגוסה: מה צריך לעשות.

אברהם נגוסה: לדעתי גבירתי יושבת הראש, כמו שאת באמת עושה ומעלה את הנושאים החשובים בנוגע לעולים החדשים, אני חושב שצריך להזמין לדיון אנשים כמו מזכ"ל ההסתדרות וגם את שר התעשייה.

אברהם נגוסה: צריכה להיות מדיניות.

אברהם נגוסה: כל חברה פרטית שמקבלת רשיון, היא צריכה לעמוד בתנאים של העסקת העובדים.

אברהם נגוסה: זה צריך להיות משהו כללי שיחייב כל חברה וחברה.

אברהם נגוסה: אי אפשר לשחק בחיי אדם בצורה כזאת בשנות ה-21.

אברהם נגוסה: אי אפשר לקיים שיטה של עבדות במדינת ישראל וצריך להפסיק את העניין הזה.

אברהם נגוסה: כולנו צריכים להתארגן ולהילחם נגד התופעה הזאת.

אברהם נגוסה: תודה.

אריאל שניאור: אני העוזר של חברת הכנסת ליה שמטוב, יושבת ראש הוועדה.

אריאל שניאור: רציתי ברשותכם להבין כמה דברים.

אריאל שניאור: נציגת משרד הפנים דיברה על כך שהרשיון הוא פרטי, הוא של העובד ולא של החברה, אבל למיטב הבנתי זה לא רשיון פרטי שהוא יכול ללכת ולרכוש נשק בעצמו.

אריאל שניאור: זאת אומרת, זה רשיון שבסופו של דבר תלוי בהעסקתו דרך חברה וראוי שזה ייאמר.

אריאל שניאור: זה לא רשיון פרטי במובן שאני עכשיו אלך ואוציא רשיון במשרד הפנים ואני אוכל להשתמש בו גם לעבודה וגם באופן פרטי אלא מדובר ברשיון שהוא רשיון תיאורטי, וירטואלי, שנכנס לתוקף רק כאשר אני מקבל נשק ששייך למפעל ראוי.

אריאל שניאור: רציתי להבין לגבי אכיפת צווי הרחבה.

אריאל שניאור: אם הבנתי נכון, נציג משרד התעשייה דיווח לוועדה שלא רק בתחום האבטחה והשמירה אלא בכלל בכל מה שקשור בזכויות של עובדים במשק, כאשר מדובר בצו הרחבה, אין אכיפה.

אריאל שניאור: השאלה היא האם זה נכון או לא.

אריאל שניאור: לגבי אי הימצאות חברות בדיון הזה.

אריאל שניאור: הייתי רוצה בכל זאת להתחפש לפרקליטן של החברות שלא נמצאות כאן ולומר שלדעתי יש לערוך הבחנה בין הכשרה שהיא טרם העבודה לבין הכשרה שנעשית במהלך העבודה.

אריאל שניאור: כאשר מבקשים ממני כתנאי להתקבל לחברת שמירה ואבטחה כלשהי לעבור הכשרה כזאת או אחרת או לעמוד בתנאי רשיון, בואו נאמר שבהשוואה לתחומים אחרים במשק – ציין כאן עורך הדין של צנטריון את עורכי הדין – אני לא חושב שחברה שמעסיקה עורך דין או יועץ משפטי משלמת לו עבור הלימודים שלו ועבור ההכשרה שלו.

אריאל שניאור: מה שכן, מרגע שהוא נכנס בין כותלי אותה חברה, כל הכשרה נוספת שהוא צריך לעשות, כל תשלום עבור חידוש רשיון וכולי, זה משהו שאפשר באמת לחשוב להטיל את זה על החברה.

אריאל שניאור: עלה מהדיון כאילו מדובר באופן כללי בסיסמה עבור כל ההכשרות והרשיון.

אריאל שניאור: אני מאמין שאדם שרוצה לעבוד בתחום מסוים, צריך לעמוד בתנאים אותם דורשת החברה.

אריאל שניאור: אם תנאי הסף דורשים הכשרה מסוימת ורשיון, זה צריך לצאת מכיסו.

אריאל שניאור: לאחר שהוא נכנס לחברה, כמובן שאי אפשר לדרוש זאת ממנו כי בסופו של דבר הנהנה העיקרי מאותו חידוש רשיון, תהיה החברה עצמה בה הוא עובד ולא הוא.

דני שנער: זה לא מדויק.

אריאל שניאור: אני זורק את הדברים לחלל האוויר ואחר כך כל מי שרוצה ויכול, שיתייחס.

אריאל שניאור: לגבי הטענה שהעבודה היא עבודה בגשם וכולי.

אריאל שניאור: אולי זה  לא פוליטיקלי קורקט, לא אולי זה המקום לומר את זה, אולי זה לא הפורום לכך, אבל אני לא מתרגש מזה.

אריאל שניאור: אני עבדתי כמאבטח וזה שעומדים בגשם, אז עומדים בגשם.

אריאל שניאור: העבודה הזאת היא לא עבודה במשרד ואלה תנאי העבודה והם קשים ולפעמים בלתי נסבלים.

אריאל שניאור: כמאבטח שעבד חמש שנים במשמר הכנסת, יש ימים שצריך לעמוד בגשם כדי להגיע לרמת אבטחה ראויה.

אריאל שניאור: עד כאן.

דני שנער: אני רוצה לגעת בנושא ההכשרה.

דני שנער: אי אפשר לבקש מהמאבטחים שיכשירו את עצמם או שיממנו את ההכשרה שלהם משום שהכשרת מאבטחים היא לא הכשרה פשוטה אלא היא הכשרה מורכבת.

דני שנער: מאבטח לא יכול לקבל את המיומנויות בעצמו, הוא לא יכול ללכת לאיזשהו בית ספר ולקבל את ההכשרה, כי זה לא רק לירות כמה כדורים באקדח אלא יש הכשרות שאתה לומד איך להסתער, איך לתת פקודות, איך לתקשר, איך להפעיל כל מיני מכשירים וכולי.

דני שנער: אלה הן הכשרות שהקבלן שזכה במכרז צריך לדאוג להן ולא המאבטח הבודד.

דני שנער: המאבטח הבודד, לא יתכן שאם הוא עכשיו פועל ברמת אבטחה מסוימת ואחר כך רוצה להתקדם, יאמרו לו שיממן מכיסו באלפיים שקלים את הקידום שלו.

דני שנער: זה לא עובד כך כי הקידום הזה לא ניתן לקנות במקומות אחרים, ואם הוא ניתן, זה מאוד מאוד יקר.

דני שנער: לכן נושא האבטחה, מכיוון שזה מאוד ייחודי, זה ספציפי, זה לא שאתה הולך ועושה איזשהו קורס אלא אתה צריך בית ספר להסתערות, אתה צריך בית ספר ללוחמה במטוסים, אתה צריך בית ספר לצלילה ואלה דברים מורכבים.

דני שנער: לכן על הקבלן צריכות ליפול כל עלויות ההכשרה.

דני שנער: אני רוצה לגעת בהמלצות, איך לקדם את העובדה שבאמת בחברות הפרטיות ובגופים הפרטיים החבר'ה האלה מקופחים.

דני שנער: לתת הנחיה מינהלית למשרדי הממשלה לא להתקשר בחוזי אבטחה עם חברות שאותרו אצלן ליקויים כאלה שמצביעים עליהם כאן.

דני שנער: כלומר, אנחנו הולכים למכרזים פתוחים, עשרות חברות מציגות את מרכולתן ואנחנו בוחרים.

דני שנער: אם יהיה איזשהו גוף שיאמר שהחברה הזאת עשקה את החבר'ה, החברה הזאת לא נתנה את זה ואת זה, יאסרו עלינו להתקשר אתה.

לב שניידר: יש הנחיה כזאת.

דני שנער: אני רוצה לגעת בנושא יוצאי אתיופיה ולמה קשה להם להיקלט במערכי אבטחה ייחודיים, וזאת הבעיה של השפה.

דני שנער: באבטחה אנחנו צריכים לדבר בשפה מאוד מאוד מהירה, חדה, אין זמן לחשוב, כי אתם יודעים שכאשר יש אויב, אתה צריך להסתער.

דני שנער: החבר'ה שהם יוצאי צבא מהיחידות הקרביות, הם יודעים לעשות את זה טוב, אבל החבר'ה שלא באים מהיחידות הקרביות, מתקשים בדבר הזה.

דני שנער: ברגע שהם מתקשים בדבר הזה, קציני הביטחון רוצים חבר'ה שמדברים תיק-תק, מתקתקים את העסק הזה.

דני שנער: אם יש איזושהי אפשרות לעשות הכשרה מקצועית בהיבט המילולי של השפה, זה יעזור להם להיקלט בהמוניהם, דבר שהיו קצת מונע מהם.

דני שנער: צריך להבחין, החבר'ה מהיחידות הקרביות יוצאי אתיופיה נקלטים בקלות כי הם מכירים את הטרמינולוגיה, אבל חבר'ה שלא היו ביחידות קרביות, לא מכירים את הטרמינולוגיה של הלוחם והם נכשלים בדברים האלה.

דני שנער: לכן, אם צריך לעזור, צריך לעזור להם במובן הזה.

ליה שמטוב: אם הם שירתו בצבא אבל לא כלוחמים?

דני שנער: הם לא מכירים את הטרמינולוגיה.

דני שנער: את צריכה להבין שהמאבטח הוא מאבטח שמסתער מול מחבלים יחד עם עוד חמישה אנשים והוא צריך לתת הוראות.

ליה שמטוב: זה אמור לגבי כולם.

דני שנער: אני מאתר את זה דווקא אצלם.

דני שנער: אני נותן לך דוגמאות מהשטח.

דני שנער: אני אומר שאצל יוצאי חבר העמים אני לא מאתר את הבעיה הזאת כפי שאני מאתר אותה אצל יוצאי אתיופיה.

אברהם נגוסה: אולי הם לא קיבלו הזדמנות לעבור את ההכשרות ולא קיבלו הזדמנות להשתלב ביחידות יוקרתיות בצבא.

דני שנער: יכול להיות אבל כשהם מגיעים אלינו ואנחנו רואים אדם שמתקשה בשפה, אנחנו נרתעים מלקבל אותו כי הוא צריך לפעול בצוות וזאת בעיה.

דני שנער: לכן, אם רוצים לגשר על פני הפערים האלה, צריך לעשות משהו בהיבט של ההכשרה של השפה.

הילה פל: אני הילה פל מהמחלקה לרישוי חוקרים פרטיים ושירותי שמירה של משרד המשפטים.

הילה פל: אני מרכזת את הוועדה שנותנת רשיונות לכל ארגוני השמירה בהם שומרים, משרדים ותאגידי שמירה.

הילה פל: עד לפני שנתיים הייתה לנו בדיקה מאוד מאוד מצומצמת, בדיקה רק של רישום פלילי בערך וכל מי שעמד בדרישה המצומצמת, קיבל רשיון.

הילה פל: בעקבות פניות ואיזשהו הד ציבורי שהיה גם בעקבות קו לעובד ושלי יחימוביץ, לפני שנתיים התחלנו מהלך של אכיפת חוקי מגן.

הילה פל: כלומר, שמענו על כך שחברות לא מפרישות כספים לפיצויים ולפנסיה ופנינו בדרישה לכל החברות להעביר אלינו את הנתונים לגבי ההפרשות.

הילה פל: רק לאחרונה קיבלנו מהחשב הכללי הודעה על כך שהם מתחילים לעבוד ולנתח את הנתונים, ובינתיים, כל חברה שלא המציאה לנו את זה, לא קיבלה רשיון או קיבלה רשיון זמני וזה יצר הרתעה ואפילו יצר ערעור עלינו בעתירה לבג"ץ, על איך עשינו דבר כזה, איך הוועדה בכלל יכולה להתערב בחוקי מגן, ובג,ץ קבע שבטח הוועדה יכולה להתערב בחוקי מגן.

הילה פל: יש לי הצעה קונקרטית.

הילה פל: מחר במקרה מתכנסת הוועדה ודנה בדרישות אותן היא תבקש מחברות השמירה לשנת 2011.

הילה פל: אני מציעה, אני רואה כאן את סעיף 19 של צו ההרחבה, שאנחנו נבקש מכל חברה להמציא לנו את הנתונים האם היא מפרה או מקיימת את הסעיף הזה.

הילה פל: בגלל קוצר הזמנים עד דצמבר, אני לא יודעת אם אנחנו יכולים לא לתת רשיונות לחברות.

הילה פל: הרעיון שלי הוא להנפיק רשיונות זמניים עד להמצאת הנתונים האלה, אבל בכל אופן מה שראינו מאכיפת חוקי המגן לפני שנתיים שזה יוצר הרתעה והחברות מתחילות להיות יותר מודאגות, יותר מפחדות מהמעקב עליהן וזה הכלי שיש לנו בינתיים במשרד המשפטים.

הילה פל: בעתיד לבוא כל המחלקה שלנו לעניין השמירה תעבור למשרד לביטחון פנים, אבל נכון להיום זה מה שיש לי להציע ואתם מוזמנים לחוות את דעתכם.

אודליה אדרי: לשאלתו של אריאל שניאור.

אודליה אדרי: יכול להיות שהובנתי לא נכון.

אודליה אדרי: יש בעיה בטרמינולוגיה של רשיון פרטי, כי אין דבר כזה רשיון פרטי.

אודליה אדרי: נעשה שימוש בטרמינולוגיה הרגילה, לפי סעיף 4 ו-5 לחוק הירייה שחייבים ברשיון לנשיאה ואחזקה.

אודליה אדרי: זאת הטרמינולוגיה הנכונה.

אודליה אדרי: זאת אומרת, כאשר בן אדם מקבל רשיון לנשיאה ואחזקה, הרשיון מתייחס גם לנשק וגם לבן אדם.

אודליה אדרי: לעומת רשיון שומר, לפי סעיף 10(ג) שמתייחס לרשיון רק לגבי הבן אדם.

אודליה אדרי: הנשק מתבסס על תעודת הרשאה שמתקבלת מבעל הרשיון המיוחד, מבעל חברת השמירה.

אודליה אדרי: העניין של הפרטי – מה שהתכוונתי בדבריי – הוא לעניין הזה שהוא ניתן לבן אדם עצמו ולא תלוי בשום גורם אחר, דבר שבעבר לא היה כי בעבר זה היה תלוי בחברת השמירה שהיא הייתה המבקשת למעשה לקבל את האישור לאותו שומר.

אריאל שניאור: גם עבור אדם פרטי.

אריאל שניאור: היא הייתה מגישה רשימת שמות.

אודליה אדרי: כן, אבל היא הייתה המבקשת.

אודליה אדרי: היא הייתה הפונה והכל היה תלוי בה, אם היא הייתה מחדשת את ההעברה או לא מחדשת אותה, אבל היום זה לא תלוי בה והאיש לא צריך אותה כדי להתחיל את התהליך מולנו.

אודליה אדרי: היום הוא פונה, הרשיון ניתן לו, הוא על שמו, ואין ברקע שום אזכור לחברה.

יעקב שווילי שוטה: בחוץ לארץ הייתי קצין תחבורה ומהנדס תחבורה ועשר שנים אני בקשר עם מוסדות חינוך.

יעקב שווילי שוטה: אני רואה איזה קשיים יש בעבודה הזאת.

יעקב שווילי שוטה: כל שנה-שנתיים מעבירים מאבטחים מאזור אחד לאזור שני וכשמעבירים את האדם למקום אחר, הוא צריך לעזוב את המקום.

יעקב שווילי שוטה: הוא גר בשכונה אחת, אבל מעבירים אותו לשכונה אחרת, כך שחצי מהמאבטחים עוזבים את החברה וזה כדי לא לתת לאותו אדם את הפיצויים המגיעים לו.

יעקב שווילי שוטה: קודם היה מצב בו עובדים עשרה חודשים, עוזבים ולא מקבלים פיצויי פיטורים.

יעקב שווילי שוטה: אני נמצא במדינה יהודית ואני שואל למה אני חייב לעבוד עם קבלן.

יעקב שווילי שוטה: המאבטחים מפרנסים מאות משפחות, ולמה אני צריך לעבוד עם קבלן?

יעקב שווילי שוטה: למה הוא לא יכול לעבוד בעירייה ולקבל את אותן הזכויות שמקבל מי שעובד בעירייה?

ליה שמטוב: זה היה, אבל עבר חוק.

יעקב שווילי שוטה: על זה צריך לחשוב.

יעקב שווילי שוטה: למה אותו אדם צריך להפסיד את כספו?

יעקב שווילי שוטה: המשטרה לא נותנת לעבוד בחנוכה כך שיוצא שהמאבטח לא עובד במשך שמונה ימים.

יעקב שווילי שוטה: יש  בתי ספר שכן לומדים בתקופה הזאת, אבל המשטרה לא מרשה לאבטח את בתי הספר האלה.

יעקב שווילי שוטה: זה אמור גם לגבי העירייה.

ליה שמטוב: החברה לא נותנת לך עבודה אחרת?

יעקב שווילי שוטה: החברה עובדת עם העירייה או עם המשטרה.

יעקב שווילי שוטה: גורעים ממשכורתו של אדם שמשתכר 3,500-4,000 שקלים בחודש.

יעקב שווילי שוטה: בעבודה הזאת מועסקים מהנדסים, רופאים ואקדמאים כי בגלל אי ידיעת השפה הם לא יכולים לעבוד בתחום שלהם.

יעקב שווילי שוטה: אני נמצא בארץ 16 שנים אבל המשפחה שלי באה לפני 38 שנים.

יעקב שווילי שוטה: למה אנחנו מועסקים כעובדי קבלן?

יעקב שווילי שוטה: יש עירייה, אפשר לפתוח בה עוד מחלקה ולהעסיק אותנו.

יעקב שווילי שוטה: לגבי התחבורה.

יעקב שווילי שוטה: זה טוב שאתם דואגים אבל אתם לא דואגים לילדים הקטנים.

יעקב שווילי שוטה: את מי אתם שמים כנהגים?

יעקב שווילי שוטה: כל יום הנהגים האלה מהווים סכנה לילדים ואף אחד לא אחראי.

יעקב שווילי שוטה: הם צריכים לעבור קורס כל שלושה חודשים.

ליה שמטוב: זה נושא אחר עליו עוד נדבר.

יעקב שווילי שוטה: אני פעם ראשונה כאן ויש הרבה מה לומר.

יעקב שווילי שוטה: בהצלחה לכל עם ישראל.

ליה שמטוב: שמענו את הסיפור שלך ואני חושבת שהוא לא נוגע רק בך אלא בהרבה עולים חדשים.

משה דיין: אני מבקש לחדד דברים שכבר נאמרו כאן ולדעתי ראויים להדגשה.

משה דיין: חברת שמירה מקבלת את הרישוי הבסיסי שלה על ידי הוועדה והמחלקה לרישוי חברות שמירה, כפי שהציגה כאן עורכת הדין הילה פל.

משה דיין: שם הרישוי הבסיסי של חברת השמירה, שם אמור להיות גם רישוי בסיסי לשומר וזה פחות או יותר מבוצע, ושם גם נבדקת הכשירות של החברה, הפעולה שלה, שם גם מחדשים לה את הרשיון.

משה דיין: אני אומר את זה כי למרות שעורכת הדין פל דיברה כאן, בדרך כלל כאשר מדברים על שומרים, שומעים קודם כל את משרד הפנים.

משה דיין: בשלב הבא נכנס כאן הנושא של רישוי כלי הירייה.

משה דיין: חברת שמירה, הרישוי הבסיסי שלה, והשומר, הרישוי הבסיסי שלו, הוא בכלל לא לכלי ירייה אלא הוא להיותה חברת שמירה ולהיותו של השומר שומר.

משה דיין: חברת שמירה שרוצה – ובדרך כלל היא רוצה – רישוי לכלי ירייה, היא צריכה להגיש בקשה, להיבדק ולקבל רישוי כחברת שמירה חדשה לפי חוק כלי הירייה.

משה דיין: זה השלב השני.

משה דיין: מתוך כל הבעיות שאני מכיר, והן עלו גם בחדר הזה היום, אני חושב שהבעיות שיש לעולים חדשים ככאלה, בגלל רישוי כלי ירייה, אותם מקרים שאולי מונעים מאדם שהוא עולה חדש להיות מאבטח חמוש, הם מעטים מאוד.

משה דיין: כל אדם הוא עולם ומלואו, אבל אחוז המקרים האלה לדעתי הוא קטן מאוד ואת הצורך כאן הסבירו כבר, את אותו צורך של כשירות, את יכולת האיש להחזיק נשק ולפעול בו כמו שצריך.

משה דיין: לעניין הזה אני מוסיף הערה אחת שגם היא כבר נאמרה כאן.

משה דיין: הרישוי האישי לכלי ירייה, זה דבר יחסית חדש שנכנס בסוף 2008 ועד אז חברת שמירה היא זאת שהגישה את האיש כמועמד, החזיקה אותו בחסותה, באחריותה, בשליטתה.

משה דיין: הרעיון הזה של רישוי אישי של שומר לכלי ירייה נועד קודם כל לשלוט טוב יותר ולהפעיל טוב יותר את כלי הירייה, ביטחון הציבור, ובעקיפין לדעתנו הוא גם תרם לזכויותיו של השומר משום שהוא הקטין את היותו בן ערובה בידי חברת שמירה מסוימת.

משה דיין: כדאי להזכיר שיש גורם אחד שלא נמצא כאן היום.

משה דיין: קיים ארגון יציג של חברות האבטחה בישראל, אמנם לא של כל החברות אבל אני חושב שהוא של החברות הגדולות, והארגון הזה עובד בתיאום עם האגף לרישוי כלי ירייה, עם משטרת ישראל, עם חטיבת האבטחה.

משה דיין: האגף לרישוי כלי ירייה, במסגרת מה שהזכרתי קודם, אמון על תנאים בסיסיים לקבלת רשיון אישי לכלי ירייה, תנאים בסיסיים בלבד.

משה דיין: בשנים האחרונות, בערך באותן שנים בהן עברנו לשיטת הרישוי האישי והישיר של השומר מול הרשויות, הייתי אומר שנעקפנו על ידי משטרת ישראל במהפכה הרבה יותר גדולה ומקיפה שהעלתה את הדרישות הבסיסיות למאבטח, את ההכשרה שלו, את הכשירות שלו, כך שלמעשה היום הדרישות ממאבטח, במיוחד ממאבטח חמוש, של האגף לרישוי כלי ירייה ולפי חוק כלי הירייה בסך הכל הן בסיסיות והן מינימליסטיות.

משה דיין: עליהן מתלבשות דרישות מקצועיות הרבה יותר רבות של משטרת ישראל ועדיין אני חושב שהחיפוש שהדברים האלה מייצרים, לא כאן הבעיה העיקרית ולא כאן הישועה, אלא אני חושב שהציבור צריך לקבל הכרה שמי שאוחז נשק ומפעיל אותו, יהיה רק מי שמתאים לכך והוכשר לכך, ואני חושב שאת זה מבצעים.

משה דיין: אם כאן יש מקרים בודדים שלעולה חדש יש בעיה להגיע לרישוי משום שהוא עולה חדש, מנסים גם לתת פתרונות במקרים האלה.

משה דיין: אם מדברים על השפה העברית, היה קורס שניתן בחינם למיטב ידיעתי אבל אני יודע שלא הייתה היענות רבה.

משה דיין: יכול להיות שלא מצאו לזה צורך, אבל מי שהעלה את הצורך, הופנה לשם ואז כל הצדדים הרוויחו, גם האיש שחיזק את השפה העברית שלו וגם עלתה היכולת לקבל עוד מאבטח כשיר.

משה דיין: לסיכום, אני חוזר ואומר שהנושא של רישוי השומר, במקרה הזה העולה נושא כלי הירייה, הוא רק חלק קטן מאוד מהנושא, ובוודאי הוא קטן יותר מכפי שהוא מוצג כאשר מדברים על הבעיות של עולים.

יעקב שווילי שוטה: אני רוצה להוסיף עוד מילה לגבי המבחן.

יעקב שווילי שוטה: אני מועסק כבר עשר שנים ורואה שהשנה זאת השנה הראשונה בה התחילו מבחנים והמבחנים הם מבחנים אמריקאיים עם שלושים שאלות.

יעקב שווילי שוטה: שאלתי האם יש תרגום כפי שקיים בבחינות לרשיון נהיגה, אבל נאמר לי שזה לא קיים.

יעקב שווילי שוטה: יש שם שמונה חוקים שהתקבלו בארץ לפני חמש שנים.

יעקב שווילי שוטה: העובד עדיין לא יודע טוב את השפה, אבל נותנים לו שאלות כאלה שאפילו מי שגדל כאן, לא יכול לענות עליהן.

יעקב שווילי שוטה: אני חושב שמי שנכשל במבחנים האלה, צריך לתת לו בינתיים להמשיך לעבוד ובתקופה הזאת הוא יוכל להתכונן ולשפר.

ליה שמטוב: בנושא הזה הייתה לנו ישיבה.

ליה שמטוב: לפי ההחלטות  כן עושים קורסים כאלה, אבל לא היו הרבה אנשים שנרשמו לקורסים האלה.

ליה שמטוב: אני חושבת שלרוב האנשים היום אין בעיה.

ורה אופיר: נושא המאבטחים מוכר לנו במשרד הקליטה.

ורה אופיר: ב-2008, אז נכנס החוק האומר שהשומרים צריכים לקבל רשיון אחזקת נשק, פעלנו ואיתרנו את העולים שלא יכולים לעבור את המבחן בגלל אי ידיעת השפה העברית.

ורה אופיר: אנחנו עבדנו בשיתוף פעולה ופתחנו קורס לעברית.

ורה אופיר: אכן לא הייתה היענות כי האנשים עבדו.

ורה אופיר: אנחנו הצענו להם קורסים גם בערב וגם בבוקר.

ורה אופיר: ראינו שדווקא היה מדובר באלה שנמצאים יותר זמן בארץ,  כאלה שכאשר הם הגיעו לכאן כנראה לא היה להם זמן ללימודי עברית.

ורה אופיר: מדובר באנשים שהרבה שנים כבר עובדים בתחום, אבל בגלל שפה מקצועית לא קיבלו את הרשיון.

ורה אופיר: לקבוצה הזאת עזרנו והאנשים קיבלו את הרשיון.

ורה אופיר: אחרים כנראה הסתדרו בלעדינו ועשו את מבחני המטווחים.

ורה אופיר: הנושא לא קשור כל כך למשרד הקליטה אלא להסתדרות ולאכיפה, אבל חשבתי שמשרד הפנים שנותן את הרשיון למטווחים, שגם יציב תנאי מי צריך להעביר ועל חשבון מי צריכים לעבור את הקורסים.

ורה אופיר: צריכים להיות תנאים כך שזה יהיה מוגדר.

ורה אופיר: לא יכול להיות  שחברה אחת עושה את ההשתלמויות על חשבון העולה, חברה אחרת מורידה לו אחר כך את התשלום מהמשכורת,  אלא צריכה להיות כאן אחידות.

ורה אופיר: אני חושבת שנכון לחייב את החברה שהיא תקיים את ההכשרה עבור העולים שכבר מועסקים אצלה, אבל אם לא, לפחות שזה יהיה איזשהו סכום מסוים שהעולה לא יחויב בו ושלא יורידו לו אותו מהמשכורת.

ורה אופיר: אם עולה משלם עבור הקורס הזה, שמשרד הקליטה יוכל אחר כך לעזור מבחינת החזר תשלום הקורס.

ורה אופיר: אם החברה מורידה לעולה מהמשכורת, אנחנו לא יודעים האם התשלום ירד לו מהמשכורת בגלל הקורס שהוא עבר.

ורה אופיר: אם אנחנו מחזירים תשלום עבור קורס, אנחנו צריכים לקבל חשבונית.

ורה אופיר: אני חושבת שכאן צריך לחשוב שכאשר אתם נותנים את הרשיון למטווח, להגדיר את הנושאים האלה של ההכשרה, איך צריך לתת אותה, באיזה תנאים, ואם מחייבים את העולה, זה יחול בכל החברות.

ורה אופיר: אני מבינה שמדובר בהכשרות שונות, אבל בכל זאת צריך לעשות את זה בצורה מסודרת, כך שגם אנחנו נוכל להיכנס לתמונה ולעזור לעולים.

לב שניידר: אני רוצה לענות לנציג אגף רישוי כלי ירייה ולנציגת משרד המשפטים.

לב שניידר: אני חושב שארגון חברות השמירה אינו זקוק לפרקליטים היום.

קריאה: אולי הוא היה יכול לענות לכמה מהדברים.

לב שניידר: מניסיוני בוועדות אחרות, הוא היה תומך בנו.

לב שניידר: ארגון חברות השמירה, כבודו במקומו מונח והוא אכן מייצג נאמנה ושומר נאמנה על זכויות העובדים, אבל הוא מייצג מספר מועט של החברות הגדולות שאכן משתדלות לשמור על זכויות העובדים.

לב שניידר: מציגים בפנינו קצה של קרחון אבל לא מציגים בפנינו את מה שקורה מתחת לפני השטח.

לב שניידר: גם הוועדה אינה מודעת לכל החברות הקיימות.

לב שניידר: אני לא מדבר רק על החברות הפירטיות ואני לא מדבר רק על חברות השמירה שמעסיקות את אותם עובדים דרך חברות שלישיות אבל קיימות חברות רבות שלא ניגשות למכרזי הממשלה, היכן שהן נדרשות לאישורים, היכן שהן נדרשות לכל התצהירים על היעדר תביעות.

ליה שמטוב: כי אין מספיק אכיפה.

לב שניידר: כי אין מספיק אכיפה.

לב שניידר: רוב החברות הקטנות, היום הן הרוב בשוק.

לב שניידר: החברות הגדולות וארגון חברות השמירה, ואנחנו שמחים ללכת אתם יד ביד, באות למזער את התופעה.

לב שניידר: אין מה לעשות, התופעה קיימת ואי אפשר להכחיש אותה.

לב שניידר: לא מדובר במיעוט אלא מדובר ברוב.

לב שניידר: לשאלה של אריאל.

לב שניידר: שני קורסים הם אכן לטובת המעסיק.

לב שניידר: המעסיק בסופו של דבר נהנה מרשיונו של העובד כי הוא יכול להעסיק אותו.

לב שניידר: במידה שהטענה שלך נכונה, התשובה יכולה להיות שהמעסיק צריך לשלם עבור הקורס אבל לדרוש מעובד – כמו שכתבנו בנייר העמדה – שהוא יועסק תקופת מינימום, ובמידה שהוא לא הועסק בתקופת המינימום, אפשר לנכות משכרו, אבל לא לדרוש מעובד טרם תחילת עבודתו, טרם קבלת שכרו הראשון, כבר להוציא כסף.

לב שניידר: אנחנו לא מדברים על העבודה כאשר נדרשת השכלה אקדמאית.

לב שניידר: בסך הכל העלויות הן לא גבוהות.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: יש עוד מישהו שרוצה להתייחס?

ליה שמטוב: אין.

ליה שמטוב: אני מסכמת את הדיון.

ליה שמטוב: הוועדה קוראת לממשלה להגביר את הפיקוח והאכיפה בתחום השמירה והאבטחה.

ליה שמטוב: הוועדה נחשפה פעם נוספת לכך שבתחום השמירה והאבטחה יש פגיעה חמורה וניצול העולים.

ליה שמטוב: מדובר בעולים חדשים ובעולים ותיקים שרובם משתכרים שכר מינימום ונאלצים לשלם מכיסם עבור חידוש רשיון כלי ירייה ועבור ההכשרות וההשתלמויות.

ליה שמטוב: הוועדה מאמצת את הרעיון של עורכת הדין הילה פל ממשרד המשפטים.

ליה שמטוב: תודה רבה לכם.

ליה שמטוב: הישיבה נעולה.