ועדת המשנה לחינוך דתי ותרבות תורנית, כנסת 18, פרוטוקול מספר 3, 2010-10-13 08:30

זבולון אורלב: בוקר טוב.

זבולון אורלב: הביקור הוא ביקור של ועדת החינוך והוא בא בעקבות פנייה של ועד ההורים של הממלכתי-דתי החדש "גוננים", שעדיין אין לו שם, לאחר שנמסר לי שעיריית ירושלים החליטה למקם את הממלכתי-דתי כאן בבית הספר.

זבולון אורלב: יש טענה של ועד ההורים של הממלכתי-דתי שהתנאים שמציעים לו כאן, לא בטוח שאלה הם תנאים ראויים ותנאים שעומדים בתקן של משרד החינוך וכולי.

זבולון אורלב: במקום לקיים ישיבה בכנסת ולהזמין את כולם לכנסת – ומאוד מסובך להיכנס אליה היום וצריך לעמוד חצי שעה בתור – אמרתי שמוטב שנעשה ביקור בשטח, נראה מה קורה ונשמע את האנשים.

זבולון אורלב: נמצאים אתנו גם אנשי משרד החינוך, הנציגה שאחראית על המיפוי והתכנון של מוסדות החינוך, נמצאים אתנו כאן נציגים ממנח"י ונציגים ממנח"ח.

זבולון אורלב: חבר הוועדה, חבר הכנסת אליעזר מוזס -  במקרה גם הוא וגם אני היינו יועצים של השר המר –  ביום ראשון עקצה אותו דבורה בעין והבוקר הוא צריך להיות ב-8:00 בבוקר בתל השומר ולכן הוא לא נמצא כאן.

זבולון אורלב: ביקשתי מממלא מקומו הקבוע בועדה, הרב אורי מקלב, להשתתף בביקור אבל הוא לא יכול היה להגיע כיוון שבהר המנוחות מתקיימת אזכרה של אשתו של שמואל שקדי  והוא החליט שטוב ללכת לבית אבל ולא להיות אתנו.

זבולון אורלב: אני אומר את הדברים כדי שתדעו שהם הוזמנו.

זבולון אורלב: הוזמן כמובן גם מרכז החינוך העצמאי.

זבולון אורלב: יתר על כן, הייתה בקשה של הרב בוקשפן  וגם צלצלנו יום שני באופן מיוחד לרב לייזרזון ודיווחנו לו והזמנו אותו להשתתף.

זבולון אורלב: אם הוא יבוא או לא, זה עניין של מרכז החינוך העצמאי.

זבולון אורלב: נמצא אתנו מנהל בית הספר.

זבולון אורלב: אני חושב שהזכרתי את כל הגורמים שנמצאים כאן.

זבולון אורלב: כפי שאמרתי, המטרה שלי היא שנערוך כאן ביקור, שאנשי עיריית ירושלים ומשרד החינוך יסבירו לנו מה עומד לקרות כאן ואיך חיים.

זבולון אורלב: אני רוצה לומר באופן הברור ביותר שלי יש כמה מניות בקיומו של בית הספר דרכי נועם והוא לא חדש עבורי.

זבולון אורלב: יש לי גם מערכת יחסים אישית מאוד טובה עם הרב בוקשפן מזה שנים רבות.

זבולון אורלב: לכן את הביקור הזה אני רואה כביקור בין ידידים ואני מקווה גם שלא יהיו ויכוחים בינינו.

זבולון אורלב: אני חייב גם לומר שמשרד החינוך חוזר וטוען בכל דיון שיש לנו בוועדת החינוך לדורותיה, ואני בוועדה כבר כמה דורות, שמבחינת אחריות המדינה להקצאות מבנים, המחויבות הראשונה היא לחינוך הרשמי.

זבולון אורלב: יש סדר בדברים – חינוך רשמי, חינוך מוכר שאינו רשמי, מוסדות פטור.

זבולון אורלב: אני חושב שאני מחויב להודות לראש עיריית ירושלים, לניר ברקת, שסייע מאוד בפתיחת בית הספר הממלכתי-דתי החדש "גוננים" ואני מקווה שהברכה הזאת תגיע אליו באמצעות נציגי העירייה, על כך שהוא גם באופן אישי ביקר במקום, התערב ופועל על מנת להבטיח תנאים הוגנים.

זבולון אורלב: אין לנו שום כוונה לפגוע – ואני אומר את זה בצורה הברורה ביותר – במוכר שאינו רשמי שפועל כאן.

זבולון אורלב: ועדת החינוך והתרבות אחראית לכלל מערכת החינוך וללימודיהם של כלל ילדי ישראל, בין אם הם לומדים בחינוך הרשמי, בין אם הם לומדים בחינוך שאינו רשמי.

זבולון אורלב: אותם לא מעניינים הוויכוחים בין המבוגרים אלא הם צריכים ללמוד.

זבולון אורלב: כפי שאמרתי, מבחינת האחריות הממלכתית, יש אחריות מוחלטת להסדיר מקום לימודים ראוי, תקני ומסודר לילדים שלומדים בחינוך הרשמי כמו גם בחינוך המוכר, אבל כאמור, יש סדר.

זבולון אורלב: הביקור הזה לא נועד חס וחלילה לצמצם או לפגוע בחינוך המוכר שאינו רשמי כאן אלא לראות איך מתקיים הכלל ואיש לא אמר צר לי המקום בירושלים אלא כולם לומדים רווחים בצורה מסודרת, במידה שהמתקן הזה באמת מאפשר ואומרים לי שהמתקן הזה מאפשר קיום בכבוד ואפשרות של לימודים מסודרים.

זבולון אורלב: אני מציע שנציג מנח"י, יואל, תפתח ותאמר מה הכוונות של עיריית ירושלים לפני שאנחנו יוצאים לביקור שיהיה אחרי ההסברים שנקבל.

איתמר בר-עזר: אולי לפני כן.

איתמר בר-עזר: אני רוצה לומר שבית הספר של הרב בוקשפן אמנם הוא של החינוך העצמאי אבל הוא שייך למנח"י.

זבולון אורלב: אגב, כגילוי נאות, אני מכיר את איתמר בר-עזר קרוב לשלושים שנים, עוד מתקופת היותו יליד כפר חסידים של הפועל המזרחי, משפחתו מהמייסדים של כפר חסידים, והיותו מנהל הקריה התורנית בזיכרון יעקב.

איתמר בר-עזר: לנו יש כאן את הגנים ואנחנו שותפים למקום הזה כי גני הילדים כאן הם של מנח"ח.

זבולון אורלב: גני הילדים מנח"ח ובית הספר הוא מנח"י?

איתמר בר-עזר: כן.

איתמר בר-עזר: מתוך גני הילדים יש את הגידול הטבעי של בית הספר.

איתמר בר-עזר: רוב הילדים של בית הספר באים מגני הילדים.

איתמר בר-עזר: לכן, אם אתה מזמין – אנחנו מתייצבים.

זבולון אורלב: בסדר גמור.

זבולון אורלב: אם אתה מדבר על היסטוריה, אולי נאמר עוד מילה אחת של היסטוריה ודוד גרינשטיין יתקן אותי אם אני טועה.

זבולון אורלב: לפני 25-30 שנים התארגנו הורים בשכונת גילה להקים בית ספר נועם בשכונת גילה.

זבולון אורלב: אנשי החינוך הממלכתי דתי עמדו על הרגליים האחוריות.

זבולון אורלב: באותה תקופה היו שני בתי ספר ממלכתיים דתיים בגילה – בית ספר הרואה וממ"ד ב'.

זבולון אורלב: באותה תקופה נועם לא היה חינוך ממלכתי דתי אלא היה מוכר שאינו רשמי.

זבולון אורלב: היום כל רשת נועם, חוץ מפתח תקווה – לדעתי כארבעים בתי ספר – הם בממלכתי דתי.

זבולון אורלב: בירושלים יש לנו שלושה בתי ספר נועם ממלכתי דתי – בפסגת זאב, בקריית משה וברמות וכולם ממלכתי דתי על כל המשתמע מכך.

זבולון אורלב: ההורים של הממלכתי דתי בגילה עמדו על הרגליים האחוריות ואמרו שאם יפתחו כאן בגילה בית ספר מוכר שאינו רשמי, הוא יהרוס את שני בתי הספר.

זבולון אורלב: אז התקבלה מעין פשרה שבית ספר נועם יוכר כבית ספר מוכר שאינו רשמי אבל מחוץ לגילה.

זבולון אורלב: המקום שאנחנו נמצאים בו, בית הספר בו אנחנו נמצאים, נקרא דרכי נועם.

זבולון אורלב: זה שורש השם ולכן קוראים לו דרכי נועם והוא בעצם הוקם על ידי ההורים של הציונות הדתית ובגילה, כאשר דוד גרינשטיין היה נדמה לי ממקימי העמותה הראשונה.

זבולון אורלב: כך הוקם בית הספר.

זבולון אורלב: זה חלק מההיסטוריה ולכן כנראה הוא במנח"י ולא במנח"ח.

זבולון אורלב: כך אני משער.

דוד גרינשטיין: אחרי שהממלכתי דתי לא רצה לקבל אותנו,  הצטרפנו אל החינוך העצמאי.

דוד גרינשטיין: אמרנו שאין ברירה, שאם לא רוצים להקים לנו בית ספר בגילה, אנחנו מצטרפים לחינוך העצמאי.

דוד גרינשטיין: כך זה התגלגל.

זבולון אורלב: כך נולד המקום הזה.

זבולון אורלב: הרב בוקשפן לקח מנהיגות ופעל והקים.

זבולון אורלב: אם אפשר לומר, זה תולדות המקום.

זבולון אורלב: עכשיו, מההיסטוריה לעתיד.

יואל לוטפי: בירושלים, במהלך השנים האחרונות, הסתמנה מגמה של ירידה באוכלוסיית התלמידים של החינוך הרשמי, גם הממלכתי וגם הממלכתי דתי.

יואל לוטפי: לשמחתנו בשלוש-ארבע השנים האחרונות מסתמנת יותר יציבות ומגמה שמשתנה שאחד הביטויים שלה הוא גם באזור הזה.

יואל לוטפי: יש את שכונת שמואל, שכונה גדולה שמתאכלסת, גבעת מרדכי, קריית משה, ובדרום העיר, באזור גונן והקטמונים.

יואל לוטפי: יש כאן גידול ניכר באוכלוסיית התלמידים שצורכים את החינוך הממלכתי דתי.

יואל לוטפי: בתי הספר בסביבה כבר מעבר ליכולת הקליטה שלהם.

יואל לוטפי: בשנתיים האחרונות פתחנו ארבע כיתות א' וזה רק מתוך כורח הנסיבות כי התנאים לא מאפשרים ולא מצדיקים את זה.

יואל לוטפי: יש כאן גרעין וריכוז לא קטן של תלמידים באזור הזה.

יואל לוטפי: מתוך הניתוח של הנתונים האלה, היה ברור לנו שיש צורך בהקמת בית ספר והיה כאן חיבור עם ההורים.

יואל לוטפי: החלטנו לקדם את המהלך הזה לצמיחת  בית ספר חדש.

יואל לוטפי: בהידברות שלנו, לפחות מול משרד החינוך – מה עוד שמהלך של בנייה והקמת בית ספר חדש כזה הוא מהלך שלוקח כמה שנים טובות – ברור לנו שאנחנו צריכים לתת מענה מיידי.

יואל לוטפי: היה צריך לתת מענה מיידי וזה לא נושא שיכולנו לדחות אותו ולחכות עד שנאתר מבנה ראוי ותקני או שנבנה מבנה מתאים לבית הספר אלא צריך לתת לזה מענה מיידי.

יואל לוטפי: בין האפשרויות המעטות שיש ושעמדו לרשותנו – שהרי ירושלים ידועה במצוקת הדיור שלה במבני החינוך וזאת אחת המצוקות הקשות, לרבות המגזר המוכר שאינו רשמי, על אף שהם בעדיפות שנייה – עדיין בתפיסת ראש העיר אנחנו מחויבים לכל מוסד חינוך, לכל תושב ולכל ילד בעיר, אבל כמובן יש סדר קדימויות.

יואל לוטפי: אלה הכללים וכך אנחנו גם פועלים.

יואל לוטפי: בחנו את האפשרות והלכנו בהידברות ממושכת ומאוד אינטנסיבית עם מר בוקשפן.

יואל לוטפי: בחנו איך אנחנו יכולים באופן זמני למקם כאן את המסגרת החדשה - כאן מדובר בשלוש כיתות, שתי כיתות א' וכיתה ב' אחת – עם מינימום של פגיעה וזעזוע בבית הספר שפועל כאן.

יואל לוטפי: אנחנו מחויבים בהחלט גם לבית הספר שעושה כאן עבודה יפה.

זבולון אורלב: מה הנתונים המספריים של הממלכתי דתי?

יואל לוטפי: 78 תלמידים.

זבולון אורלב: אנחנו בישיבה מאוד פורמלית בה מדברים על פי רשות.

יואל לוטפי: נכנסו לכאן אנשי המקצוע שלנו כדי לבחון את התחום הפיזי במקום, איך לארגן ואיך אפשר למקם במתחם הזה את שלוש הכיתות האלו בתנאים כמובן סבירים בהם אפשר לקיים לימודים עד כמה שאפשר.

יואל לוטפי: בו בזמן – בכל זאת פועלות כאן שתי מסגרות זו לצד זו, ויש כאן גם גני ילדים – צריך לקיים את הכל.

יואל לוטפי: עלו חלופות שונות.

יואל לוטפי: מבחינת הרשות הייתה הצעה אחרת שלהערכתנו הייתה נכונה יותר והייתה גם נותנת מענה ראוי יותר לבית הספר הממלכתי דתי אלא שכמובן היה ויתור גדול יותר מצד בית הספר דרכי נועם והנהלת בית הספר סירבה לזה.

יואל לוטפי: לכן לא הגענו להבנות ולא רצינו לעשות זאת ללא הסכמה.

יואל לוטפי: ראש העיר היה מעורב אישית והגיע לכאן לביקור על מנת לקבל את ההחלטה שבסופו של דבר התקבלה על ידו.

יואל לוטפי: התקבלה החלטה שהנהלת בית הספר באה לקראת - ייאמר לזכותו של מר בוקשפן – כדי להבין שזה צורך, שיש צורך מערכתי ועירוני ולכן צריך להצטמצם.

יואל לוטפי: אמנם לא לדחות נפש מפני נפש.

יואל לוטפי: במבנה יש מספר כיתות גני ילדים, כולל כיתת גן שפה אחת.

קריאה: שלוש.

יואל לוטפי: מכל מקום, גובשה כאן תוכנית.

יואל לוטפי: ההסדר שכרגע אנחנו מוציאים אותו לפועל  - זאת הייתה הצעה שהועלתה על ידי הרב בוקשפן, אם כי אחרי ההידברות ערכנו בה שינויים על מנת להרחיב את השטח שיועמד לטובת המסגרת הממלכתית דתית – היה שאנחנו מעתיקים את גני הילדים לאגף אחר, ליחידה פיזית אחרת שהיום אנחנו מבצעים בה עבודות.

יואל לוטפי: כאשר נשלים את הכשרת המקום, והעבודות התחילו בחול המועד סוכות ואמורות להסתיים עד סוף שבוע הבא, אז אנחנו נבצע כאן עבודות של התאמה להכשרת המקום שיתפנה כאן לכיתות של הממלכתי דתי.

יואל לוטפי: יש תכנון שנראה אותו והכל נעשה בעצה אחת ובדעה אחת עם הנהלת בית הספר.

זבולון אורלב: המקום החדש בו צריך להיכנס הממלכתי דתי, מבחינת התקנים של משרד החינוך, איפה אנחנו עומדים עם זה?

יואל לוטפי: אין ספק שזה לא עומד בתקנים ובדרישות של המשרד.

יואל לוטפי: זה לא על פי השטחים ומרחבי המחייה שנהוגים בפרוגרמות של משרד החינוך.

יואל לוטפי: לא. באילוצים שהיו לנו, באפשרויות שעומדות לרשותנו, זה הסדר שהצלחנו להוציא אותו אל הפועל עם הסכמה עם הנהלת בית הספר כי לנו היה רעיון אחר כמו לקחת יחידה פיזית אחרת שביקשנו שבית הספר יפנה על מנת שנכשיר אותה.

זבולון אורלב: מבחינה מקצועית בלבד וראייתכם את כל המתחם, סברתם שהפתרון הוא פתרון נכון.

יואל לוטפי: נכון.

זבולון אורלב: אני לא נכנס כרגע להסכמות.

זבולון אורלב: הנתונים שלהם הם לגבי כיתות א' ו-ב'.

זבולון אורלב: יש לך את הנתונים לגבי התלמידים שלומדים בבית ספר דרכי נועם?

יואל לוטפי: הרב בוקשפן יוכל להציג אותם טוב ממני.

זבולון אורלב: עוד שאלה אחת קשה אבל היא חייבת להישאל.

זבולון אורלב: אנחנו היום באמצע אוקטובר.

זבולון אורלב: כלומר, בעוד עשרה וחצי חודשים צריכים לפתוח את שנת הלימודים הבאה.

זבולון אורלב: לתת היום פתרון ולא לראות את פתיחת שנת הלימודים הבאה, זאת טעות.

זבולון אורלב: לכן אני שואל האם הראייה היא גם ראייה, כי אני מעריך שתך עשרה וחצי חודשים לא תצליחו לבנות מבנה חדש ואני בכלל לא יודע אם יש שטח לבנות עליו במקומות האלה.

זבולון אורלב: האם יש תכנון, האם יש ראייה, הואיל וזה בית ספר צומח – ומידע אישי שלי אני יודע שהאוכלוסייה הציונית דתית גדלה מאוד ומאכלסים כאן עכשיו את הבניינים של גני ציון וכל יום אני שומע על עוד משפחות, לפי חוק הדתיים השלובים לפיו כל אחד יודע מה נעשה אצל השני, ואני יודע שיש שם אכלוס ציוני דתי גדול.

זבולון אורלב: אלה לא זוגות בגילי אלא מדובר בזוגות בגילאים צעירים יותר עם הרבה מאוד ילדים.

זבולון אורלב: כלומר, האוכלוסייה כאן תלך ותגדל.

זבולון אורלב: מה הראייה היותר ארוכת טווח?

יואל לוטפי: השאלה בהחלט במקומה.

זבולון אורלב: היא לא קשה.

יואל לוטפי: אני מעדיף לומר שהשאלה היא במקומה, שאלה חשובה, נכונה וראויה.

זבולון אורלב: חשבתם על זה?

יואל לוטפי: כן.

יואל לוטפי: הגידול כאן הוא גם כתוצאה מתוספת של מבנים שמתאכלסים וגם משינוי דמוגרפי של אוכלוסייה.

יואל לוטפי: אנחנו רואים גם את ההשפעות לכיוון השני, את המסלול האחר שמדלדל ומצטמצם.

יואל לוטפי: החינוך הממלכתי כאן קצת במגמה של ירידה והצטמצמות.

יואל לוטפי: בוודאי נתנו את הדעת לעניין הזה.

יואל לוטפי: החשיבה שלנו היא לא חשיבה קצרת טווח אלא חשיבה ארוכת טווח ובוודאי שהיה נכון וראוי שהיום ניתן פתרון לא לשנה אחת אלא למספר שנים, גם אם לא יהיה פתרון קבע אלא אפילו לארבע-חמש השנים הקרובות.

יואל לוטפי: כפי שאמרתי בפתח הדברים שלי, המציאות לא אפשרה לנו.

יואל לוטפי: החלטנו ללכת לפתרון הזה אפילו אם מדובר על שנה או מעבר לשנה בגלל החשיבות שראינו לפתיחה ולהקמה של המסגרת הזאת.

יואל לוטפי: חשבנו שאין מקום לדחות את זה.

יואל לוטפי: לפני קרוב לשנה ערכנו כאן סיורים וביקורים, ואלה לא היו דברים שדחינו אותם עד לפתיחת השנה.

יואל לוטפי: עשינו חשיבה מוקדמת לבדיקה של חלופות, ערכנו סיורים בדנמרק, בגבעת גונן, בשכונת פת, וזאת על מנת לבחון ולאתר פתרונות.

יואל לוטפי: כמובן לא יכולנו להרחיק לכת כי בכל זאת האוכלוסייה כאן ביקשה פתרון ברדיוס גיאוגרפי סמוך לריכוז של האוכלוסייה ולא רצינו לחרוג מהגבולות האלה.

יואל לוטפי: אולי אם היינו חורגים מהגבולות, היינו מוצאים פתרונות אחרים.

יואל לוטפי: מכל מקום, החלטנו ללכת לפתרון הזה על אף שהוא קצר טווח וזאת משום שרצינו לפתוח את המסגרת היום.

יואל לוטפי: זאת הצהרת כוונות, זאת אמירה, ועכשיו השאלה מה הלאה.

יואל לוטפי: יש חשיבה על זה, בין אם זה יהיה כרוך ברה ארגון של מערך של חלק ממוסדות החינוך.

זבולון אורלב: רה ארגון, פירושו סבב מבנים?

יואל לוטפי: כן.

יואל לוטפי: אני רוצה להיות זהיר ולא לומר דברים שהם לא סופיים כי אחר כך יש להם הד שגורר אחריו תגובות בכיוונים אחרים.

יואל לוטפי: יש היום מבנה שגם סימנו אותו וחשבנו עליו גם לגבי השנה, והוא בהחלט יכול להוות פתרון למספר השנים הקרובות.

יואל לוטפי: כלומר, יש חשיבה.

יואל לוטפי: יש דברים שעוד לא מוכרעים ולא סופיים, אבל יש חשיבה לטווח ארוך.

יואל לוטפי: הפתרון יינתן או ברה ארגון ושילוב במערך של בתי הספר או שנפנה מבנה כזה או אחר לטובת זה, כמובן הכל בגבולות הגיאוגרפיים שייתנו מענה לאוכלוסייה.

יואל לוטפי: הרי לא הקמנו את בית הספר כאן כי כאן ריכוז האוכלוסייה.

זבולון אורלב: אני מבין שהאוכלוסייה שלומדת בדרכי נועם, זה לא על פי אזורי רישום.

יואל לוטפי: לא. בית הספר הוא במסגרת על אזורית ויש אוכלוסייה שמגיעה מאזורים שונים.

יואל לוטפי: משעה שהוקמה המסגרת הזאת, זה האפיון שלה.

זבולון אורלב: מר בוקשפן, אם אפשר, תן לנו קודם את הנתונים ותאמר לנו מי הלומדים כאן, חוץ מגני הילדים.

שלמה בוקשפן: ברשות חבר הכנסת ידידי ואחי היקר זבולון אורלב.

שלמה בוקשפן: אנחנו כבר בידידות עשרות שנים.

שלמה בוקשפן: ברשות הרב איתמר בן עזר, מנהל מנח"ח, ויואל לוטפי, סגן מנהל מנח"י שאתו אני בידידות במשך ארבעים שנים.

שלמה בוקשפן: באתי לכאן עם שפעת, אבל המפגש הזה הוא חשוב.

שלמה בוקשפן: במקום הזה יש קרוב ל-400 ילדים.

שלמה בוקשפן: כאן יש שני מבנים כאשר מבנה אחד הוא עם שמונה כיתות ועוד מבנה עם שמונה חדרי לימוד.

שלמה בוקשפן: חוץ מזה, יש לנו למטה עוד שני חדרים בתוך מקלט.

זבולון אורלב: כלומר, יש שמונה ושמונה.

זבולון אורלב: כלומר, 16 חדרי כיתות.

שלמה בוקשפן: כן.

שלמה בוקשפן: בתוך זה, היום, אחרי שהעירייה עשתה את השינוי, נשארו שמונה חדרי לימוד לבית הספר ושמונה חדרים לגני הילדים, כולל חינוך מיוחד.

שלמה בוקשפן: זה היה הסיכום בעירייה ביחד עם בר-גיורא ועם יואל, שנשארים לנו כאן בבית הספר שמונה חדרי לימוד.

שלמה בוקשפן: שמונה חדרי הלימוד האלה, והשנה יש לנו קרוב ל-200 ילדים בבית הספר.

שלמה בוקשפן: אתה דיברת על היסטוריה ואני רוצה לומר שהיום יש שינוי וכל בית הספר השתנה בשנים האחרונות.

שלמה בוקשפן: נכון שבשעתו, לפני כ-25 שנים, הבאנו ילדים מגילה, ששיפטן לא הסכים לפתוח להם בית ספר, אבל המצב של ההורים השתנה והיום כמעט שלא באים משם ילדים.

שלמה בוקשפן: בזמנו היו באים כ-200 ילדים אבל היום באים כעשרים תלמידים מגילה ויתר התלמידים הם יותר ילדים טעוני טיפוח מהשכונה.

שלמה בוקשפן: אפשר לומר שאחוז גדול מהילדים הם קרובים לחינוך המיוחד.

שלמה בוקשפן: אנחנו נותנים לילדים שירות – ואפשר לבדוק את זה – כך שאחרי כיתה ח' הם ממשיכים ללמוד בבית הספר ולא מסתובבים ברחוב, על אף שהם באים מבתים מסוימים.

שלמה בוקשפן: לא פעם אני נכנס למשרדי ממשלה, עוצרים אותי אנשים ואומרים לי: כבוד המנהל, בזכותך אני ישוב כאן היום.

שלמה בוקשפן: מדובר על אנשים שלמדו בבית הספר לפני 18-20 שנים והם אומרים לי שבזכותי, שאני נתתי להם את כל האפשרות, הם עובדים כפקידים במשרד ממשלתי.

שלמה בוקשפן: גם כאשר אני יוצא לרחוב, אני פוגש חיילים שעוצרים אותי ואומרים לי: הרב בוקשפן, תודה רבה, זה בזכותך.

שלמה בוקשפן: אני לא חושב שאני צריך להתגאות כאן הרבה ואני לא רוצה להתגאות כי זה לא יפה שבן אדם מתגאה בעצמו, אבל אם מדברים על מצב בית הספר, אני רק יכול להראות לכם איזה סוג ילדים אנחנו מקבלים.

שלמה בוקשפן: לך, כיושב ראש ועדת החינוך, אני יכול להראות את זה וזה מדבר בעד עצמו.

שלמה בוקשפן: תראה את המכתב שקיבלתי.

שלמה בוקשפן: הילדים שלנו ממשיכים ואפשר לבדוק עם ינקי פרידמן כמה תלמידים אנחנו שולחים, אבל מאחר שאנחנו עובדים עם ילדים כאלו, הרי הסיכום בין מנח"י, בין הרב פרוש שהיה אז סגן ראש העיר, אתנו, שבית הספר שלנו נשאר כאן ואנחנו מטפלים בילדים בהם לא מטפלת מנח"ח.

שלמה בוקשפן: זה היה הסיכום.

שלמה בוקשפן: לומר שזה טוב?

שלמה בוקשפן: אני אומר במפורש שאנחנו סובלים הרבה וכי אנחנו מרגישים שם כבן חורג.

שלמה בוקשפן: יושב כאן יואל והוא מכיר אותי.

שלמה בוקשפן: בהזדמנות, כשאני אעשה אתך סיבוב בבית הספר והוא יתקיים אחר הצהרים ולא לפני הילדים, ותכף אני אבהיר למה, אתה תראה על מה אני מדבר.

שלמה בוקשפן: אחרי מה שקרה כאן, באה עיריית ירושלים ואמרה שרוצה לפתוח, באתי ואמרתי שאני רוצה להבין מה קורה כאן.

שלמה בוקשפן: הרי המבנה הזה בנוי במיוחד למוכר בלתי רשמי עם החלטה של מועצת העירייה.

שלמה בוקשפן: למה צריכים לעשות מלחמה כמו בקריית יובל?

שלמה בוקשפן: בואו נשב ביחד ונעשה סקר על כל בית הספר ונבדוק.

שלמה בוקשפן: בואו ניקח למשל את בית ספר דנמרק.

שלמה בוקשפן: בבית ספר דנמרק היו 1,700 תלמידים עם חמישים חדרי לימוד אבל היום יש שם כ-300 ילדים, לא כולל את ילדי הקטמונים.

שלמה בוקשפן: הנה מסמך מעיריית ירושלים.

שלמה בוקשפן: בבית ספר דנמרק למדו 1,700 תלמידים אבל היום לומדים בו כ-300 תלמידים, כאשר 60 אחוזים הם מהקטמונים ו-40 אחוזים מחוץ לקטמונים.

שלמה בוקשפן: אני שמח על כך.

שלמה בוקשפן: העבירו לשם בית ספר עם כ-300 תלמידים כאשר 90 אחוזים מהילדים הם לא מכאן.

שלמה בוקשפן: אם תרצו נתונים בוועדת החינוך, אני אשלח לכם אותה משום שאני לא יודע אם מותר לי להציג את הנתונים הללו בפני כל האורחים החשובים.

שלמה בוקשפן: יש כאן בית ספר שנקרא לוריא.

שלמה בוקשפן: בית ספר לוריא, יש בו מבנה בו פעם למדו 578 תלמידים והוא קרוב לכאן.

שלמה בוקשפן: שאלתי למה צריכים לעשות כאן מלחמת יהודים ודווקא במבנה הזה, שזה בית הספר היחידי בכל אזור הדרום, אין בית ספר של החינוך העצמאי.

שלמה בוקשפן: על זה לא קיבלתי תשובה.

זבולון אורלב: אני מבין שהתלמידים הם לא תלמידים של החינוך העצמאי.

שלמה בוקשפן: לא, לוריא זה ממלכתי.

זבולון אורלב: אמרת שבכל הדרום זה בית הספר היחידי של החינוך העצמאי.

שלמה בוקשפן: של החינוך העצמאי.

שלמה בוקשפן: הרוב הם קטמונים.

זבולון אורלב: אבל האופי של הלמידים, אני מבין שאתה לא נמצא במנח"ח כיוון שאורח החיים הוא אחר.

זבולון אורלב: זה לא חינוך עצמאי.

זבולון אורלב: אתה משתייך פורמלית לחינוך העצמאי אבל התלמידים, השקפת העולם, היא אחרת.

שלמה בוקשפן: הם רוצים חריגים.

זבולון אורלב: הם בחרו בך.

זבולון אורלב: אני רק  מציין את השקפת העולם שלהם.

שלמה בוקשפן: לא בני ישיבות.

זבולון אורלב: את הבנות לא מקבלים לבית יעקב ואת הבנים לא מקבלים לישיבות הקטנות.

שלמה בוקשפן: עד היום לא קיבלתי תשובה מהעירייה, עד שבאו מהעירייה ואמרו שאין ברירה, ראש העיר החליט שאני מוכרח לתת מקום.

שלמה בוקשפן: שאלתי למה הם ניגשים לחינוך העצמאי, בית הספר שייך לחינוך העצמאי והם לא יכולים להחליט החלטות בלי החינוך העצמאי.

שלמה בוקשפן: עד היום לא הזמינו את החינוך העצמאי.

שלמה בוקשפן: יואל, אני לא פוגע בך אישית.

זבולון אורלב: אני הזמנתי.

שלמה בוקשפן: תכף נגיע לזה.

שלמה בוקשפן: אני מדבר על ההחלטה של המקום.

שלמה בוקשפן: לחצו על ראש העיר והוא אמר שהוא מוכרח לתת כאן מקום.

זבולון אורלב: תראה כמה ביקורים יש לך בזכות הממלכתי דתי.

זבולון אורלב: ראש העיר, ועדת החינוך של הכנסת.

שלמה בוקשפן: נכון.

שלמה בוקשפן: בזמן האחרון נפגשתי עם ראש העיר יותר משנפגשתי עם ראש העיר לשעבר לופוליאנסקי.

שלמה בוקשפן: אני רוצה לומר לכם שמאוד התרשמתי מהגישה החיובית שלו לגבי כלל האוכלוסייה.

שלמה בוקשפן: בא ראש העיר ואמר שהוא מוכרח לתת להם כאן מקום.

שלמה בוקשפן: ראש העיר הגיע לכאן יום אחד ב-7 בבוקר – הודיעו לי על כך מאתמול להיום וזה בסדר כי אני מבין שהוא עסוק – עשה סיור ואמר שנפתור את הבעיה.

שלמה בוקשפן: זה בית ספר לבנים ובנות ביחד, זה לא יכול להיות נפרד.

שלמה בוקשפן: זה בית ספר מעורב.

שלמה בוקשפן: הוא אמר שאתן להם חלק כזה, שאתן להם את האולם של בית הכנסת.

שלמה בוקשפן: שאלתי איפה יהיה לי אולם לבית הספר.

שלמה בוקשפן: נאמר לי: בוקשפן, אתה מוכרח לתת לנו.

שלמה בוקשפן: אמרתי: ראש העיר בא אישית לכאן, אני מוכן ללכת לקראת ראש העיר.

זבולון אורלב: למה לא הלכת לפתרון המקצועי שהציע מנח"י לכתחילה?

שלמה בוקשפן: כי זה בלתי אפשרי.

שלמה בוקשפן: זה לא יכול להיות בית ספר בתוך בית ספר ותהיה מלחמת עמנואל ב'.

שלמה בוקשפן: אני לא אתן לעשות זאת כאן.

שלמה בוקשפן: תודה לאל, בקטמונים אין לנו את המלחמה שקיימת בקריית היובל.

שלמה בוקשפן: אני חושב שיש לי בזה יד כי אני חי עם השכונה ואנחנו חיים כאן כמו אחים.

שלמה בוקשפן: אני לא אתן שתהיה כאן מלחמה כמו בעמנואל.

שלמה בוקשפן: בתוך בית ספר שיהיו בנים ובנות, עד כאן.

שלמה בוקשפן: לאחר הצעתו של ראש העיר אמרתי שזה מאוד קשה לי, אבל למען ראש העיר אני נותן.

שלמה בוקשפן: אמרו לי תודה רבה שנתתי להם להיכנס לכאן, שמשלמים לי 500 שקלים לחודש חשמל, אבל ראש העיר ביקש ממני שאני אעזור.

שלמה בוקשפן: הם הלכו לבית המשפט ולצערי הרב הם הצליחו בבית המשפט לא בגללי אלא עיריית ירושלים לא באה עם ניירת אתה הייתה צריכה לבוא והשופט כתב את זה.

שלמה בוקשפן: אז הוא נתן להם צו שאסור להוציא אותם.

שלמה בוקשפן: שאסור להכניס אותם לבית הספר.

שלמה בוקשפן: באו עוד הפעם מהעירייה – כמעט ולא היה לי חופש גדול, בסוכות הייתי כאן כל יום – ואמרו שנמצא פתרון.

שלמה בוקשפן: אמרתי: בסדר, יש פה ארבעה חדרים שבנינו עם כניסה נפרדת, כדי שלא תהיה התנגשות, ואני נותן להם את ארבעת החדרים האלו על אף שהחבר'ה בחינוך העצמאי כעסו עלי.

שלמה בוקשפן: אמרתי שאין להם מה לומר כי ארבעת החדרים לא שייכים להם אלא אני בניתי אותם.

שלמה בוקשפן: אני בניתי את ארבעת הכיתות האלה.

שלמה בוקשפן: באו שוב מהעירייה ומוועד ההורים ואמרו שזה לא מספיק אלא הם רוצים עוד חדרים למינהלה, למזכירות וכולי.

שלמה בוקשפן: אמרתי שיש לי מקום למטה שבניתי, בכניסה, מעל זה, אני נותן לכם שם ארבעים מטרים.

שלמה בוקשפן: שם אני מבשל.

שלמה בוקשפן: יש כאן 400 ילדים שאנחנו מאכילים אותם כי אחרת הם לא יאכלו.

שלמה בוקשפן: נתתי להם גם את המקום למטה.

שלמה בוקשפן: אני חושב שעשיתי הרבה.

שלמה בוקשפן: תאמינו לי שהיו לי עכשיו כעשרים וכמה תלמידים שבאו בזמן האחרון אבל לא קיבלתי אותם כי העירייה לקחה ממני עוד ארבעה חדרים, כך שנשארו לי שמונה חדרי לימוד.

שלמה בוקשפן: לקחו שתי כיתות, הרסו את הקירות ובנו שלוש קירות.

שלמה בוקשפן: זאת אומרת, היום הכיתה שלי היא בת עשרים מטרים.

זבולון אורלב: מה ממוצע התלמידים שלך לכיתה?

שלמה בוקשפן: 16-17 תלמידים בכיתה, בנים ובנות.

שלמה בוקשפן: אנחנו היינו צריכים לקחת ולהפריד בין הכיתות ובכיתה ו', שם יש לי 15 ילדים, אין לי מקום להכניס עוד.

שלמה בוקשפן: היה כאן מאבק ואכן מזעזע מה שהיה כאן.

שלמה בוקשפן: היה כאן מאבק במשך שנה שלמה ואני מוכרח למחות על זה.

זבולון אורלב: אני מציע שתדלג על זה.

זבולון אורלב: אין לי עניין בזה.

זבולון אורלב: אני לא הולך להתמודד על ראשות העיר ואני לא נכנס בין ההורים לביניכם.

זבולון אורלב: אנחנו באים מצד הילדים ולא מתעניינים בהורים.

זבולון אורלב: אותנו מעניין שלילדים תהיה מסגרת תקינה.

זבולון אורלב: הייתי רוצה שמשרד החינוך יתייחס.

זבולון אורלב: הרב בוקשפן אמר כאן דבר שאני לא מקבל אותו וזה שזה מבנה של החינוך העצמאי.

זבולון אורלב: זה מבנה של מדינת ישראל.

שלמה בוקשפן: אני רוצה לתקן.

שלמה בוקשפן: זה מבנה של מדינת ישראל שבנוי עבור החינוך העצמאי.

פלורה גבאי: לא, גם לא נכון.

שלמה בוקשפן: אפשר לבדוק את זה.

זבולון אורלב: גם אם זה כדבריו, זה מבנה של מדינת ישראל.

זבולון אורלב: מדינת ישראל לא מכירה בעניין הזה שיש לחינוך ממלכתי או ממלכתי דתי או מוכר שאינו רשמי איזה שהן זכויות משפטיות על מבנה.

זבולון אורלב: אין דבר כזה.

זבולון אורלב: מחר יכולים לסגור, לפתוח וכולי.

זבולון אורלב: זאת נקודת המוצא שלי לדבר הזה.

זבולון אורלב: אם את חולקת על זה, תאמרי את הדברים האלה.

זבולון אורלב: העירייה מנהלת את העניין הזה והעירייה כפופה למדיניות של משרד החינוך.

זבולון אורלב: אני שואל אותך האם אתם מעורבים בעניין.

זבולון אורלב: אני מתפלא שדסי בארי לא כאן ואני לא יודע למה.

זבולון אורלב: היא המפקחת הישירה עליכם?

קריאה: לא. פרידמן.

יהודית גידלי: דסי בארי הייתה אמורה להיות.

זבולון אורלב: אני מתפלא כי אישרו את בואה.

זבולון אורלב: תאמרי לי איפה אתם בתמונה.

זבולון אורלב: אתם יודעים איפה בית הספר הולך להיכנס, זה תקני, זה לא תקני?

זבולון אורלב: שוב אני אומר שיש לנו אחריות שהתלמידים שלומדים בדרכי נועם לא ייפגעו.

זבולון אורלב: זה לא עניין שהממלכתי דתי ייכנס וכתוצאה מזה שהוא למד על פי התקנים, אז עכשיו הילדים של ממלכתי דתי, נועם, ילמדו שלא על פי התקנים.

זבולון אורלב: בשום פנים ואופן לא.

זבולון אורלב: בשום פנים ואופן לא.

זבולון אורלב: השאלה אם יש כאן מספיק מרחב, האם זה פתרון נכון, ואיך אתם רואים כאן את התמונה הזאת.

פלורה גבאי: העניין לא הובא לפתחנו עד עצם היום הזה, שהמבנה או שהממ"ד הולך להיכנס לכאן.

פלורה גבאי: עד היום לא ידענו על זה.

פלורה גבאי: בכל מקרה, עכשיו שאנחנו יודעים על זה, אנחנו כמובן נבדוק את התקנים.

פלורה גבאי: אנחנו נצטרך לקבל את תוכניות הבניין.

פלורה גבאי: המבנה הזה הוא ל-16 כיתות, אם הבנתי נכון.

שלמה בוקשפן: כן.

פלורה גבאי: ועכשיו מוקצות לכם שמונה כיתות.

פלורה גבאי: איפה שמונה הכיתות האחרות?

שלמה בוקשפן: אלה גני ילדים של מנח"ח.

שלמה בוקשפן: גנים עירוניים.

פלורה גבאי: כל שמונה הכיתות הן של מנח"ח עכשיו?

שלמה בוקשפן: כן.

פלורה גבאי: איפה הולך להיכנס עכשיו הממלכתי דתי?

פלורה גבאי: בעוד ארבע כיתות אחרות שנמצאות?

שלמה בוקשפן: בכיתות שאנחנו בנינו.

פלורה גבאי: איפה נמצא כרגע הממלכתי דתי?

יואל לוטפי: במבנה זמני עד שיסתיימו כל עבודות השיפוץ.

זבולון אורלב: הוא הסביר מה קרה.

זבולון אורלב: ראש העיר תכנן להכניס אותם למבנה הזה באולם שמשמש גם אולם הכנסים של בית הספר ומשמש גם כבית כנסת.

זבולון אורלב: מה שקרה זה שבית הכנסת ביקש צו מניעה מבית המשפט, לא להוציא אותו כי הוא מתקיים 13 שנים וכולי.

זבולון אורלב: אני לא נכנס לעניינים המשפטיים, אבל כרגע יש צו ביניים שמונע את הוצאת בית הכנסת מהמקום הזה וצריכים למצוא פתרון אחר.

זבולון אורלב: אני אישית חושב, ואמרתי את זה גם לראש העיר, שהפתרון של בית הכנסת הוא לדעתי פתרון בכלל לא ראוי ואני לא רואה איך בונים שם כיתות, מה גם שאין שם חלונות ואין שם שום דבר.

זבולון אורלב: לדעתי זה פתרון מופרך, אם מותר לי לומר.

זבולון אורלב: את שומעת שהפתרון המקצועי שהציע מנח"י, מבלי להיכנס לפוליטיקה של מי הבניינים וכולי, היה בכלל פתרון אחר.

זבולון אורלב: לי חשוב לומר עוד דבר אחד, הרב בוקשפן.

זבולון אורלב: הכנסת לא באה להחליף את משרדי הממשלה והעירייה.

זבולון אורלב: אנחנו לא נקבע איפה ראוי ואיפה לא ראוי.

זבולון אורלב: אנחנו לא מתכננים ואנחנו לא בונים, אבל תפקידנו לפקח.

זבולון אורלב: אנחנו צריכים לפקח על כך שהרשויות השלטוניות פועלות כראוי, בדרך סבירה, ושזכויות התלמידים נשמרות, גם של המוכר שאינו רשמי וגם של הממלכתי דתי.

זבולון אורלב: זה תפקידנו.

זבולון אורלב: אני לא אציע אם זה יהיה באגף הזה או יהיה באגף ההוא.

זבולון אורלב: זה לא תפקידי וזאת לא סמכותי, אבל זאת סמכותנו לבוא ולומר למה משרד החינוך עד רגע זה לא יודע על שום דבר, וזאת שאלתנו, ואני מבקש שמשרד החינוך שנושא באחריות לעניין – זה בית ספר ממלכתי, זה בית ספר רשמי – יהיה בתמונה כדי להבטיח את הדברים.

זבולון אורלב: אגב, במשרד החינוך אין חלוקה בין מנח"ח למנח"י.

זבולון אורלב: שר החינוך, כמוני, הוא אחראי כלפי כל מערכת החינוך.

שלמה בוקשפן: אנחנו מקווים שפעם תהיה שר החינוך במדינת ישראל.

שלמה בוקשפן: אנחנו מחכים לזה.

זבולון אורלב: הלוואי.

זבולון אורלב: אם תגיד לציבור שלך ולאיתמר שיצביעו לי, אני יכול להיות.

זבולון אורלב: הבעיה היא שבבחירות אנחנו מקבלים שלושה מנדטים, אבל יום אחרי הבחירות אני צריך לטפל בעשרים מנדטים.

זבולון אורלב: איפה משרד החינוך נכנס לזה?

פלורה גבאי: אנחנו עכשיו נבדוק את הפתרון שאתה מציע ונבדוק אם זה יהיה משהו שאפשר להכניס.

פלורה גבאי: נכון להיום אנחנו לא בונים ישר בית ספר שלם.

פלורה גבאי: אנחנו צריכים לבחון את האלטרנטיבה הזאת שהעירייה מעמידה.

זבולון אורלב: בית הספר קיבל סמל מוסד?

יואל לוטפי: אני אתייחס.

יואל לוטפי: לבית הספר עדיין אין סמל מוסד.

יואל לוטפי: אנחנו מפעילים אותו כשלוחה.

זבולון אורלב: בתור גילוי נאות אומר שהנכדים שלי לומדים ברובע.

יואל לוטפי: המסגרת החדשה פועלת כשלוחה של בית הספר הממלכתי דתי של הרובע אבל עדיין לא בית ספר כעומד בפני עצמו.

יואל לוטפי: המשרד יודע.

יואל לוטפי: הנושא הזה הגיע עד לרמה של השר ומנכ"ל המשרד והוא עלה בדיונים גם בדרג המקצועי.

יואל לוטפי: זאת סוגייה שכל כך העסיקה אותנו.

זבולון אורלב: כנראה דסי בארי יודעת על כך.

יואל לוטפי: כל בעלי התפקידים במערכת החינוך בעיר מעורבים וזה הגיע עד לרמת ראש עיר ושר החינוך והמנכ"ל.

זבולון אורלב: לא ידעתי שהשר יודע.

יואל לוטפי: כן.

יואל לוטפי: כולם יודעים וגם הדרג המקצועי.

יואל לוטפי: זה עלה גם בדיוני היערכות לפתיחת שנת הלימודים כאחת הסוגיות שהצגנו בפני המנכ"ל והצוות המקצועי.

יואל לוטפי: אין גורם שלא יודע על כך.

יואל לוטפי: אגב, ההכרעה לגבי התוכנית התקבלה אחרי פתיחת שנת הלימודים.

יואל לוטפי: את הסיכום הזה שקיבל ראש העיר, זה היה אחרי פתיחת שנת הלימודים.

שלמה בוקשפן: בערב סוכות.

יואל לוטפי: השיקולים שגרמו לקבלת ההחלטה הזאת, לפתוח את המסגרת הזאת בכל זאת בשנת הלימודים הנוכחית, היו ליצור איזשהו פתרון שאני אומר שאפשר לחיות אתו גם אם בדוחק.

יואל לוטפי: זה מה שנכון לעשות.

זבולון אורלב: אני לא רוצה להיכנס לזה כי זה לא תפקידי ואפילו גם לא סמכותי.

זבולון אורלב: אנחנו רק צריכים להסכים על דבר אחד, שבמתקן הזה אפשרי לקיים שני בתי ספר – את המוכר שאינו רשמי והממלכתי דתי – ושיש תנאים סבירים, מבלי לפגוע.

זבולון אורלב: אם יימצא פתרון, אם יש פתרון, שהוא לא אוהב אותו כל כך.

יואל לוטפי: האידיאלי היה מה שאנחנו הצענו.

זבולון אורלב: הוא אמר בצורה ברורה שהייתה הצעה לכתחילה לקחת איזשהו אגף, את האגף הצפוני, אבל לא הייתה הסכמה לדבר הזה.

זבולון אורלב: אין לי שום ביקורת על חיפוש דרכי שלום, אבל מה שלי חשוב זה שגם הפתרון של דרכי שלום יהיה באופן כזה שכל התלמידים שלומדים כאן, ללא הבחנה אם הם בממלכתי דתי או בממלכתי, יוכלו ללמוד בתנאים סבירים.

זבולון אורלב: למשרד החינוך יש תקנים.

זבולון אורלב: גם אם יש כרגע איזשהו אילוץ זמני, צריך לראות שהאילוץ הוא סביר.

זבולון אורלב: צריך לראות כאן את המרחב.

זבולון אורלב: אם יש היעדר הסכמה, אז קודם כל יש את חברי הכנסת של יהדות התורה שאנחנו מקיימים אתם יחסים טובים, יש את מר בוקשפן שיש לנו אתו יחסים טובים, ואז נשב ונדבר.

זבולון אורלב: יכול להיות שאנחנו יכולים להשפיע עליו ולומר שהוא עושה מלחמות מיותרות.

זבולון אורלב: להפך, אין עניין בזה.

זבולון אורלב: ועדת החינוך עושה מאבקים מאוד רציניים גם עבור מבנים של החינוך שאינו מוכר וחברי הכנסת מיהדות התורה מכירים את פועלי בעניין הזה.

זבולון אורלב: אני הגעתי לכאן מפני שוועד ההורים ביקש לקיים פגישה אתי ונפגשתי אתו בסוכות.

זבולון אורלב: הם אומרים לי שהתנאים, על פי ידיעתם, שמציעים להם, הם תנאים בלתי אפשריים לקיים לימודים סבירים.

זבולון אורלב: כאשר אני שומע דבר כזה, אני נזעק ואני בא.

זבולון אורלב: מאחר שאני מכיר את הרב בוקשפן, אני יודע שהוא יודע להילחם, שהוא עקשן וכולי, אבל הוא גם איש טוב לב ואפשר לדבר אתו.

זבולון אורלב: עובדה, אפשר גם להסתדר ואפשר להגיע למשהו.

זבולון אורלב: לכן באנו לראות את המקום.

זבולון אורלב: בכל מקרה, אני כבר אומר לך, וזה יהיה חלק מהסיכום, שאנחנו כן מבקשים להכניס את מינהל הפיתוח.

זבולון אורלב: אני יודע שמשרד החינוך ידע על העניין.

פלורה גבאי: כן, משרד החינוך ידע.

זבולון אורלב: משרד החינוך דיווח לי.

זבולון אורלב: מטה היערכות לפתיחת שנת הלימודים מדווח לוועדת החינוך באופן סדיר מאמצע אוגוסט דיווחים כמעט יומיים על הבעיות שהן על סדר היום, וזה אכן הופיע בדיווחים האלה ואני עקבתי אחרי הפתרונות האלה.

זבולון אורלב: מאחר שמדובר כאן כרגע על סידורים כאלה, אני מאוד הייתי רוצה – למרות שאני יודע שעיריית ירושלים היא טובה וחזקה, ואני סומך עליה – בכל זאת שגם מינהל הפיתוח יהיה כאן בעניין הזה.

יואל לוטפי: נציג את התוכניות.

זבולון אורלב: תציגו את התוכניות ושימו הכל על השולחן.

זבולון אורלב: אני לא צריך להיכנס לנבכי מספרי התלמידים וכולי כי לשם כך יש את אנשי המקצוע.

זבולון אורלב: אנחנו צריכים לדעת שאנשי המקצוע ראו את כל התמונה והחליטו.

זבולון אורלב: כבר מראש אני אומר לך שאני צריך את ההכשר של משרד החינוך.

זבולון אורלב: אם משרד החינוך יאמר שאחרי שהוא ראה את כל התמונה כאן, שזה הפתרון הנכון – אני אומר לך בגלוי שב-95 אחוזים אני נותן לזה גלוי.

זבולון אורלב: אגב, עכשיו היה לנו סיפור בעמנואל.

זבולון אורלב: עומד שם בית ספר בית יעקב עם כמה כיתות ריקות ומצד שני יש ממלכתי דתי חב"ד עמנואל והם לומדים במכולות קירור ואפילו לא בקרוואנים.

זבולון אורלב: הם רוצים להיכנס לבניין אבל לא נותנים להם.

זבולון אורלב: גייסנו את מינהל הפיתוח, נסע לשם אסף דטנר והכריע איך יחולק הבניין ואם ירצה השם אני מקווה שהבוקר הממלכתי דתי נכנס לתוך הבניין.

זבולון אורלב: נתנו לזה גיבוי מלא ולשמחתי אני גם משבח את ראש המועצה המקומית שקיבל את הדבר הזה ואמר שהוא מכופף את ראשו, אם זאת החלטת מינהל הפיתוח, והולך לעשות את הדבר הזה.

זבולון אורלב: עיריית ירושלים היא לא עמנואל.

זבולון אורלב: מעמדה, הניסיון, ההיקף, אני גם ירושלמי, אני גם המייסד של מנח"י.

זבולון אורלב: אני כמנכ"ל משרד החינוך חתום על המעמד המיוחד של מנח"י.

זבולון אורלב: אגב, על זה יש לי מכתב בלתי רגיל מטדי קולק ואני שומר אותו.

זבולון אורלב: גם בפרידתי מהמנכ"לות, קיבלתי ממנו מכתב.

זבולון אורלב: אני שומר עד היום את המכתב הזה.

זבולון אורלב: בכל זאת, אנחנו רוצים שמשרד החינוך יהיה מעורב.

זבולון אורלב: אני לא רוצה לעכב שום דבר, אל תעכבו, אבל מיד להכניס את הדבר הזה, ואם צריך לעשות שינויים, לעשות את כל השינויים.

זבולון אורלב: העיקרון הוא שכל הילדים שצריכים ללמוד במבנה הזה, צריכים ללמוד בתנאים סבירים ללא כל הבדל.

זבולון אורלב: בטווחים הארוכים צריך להיות יתרון לחינוך הממלכתי דתי, מבלי לקפח שום זכות של אף אחד.

יואל לוטפי: כמובן שנשב עם אנשי מינהל הפיתוח.

יואל לוטפי: אין לי ספק שאם היה מדובר בפתרון ארוך טווח יותר, זה הסדר עליו היינו חושבים פעמיים.

יואל לוטפי: צריך לזכור שאנחנו מדברים כרגע על השנה הנוכחית וזה טווח קצר ביותר.

יואל לוטפי: לא הסתרנו את זה שזה לא פתרון שעומד בתקנים ובסטנדרטים של המשרד, וגם לא בסטנדרטים שלנו.

יואל לוטפי: אנחנו לא חושבים שזה נכון.

יואל לוטפי: בהתחשב בכך שבנסיבות , באילוצים ובחלופות שיש לנו, כאשר מדובר בשנה הנוכחית, חשבנו שזה פתרון שאפשר לחיות אתו.

זבולון אורלב: לא הבנת אותי כראוי.

זבולון אורלב: אם אתה לא הבנת אותי כראוי, זה לא נורא, אבל אני מקווה שהוא יבין אותי כראוי.

זבולון אורלב: זה לא כך.

זבולון אורלב: אני לא מדבר על המציאות כאן כי אני לא מכיר אותה.

זבולון אורלב: אני לא מכיר את המציאות כאן, אבל אי אפשר שבמתחם חינוכי אחד תשב כיתה עם 15 תלמידים בחדר כיתה תקני של 49 מטרים מרובעים.

שלמה בוקשפן: סליחה.

זבולון אורלב: לא אמרתי עליך.

זבולון אורלב: אמרתי שאני לא מדבר על המציאות כאן כי אני לא מכיר את המציאות כאן.

זבולון אורלב: אני אומר באופן עקרוני כרגע.

זבולון אורלב: אי אפשר שכיתה אחת תהיה עם 15 תלמידים שיושבים בחדר תקני של 49 מטרים מרובעים וכיתה שנייה עם 35 תלמידים תשב בחדר של 30 מטרים מרובעים.

זבולון אורלב: הדבר הזה לא יכול להיות באותו מתחם חינוכי.

זבולון אורלב: צריך לסדר את זה באיזשהו אופן הגיוני ושוב, מבלי לפגוע בזכותו של אף ילד ללמוד בתנאים סבירים.

זבולון אורלב: זה עיקרון שאסור לשבור אותו ואני מקווה שזה ניתן לעשות.

זבולון אורלב: אני לא מכיר את המציאות וזה לא תפקידי אלא זה תפקידכם.

זבולון אורלב: אחרי כן נרצה שתציגו בפנינו את הדברים.

זבולון אורלב: צריכה להיות שקיפות מלאה ואתם תצטרכו להציג בפנינו איך נפתר, מה נפתר, המטרים וכולי.

זבולון אורלב: אתם תציגו בפנינו אבל אנחנו לא מהנדסים.

זבולון אורלב: כלי העזר היחידי של הכנסת הוא מרכז המידע והמחקר ממנו אנחנו יכולים לבקש מידע, אבל אין לנו מהנדסים ואין לנו מתכננים אלא כל זה נמצא ברשות המבצעת.

זבולון אורלב: אנחנו לא באים להחליף אתכם.

זבולון אורלב: העיקרון לדעתי צריך להיות מאוד מאוד ברור.

זבולון אורלב: תחת האילוץ שלא כל דבר אי אפשר לתקן מלכות שדי ביום אחד, זה הקדוש ברוך הוא יכול לעשות.

זבולון אורלב: הכל ברור לנו.

זבולון אורלב: אני אומר, להכניס לסלט הזה את כל המרכיבים האפשריים ולשם כך נמצא משרד החינוך.

זבולון אורלב: אגב, בשונה מהעירייה, למשרד החינוך יש הידברות עם החינוך העצמאי, הידברות ארצית.

זבולון אורלב: הרי בוקשפן אומר כל הזמן החינוך העצמאי.

זבולון אורלב: אגב, ראש העיר בעמנואל טען שהוא לא רצה להכניס את הממלכתי דתי, שהחינוך העצמאי לא מאפשר.

זבולון אורלב: זה הסתדר בשיחה אחת של שלוש דקות של יגאל צרפתי עם הרב לייזרסון ואני מנחש מה הוא אמר לו.

זבולון אורלב: זה הסתדר אחרי שלוש דקות עד כדי כך שהחינוך העצמאי אמר שאף פעם הוא לא אסר.

זבולון אורלב: בסדר, הבנתי את העניין.

זבולון אורלב: הראייה היא ראייה ארצית.

זבולון אורלב: הרי משרד החינוך דואג לחינוך העצמאי, אני דואג לחינוך העצמאי וגם אלה הם ילדי ישראל שחייבים ללמוד בצורה ראויה ומסודרת.

זבולון אורלב: אני נאבק על כך.

זבולון אורלב: לא נעים לי לומר לכם, אבל גם על ילדים לא יהודים אני נלחם שהם יוכלו ללמוד בתנאים סבירים.

זבולון אורלב: אני מקיים ישיבות על מה שקורה במזרח ירושלים ואנחנו נאבקים שגם הילדים הערביים במזרח ירושלים ילמדו בתנאים סבירים ולא בתנאים לא סבירים.

זבולון אורלב: אז אני לא אלחם כאן על הדבר הזה?

זבולון אורלב: לכן אנחנו באים לבקר – מלשון ביקורת – ולפקח כדי שהרשויות המוסמכות יפעילו את הסמכויות שלהם להסדיר את לימודיהם של הילדים בתנאים סבירים.

איתמר בר-עזר: אני רואה דווקא הזדמנות מצוינת עבור הרב בוקשפן.

איתמר בר-עזר: במוכר שאינו רשמי על פי חוק נהרי אי אפשר לשפץ.

איתמר בר-עזר: אם יעשו לך זמני כל שנה, יהיה צריך לשפץ את בית הספר.

לאה קורצוויל: אני חברת ועד ההורים של ממ"ד גוננים.

לאה קורצוויל: עוד כשהילד שלי היה בגן, ראיתי את הטווח הרחוק.

לאה קורצוויל: הרב בוקשפן, קודם כל, אין הסתה אישית נגדך, חס וחלילה למרות שאתה מרגיש כך.

לאה קורצוויל: אם אני חוזרת למאבק שלנו אחורה – וכאן יש לי טענות כלפי העירייה – אנחנו ביקשנו את המבנה שאליו נכנס בית ספר רעות וזה היה לפני שנתיים-שלוש.

זבולון אורלב: בדנמרק.

לאה קורצוויל: בדנמרק.

לאה קורצוויל: בתוך מתחם דנמרק.

לאה קורצוויל: הוא שימש את הדו לשוני.

לאה קורצוויל: הוא עמד שנתיים ריק.

לאה קורצוויל: רצינו להיכנס, היה ניסיון שנכשל.

לאה קורצוויל: אז עוד הייתי פחות מעורבת.

קריאה: כשיש ערבים, יש להם סדר עדיפות במנח"י.

לאה קורצוויל: לא, אלה לא ערבים.

לאה קורצוויל: זה עמד שנתיים ריק.

לאה קורצוויל: רעות נכנסה לשם.

קריאה: אמנם אני עובד מנח"י אבל אני אגיד מה שאני חושב.

לאה קורצוויל: בית הספר עמד ריק.

לאה קורצוויל: פתחו שם, בגלל הגידול הטבעי, לפני פתיחת שנת הלימודים תש"ע, בשנה שעברה, עוד שני גנים ואמרו שאלה יהיו החטיבה הצעירה של בית הספר ברעות.

זבולון אורלב: ולענייננו.

לאה קורצוויל: לא, זה חשוב.

לאה קורצוויל: לענייננו.

לאה קורצוויל: אחר כך נפתח שם בית ספר אחר.

לאה קורצוויל: אנחנו ביקשנו מבנה מהעירייה וזאת החלטת העירייה שהוא ייפתח כאן.

לאה קורצוויל: כמי שגרה בשכונה ורואה, לא מתוך הסקה אישית – והיו כאן תמונות מחזור שאפשר לראות – מסיימים כאן בין שבעה לעשרה תלמידים.

לאה קורצוויל: מספר התלמידים הממוצע – זה מה שאני יודעת ממקור ראשון, כולל תלמידים שלומדים כאן בבית הספר – כיתה ג' בנים השנה לא קיימת או נפתחה עם שישה תלמידים ותלמידים רבים עזבו.

לאה קורצוויל: הכיתה הגדולה ביותר כוללת 17 תלמידים וזה לא מספר ממוצע של תלמידים בבית הספר.

לאה קורצוויל: אין ספק שהרב עושה עבודת קודש עם רבים מהתלמידים כאן.

לאה קורצוויל: מי שנמצא כאן בבוקר, רואה שמגיעות הסעות מקצווי העיר ואני מכירה אנשים שמכירים ממקומות אחרים.

שלמה בוקשפן: מאחר שהיא אומרת שקרים, אני לא מוכן להישאר כאן.

זבולון אורלב: הרב בוקשפן, תישאר.

זבולון אורלב: הרב בוקשפן, אותי אתה מוכן לשמוע?

שלמה בוקשפן: אותך כן.

זבולון אורלב: הרב בוקשפן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

זבולון אורלב: חלק מהכללים בחברה הישראלית, ואתה כאיש חינוך יודע, לשמוע בסבלנות איש את רעהו.

זבולון אורלב: אני יושב בכנסת ולפעמים אני שומע את אחמד טיבי שעולה לדוכן, אז אני עוצם עיניים ואני אומר שאני יושב בפרלמנט הפלשתינאי, אבל אני לא קם והולך.

זבולון אורלב: בוא נקשיב.

זבולון אורלב: אני מציע לך לדבר כרגע לענייננו.

זבולון אורלב: אנחנו כרגע נמצאים במצב שבו אומרים לכם שאתם עוברים לכאן.

זבולון אורלב: באתם אלי, הזמנתם אותי, ישבנו ואמרתם לי שיש לכם חשש שהתנאים שהולכים להציע לכם כאן הם תנאים בלתי אפשריים לקיים כיתה.

זבולון אורלב: דברי רק על הנקודה הזאת כי זאת מטרת הדיון וזה נושא הדיון.

זבולון אורלב: כל היתר, כמה תלמידים יש, כמה מטרג' יש, זה תפקיד של מישהו אחר ואני חושב שבעניין הזה אמרתי דברים ברורים.

זבולון אורלב: הם ילמדו את הנתונים ויראו.

לאה קורצוויל: המאבק הוא להקמת בית הספר שלנו ולא מאבק נגדך.

לאה קורצוויל: היה לי חשוב להבהיר את זה.

לאה קורצוויל: אני הייתי כאן גם כדי ללמוד ולא רק לשמוע את הדברים.

לאה קורצוויל: הבנו שאנחנו עוברים לכאן, למבנה שכונתי, והייתי כאן עם מר דוד כהן, מי שאחראי על המבנים במנח"י.

שלמה בוקשפן: לגבי שיפוצים.

לאה קורצוויל: לגבי שיפוצים.

לאה קורצוויל: הרב בוקשפן גם ראה שהייתי כאן.

לאה קורצוויל: החשש העיקרי שלנו, המבנה שהוצע לנו – עוד מעט נראה אותו – הוא של שלוש כיתות לא גדולות, לא לפי התקן.

לאה קורצוויל: החשש העיקרי שלי הוא שבין שלוש הכיתות יהיה שטח פחות מחדר המורים הזה, כאשר שבעים וכמה תלמידים בהפסקה יוצאים ומתנגשים אחד עם השני.

לאה קורצוויל: עוברים, עולים לקחת את התיק, וזה בית הספר.

לאה קורצוויל: מתחת תהיה מזכירות וחדר מורים שגם אין קשר ישיר בין המזכירות וחדר המורים אלא צריך לצאת ולעלות.

לאה קורצוויל: המנהל למטה לא שומע מה שמתרחש למעלה.

לאה קורצוויל: החשש העיקרי שלי, מבלי להיכנס, הוא לבטיחות התלמידים בשטח הציבורי שלהם, ואני לא מדברת על כיתה שיושבת.

לאה קורצוויל: אני לא נגדך, יש מסדרונות בבתי הספר, יש כניסה וכולי, אבל כאן אין מסדרון ואין כניסה אלא יש שטח שהבנתי מדוד כהן – חצי מחדר מורים – שהוא בין הכיתות.

לאה קורצוויל: יש כיתה, כיתה, כיתה וחצי מהחדר הזה ישמש שבעים תלמידים ועוד מעט אנחנו מתקרבים לחורף כי המעבר עומד להיות בחורף.

לאה קורצוויל: החשש שלי הוא מבחינה בטיחותית.

לאה קורצוויל: אני אפילו לא מדברת על גודל כיתה, למרות שגם על זה אני אמורה לזעוק, אם היא תהיה תקנית או לא.

לאה קורצוויל: השטח הציבורי שיוקדש לתלמידים יהיה מאוד מאוד קטן ובלתי אפשרי.

לאה קורצוויל: זאת הטענה העיקרית שלנו.

לאה קורצוויל: בנוסף לכך אין קשר ישיר עם המנהל שלא שומע מה קורה בבית הספר כי יש לו כניסה נפרדת למטה.

לאה קורצוויל: אין מדרגות שמוליכות מהכיתות לחדר המנהל.

לאה קורצוויל: עד כאן.

לאה קורצוויל: אני מתנצלת על הסערה שעוררתי.

זבולון אורלב: יש עוד מישהו שרוצה להוסיף משהו?

יהודה בן דור: גם אני חבר ועד ההורים.

יהודה בן דור: אני רוצה לומר שמה שחשוב לי במיוחד כאזרח העיר ירושלים זה לחוש שיש כאן הגינות אזרחית בחלוקת המשאבים.

יהודה בן דור: אם הייתי בקבוצת מיעוט שחיה אולי בגאולה וחובש כיפה סרוגה, הייתי מבין שאני בקבוצת מיעוט בגאולה ואני לא יכול לצפות שיקימו בשבילי בלב גאולה בית ספר ממלכתי דתי.

יהודה בן דור: זה סוג של הגיון פנימי של חלוקת משאבים הוגנת בתוך עיר ואיך עושים אותה.

יהודה בן דור: אני רוצה לציין תחשיב קצר אריתמטי.

יהודה בן דור: מדובר על פחות מ-200 תלמידים כאן בבית הספר וזה אומר 16 תלמידים ממוצע בכיתה.

שלמה בוקשפן: לא אמרתי כך.

שלמה בוקשפן: יש 16 כיתות כולל גני ילדים שזה 400 ילדים.

זבולון אורלב: אני אומר לך מה אמרת.

זבולון אורלב: שאלתי אותך כמה תלמידים יש בבית הספר ולא בגני הילדים, ואמרת לי כ-200.

שלמה בוקשפן: נכון.

זבולון אורלב: שאלתי אותך כמה כיתות לימוד, ואמרת שיש כאן שמונה ושם שמונה.

שלמה בוקשפן: לקחו שמונה.

שלמה בוקשפן: נשארו לי שמונה חדרים.

יהודה בן דור: יש לך שמונה כיתות, שמונה לבנים ושמונה לבנות.

שלמה בוקשפן: לקחתי שמונה חדרים של כל כיתה.

זבולון אורלב: אני לא מדבר על חדרים.

זבולון אורלב: הוא אומר שיש לך א'-ח' בנים ויש לך א'-ח' בנות.

שלמה בוקשפן: נכון.

זבולון אורלב: ביחד זה 16 כיתות.

שלמה בוקשפן: לא חדרים.

שלמה בוקשפן: 14.

זבולון אורלב: אמרת שיש 200 תלמידים ולכן הוא מחלק 200 ל-14.

זבולון אורלב: זה מה שהוא עושה.

שלמה בוקשפן: אבל אני רוצה שזה לא 200 לחלק ל-16 חדרי לימוד.

זבולון אורלב: לא חדרים.

זבולון אורלב: הבנו.

זבולון אורלב: חברים, זה לא מהותי אם זה 16 או 19 או 13.

זבולון אורלב: זה לא מהותי.

יהודה בן דור: דבר שני.

יהודה בן דור: אני חושב שחשוב לשים לב שכאשר מדובר כאן על פתרון זמני לשנה, לא יתכן שהילדים ילמדו בתנאים לא סבירים.

יהודה בן דור: דבר שלישי.

יהודה בן דור: צמיחת בית ספר עוברת טלטלות מאוד לא פשוטות שמטלטלים אותה כאשר מדובר במבנים כאלה וכל מי שנמצא כאן מבין שהדבר הזה לא בריא לחוויה של בית ספר.

יהודה בן דור: אי אפשר להשקיע לא בספרייה קבועה, לא בפינת חי, לא בפיתוח וכולי.

יהודה בן דור: כל המרכיבים שיוצרים סוג מסוים של סטביליות נורמלית של מקום, קשה מאוד כאשר המקום עובר טלטלות ואין תכנון לטווח רחוק איך בית ספר צומח ומתפתח.

יהודה בן דור: דבר אחרון שאני רוצה לציין.

יהודה בן דור: הפתרון שהדרג המקצועי הציע למיטב ידיעתי, ותקן אותי אם אני טועה, היה באגף הצפוני וזה אפשר הפרדה מופרדת בין שני החלקים של בית הספר.

יהודה בן דור: הפתרון המקצועי שהוצע באגף היה פתרון לאפשר יתר מרווח לילדינו, פתרון של הפרדה מוחלטת בין שני חלקי בית הספר ללא כל התנגשות אבל זה נדחה ולא על ידינו.

יהודה בן דור: גם זה צריך להיות על סדר היום של הוועדה כאשר חושבים על הפרופיל, איך הדבר נעשה ואיך הגיע לפתחנו המצב הנוכחי כך שכרגע אנחנו עומדים ושואלים איך אנחנו מתקדמים.

זבולון אורלב: תודה רבה.

שרה הדר: גם אני נציגת ההורים.

שרה הדר: אני קודם כל רוצה להודות לך באופן אישי על המאמצים שאתה עושה כדי ללבן את העניין וכדי לסייע לכל האוכלוסייה.

שרה הדר: אנחנו אוכלוסייה ציונית דתית כי העיר ירושלים חשובה לנו אבל קשה לנו להישאר בה ואנחנו רוצים לפתח אותה.

שרה הדר: אנחנו מרגישים שצריך לדאוג גם לנו, שגם לנו מגיע.

שרה הדר: המבנה הוא מבנה נחמד, הוא בשכונה שלנו.

שרה הדר: אם יימצא מבנה אחר, מה טוב.

שרה הדר: אנחנו רוצים שיהיה פתרון לכל ילדי ישראל.

שרה הדר: אנחנו מבקשים שהפתרון יהיה טיפה לטווח ארוך כי אחרת זה לא ראוי למדינת ישראל.

זבולון אורלב: אני אדבר על זה.

זבולון אורלב: יש עוד מישהו שרוצה להוסיף?

יעקב יונה: אני מנהל רווחה בשיקום שכונות, ארבעים שנים בשכונה הזאת.

יעקב יונה: אין מישהו יותר ותיק ממני.

יעקב יונה: החלפתי עשרים ראשי ערים, מאה שרים וכולי.

יעקב יונה: קודם כל, אני ממש נפעם.

יעקב יונה: עשרים ומשהו שנים אני נלחם לפתוח בית ספר ממ"ד אחרי שסגרו לי את בית ספר המאירי, את ציון עזרי.

יעקב יונה: אני ממש כאילו חולם.

יעקב יונה: יגיד לך יואל ויאמרו לך כל המנהלים, אבל בואו נפתח בית ספר ממ"ד בשכונה.

יעקב יונה: האנשים כאן מסורתיים.

יעקב יונה: כואב לי.

יעקב יונה: שתי קבוצות דתיות נלחמות ביניהן על מבנה עלוב נפש.

יעקב יונה: זה מבנה עלוב.

יעקב יונה: יש לי כאן מבנים אחרים.

יעקב יונה: יש מבנה אחד שלם שכולו כיתת גן אחת ואף אחד לא רוצה לגעת בו.

יעקב יונה: למה?

יעקב יונה: מה קרה?

יעקב יונה: בית ספר דנמרק, שלושת-רבעי ממנו עומד ריק אבל כשרצו יהודים וערבים לפתוח שם, פתחו לך בפת איזה בית ספר דו לשוני.

יעקב יונה: אני תמיד אהבתי כשטדי קולק היה ראש עיר, הייתי אוהב יהודים ערבים.

יעקב יונה: אני הייתי מנהל מתנ"ס והייתי מביא את הערבים מבית צפפה ומחפש אותם להמן הרשע, וטדי רואה ערבים, התקציבים קופצים פי אלף.

יעקב יונה: זה משהו לא נורמלי.

יעקב יונה: אתם באים ומדברים.

יעקב יונה: ש"ס הגיעו לכאן.

יעקב יונה: אתה דיברת בהתחלה על כך שתהיה חלוקת משאבים נכונה.

יעקב יונה: ב-1982 אני רצתי למועצת העיר, גם זה תרגיל של טדי קולק שרצה שאני ארוץ ואקח מנדט של הליכוד, ואז הוא יקבל 17 מנדטים, וכך היה.

יעקב יונה: הוא מימן לי את הבחירות.

יעקב יונה: אז מנחם פרוש קיבל שני מנדטים או מנדט אחד, ש"ס קיבלו ארבעה מנדטים.

יעקב יונה: אמר לי: גוועלד.

יעקב יונה: לא הבנתי מה קרה.

יעקב יונה: אמרתי למנחם, מה קרה?

יעקב יונה: אמר לי: לקחו לנו.

יעקב יונה: אמרתי לו שעד עכשיו אחינו הספרדים שמרו על התורה, אתם שמרתם על הכסף, הגיע הזמן שאתם תשמרו על התורה והם ישמרו על הכסף.

יעקב יונה: אותו הדבר בחלוקה.

יעקב יונה: לא צריך להיות בוויכוח.

יעקב יונה: יש המון מבנים כאן.

יעקב יונה: תאמין לי, אני אומר לך כשכונה, ואני עובד כאן בשכונה במשך ארבעים שנים, יש מבנים.

יעקב יונה: אין כמוני שמח שיש לי בית ספר ממ"ד.

יעקב יונה: אני רוצה לראות את הילדים שלי בבתי הספר.

יעקב יונה: אני רוצה שהם ילמדו מושגים כמו והדרת פני זקן, מפני שיבה תקום, מושגים שאולי לא נראים אבל בבית הספר שלנו למדנו.

יעקב יונה: זה טוב מאוד שאתם פתחתם בית ספר דווקא בתוך השכונה, אבל אל תריבו.

יעקב יונה: בוקשפן, תתחיל להסתדר אתם.

יעקב יונה: אלה בני אחיך.

יעקב יונה: השנה תיתן להם עוד חדר, תן להם את זה, הרי הם לא יישארו.

יעקב יונה: נראה לך שהם יישארו לך כאן?

יעקב יונה: תראה איזו אוכלוסייה חזקה.

יעקב יונה: תסתכל על כל הלפלפים, אנשים חזקים, הם ידאגו לבית ספר טוב.

יעקב יונה: אז תן להם עוד שתי כיתות עכשיו ואל תתווכח אתי.

יעקב יונה: תן להם.

יעקב יונה: תן להם עכשיו, תן להם שהשנה יגמרו את זה טוב ותאמין לי שבשנה הבאה הם לא יישארו כאן.

יעקב יונה: סמוך עלי.

יעקב יונה: תעבדו ביחד.

יהודה סקר: אני מוועד הורים של פלך, הימלפרב, ועד הורים ארצי ותושב השכונה.

יהודה סקר: אני רוצה קודם כל לשבח אותך חבר הכנסת אורלב.

יהודה סקר: היה בית ספר ציון עזרי, שם למדו אלף תלמידים אבל סגרו אותו.

יהודה סקר: חבר הכנסת אורלב ניסה וניסה, אבל לא הצליח.

יהודה סקר: ילדיי שלמדו בציון עזרי נאלצו לעבור ליהודה הלוי ואני מעורה בעניינים.

יהודה סקר: שם מפוצץ, אין מקום, לא נתנו להם לפתוח עוד כיתה.

יהודה סקר: אותו הדבר לגבי אפרתה.

יהודה סקר: לא ברור לי אדוני מר לוטפי, עוד ניהלת אתי את העניינים בציון עזרי, למה המאבק הזה מתקיים כבר 15 שנים.

יהודה סקר: הרי ידוע שצריך ממלכתי דתי בתוך הקטמונים.

יהודה סקר: הילדים מגילה ומהקטמונים נאלצים ללמוד ביהודה הלוי באפרתה.

יהודה סקר: מה התוכנית שלכם לטווח ארוך?

יהודה סקר: התוכנית לא נראית לי רצינית.

יהודה סקר: צריך לחשוב על טווח של ארבע-חמש שנים ולא לטווח של שנה.

זבולון אורלב: חברים, הסדר הוא כזה.

זבולון אורלב: אנחנו נצא עכשיו לביקור קצר.

זבולון אורלב: אגב, לא כולם חייבים לצאת אלא מי שרוצה, ואני מעדיף כמה שפחות כרגע.

זבולון אורלב: לא צריך את כל ההורים כי אחרת אני מבין שאי אפשר יהיה לזוז.

זבולון אורלב: אנחנו הולכים למקום המיועד.

זבולון אורלב: רק למקום ההוא אנחנו הולכים.

זבולון אורלב: יואל ידריך אותנו שם.

זבולון אורלב: לאחר מכן נחזור לכאן לסיכום הדיון.

זבולון אורלב: אני מניח שהסיור ייקח 15-20 דקות.

יואל לוטפי: העיקרון המנחה בתכנון היה ליצור כאן יחידה פיזית עצמאית עם גישה נפרדת ומצמצמת כמעט למינימום את נקודות החיכוך עם בית הספר השכן.

יואל לוטפי: בין שתי החלופות, זו החלופה שגובשה.

יואל לוטפי: השטח הזה יוכשר לחצר משחקים.

זבולון אורלב: אתה מתחייב בשם העירייה שזה יהיה?

יואל לוטפי: זה התכנון.

יואל לוטפי: אמרתי, השטח הזה יוכשר לחצר משחקים לילדים.

זבולון אורלב: לא מדברים על חצר גדולה.

זבולון אורלב: שליש מהחצר צריך להיות עם הצללה.

קריאה: כאן יהיו המשרדים.

זבולון אורלב: כאן סוגרים בקיר.

קריאה: קיר בלוקים.

זבולון אורלב: כאן יהיה קיר בלוקים שיחצוץ לחלוטין.

יואל לוטפי: תהיה הפרדה מוחלטת.

זבולון אורלב: כאן ישב מנהל, מזכירה וכדומה.

יואל לוטפי: תהיה הפרדה מוחלטת.

קריאה: המטבח נשאר כאן?

זבולון אורלב: לא. המטבח לא נשאר כאן.

זבולון אורלב: אם כן, כאן ייבנה קיר.

זבולון אורלב: המטבח יוצא מכאן.

זבולון אורלב: מהקיר הדרומי עד הקיר הצפוני, מהקיר הזה עד לקיר הזה, כל זה עומד לרשות מינהלת בית הספר.

זבולון אורלב: זה חדר מורים ומנהל.

מאיר טבול: אני רוצה להדגיש נקודה בתכנון.

מאיר טבול: רוב התוכנית מאושרת על ידי מהנדס בטיחות.

זבולון אורלב: בסיכום נדבר על הבטיחות.

מאיר טבול: במקור היה מתוכנן שכאן יהיו מדרגות וגם זה יצורף כחצר פתוחה לטובת בית הספר.

יואל לוטפי: זה לא באופן מיידי.

לאה קורצוויל: מה זה לא באופן מיידי?

לאה קורצוויל: בשנה הבאה?

זבולון אורלב: לא בשנה הנוכחית.

זבולון אורלב: לא כרגע.

יואל לוטפי: זאת השקעה לא הכרחית וכרגע לא מוצדקת.

יואל לוטפי: כרגע אנחנו לא מבצעים את העבודה הזאת.

זבולון אורלב: לדעתי הם יחליטו על זה ברגע שהם ידעו מה קורה בשנה הבאה.

יואל לוטפי: נכון.

יהודית גידלי: אלה גני הילדים?

קריאה: אלה גני שפה.

יואל לוטפי: אני אומר מה יהיה כאן.

יואל לוטפי: כל  המרחב הזה שאנחנו רואים, יתוכנן מחדש ויוכשר לשלוש כיתות כאשר כל כיתה תהיה עם מעל ל-30 מטרים מרובעים.

יואל לוטפי: כל המחיצות כאן יוסרו.

יואל לוטפי: חלק גדול מהמחיצות יוסרו ויוכשרו בהתאם לתכנון שקיים כאן.

יואל לוטפי: אגב, ביחס למספרי הילדים, הייתי אומר שזה אמנם דחוק, אבל נותן מענה.

לאה קורצוויל: עם המרחב הציבורי.

זבולון אורלב: המרחב הציבורי המקורה.

יואל לוטפי: אני מסכים אתך.

יהודה בן דור: נדמיין לעצמנו שבעים תלמידים יוצאים מהכיתות למרחב הזה.

זבולון אורלב: המרחב המקורה לא מספיק, אבל צריך לומר, לדעתי ביושר, שעל פי התקנים של משרד החינוך, המרחב המקורה הציבורי הוא לא אמור לתת מענה לכל התלמידים שנמצאים כאן.

יואל לוטפי: בשום בית ספר, במרחב הציבורי, אפשר לרכז בו את כל הילדים.

לאה קורצוויל: אם זה החלל היחיד.

יואל לוטפי: בשום בית ספר לא תמצאי חלל בו אפשר לרכז את כל הילדים אלא אם כן יש אולם ספורט או משהו כזה.

יואל לוטפי: אלה חבלי הלידה.

יהודה בן דור: כמה חדרי שירותים יש לילדים?

יואל לוטפי: שלושה.

שרה הדר: עדיף לעשות כיתות יותר קטנות.

יואל לוטפי: מה שאי אפשר, זה להגדיל את השטח שעומד לרשותנו.

יואל לוטפי: אנחנו מוכנים בתיאום עם מנהל בית הספר וההורים לתכנן את השטח מחדש כפי שאתם מבקשים אבל שיעמוד באישור של מהנדס הבטיחות ושל הפיקוח.

זבולון אורלב: אני אומר לכם מה עוד אפשר לעשות.

זבולון אורלב: לדעתי הרחבה שנמצאת כאן, אפשר לקרות אותה בקירוי לא מסובך.

יואל לוטפי: נבחן את זה.

יואל לוטפי: נבדוק את זה.

זבולון אורלב: הרגשתי היא שהחצר היא חצר סבירה למספר התלמידים.

זבולון אורלב: כאן בחלק המקורה, המרוצף, לדעתי אם יעשו קירוי, זה יכול לשנות.

יואל לוטפי: נשקול את זה.

זבולון אורלב: זה חלק מהדיון.

זבולון אורלב: אני שמח על הגישה שלך.

זבולון אורלב: אפשר לבדוק את זה.

זבולון אורלב: שוב, צריך לראות.

זבולון אורלב: לי מותר לצאת מהקופסא, אני לא מחויב לקופסא בשום דבר וגם משרד החינוך לא מחויב בקופסא אותה אתם קבעתם.

זבולון אורלב: זה חלק מהעניין.

יואל לוטפי: מבחינתי יש נכונות.

זבולון אורלב: אני יודע.

שרה הדר: איפה המקלט?

יואל לוטפי: המקלט בבית הספר הזה ישמש גם אתכם.

שרה הדר: איפה המקלט בבית ספר הזה?

זבולון אורלב: תשאלי שאלה אחרת.

זבולון אורלב: הילדים שנמצאים כאן כרגע, להיכן שהם צריכים ללכת, לאותו מקום הולכים כל התלמידים.

זבולון אורלב: בפרוגרמה כתוב שהמקלט ישמש את כולם.

שרה הדר: אבל כשילדים צריכים לרוץ למקלט, במרחב הקטן הזה, זה לא בטוח.

זבולון אורלב: גבירתי, משרד החינוך ישקול את כל הדברים האלה.

זבולון אורלב: יש תקנים.

זבולון אורלב: למיטב ידיעתי, התקנים של משרד החינוך לא מתוכננים כך שמסדרונות במרחבים הפנימיים קולטים את כל ילדי בית הספר באותו רגע בהפסקה.

זבולון אורלב: התקן הוא דונם לכיתה.

זבולון אורלב: כאשר בונים מוסדות חינוך, התקן האידיאלי הוא דונם לכיתה אבל לא עומדים בזה ולכן מדובר בסדר גודל של חצי דונם עם החצר.

זבולון אורלב: כלומר, הכיתה עם המינהלה, עם החצר, אמורה לתת היום דונם וחצי.

זבולון אורלב: תחשוב אם כל המרחב שלך הוא לא דונם וחצי ואז אני לא בטוח שיש לך את זה כי החצר הגדולה שמעמידים שם, היא פותרת הרבה מאוד בעיות.

זבולון אורלב: חברים, אני רוצה לסכם את הישיבה.

לאה קורצוויל: אני מבקשת להעלות עוד נקודה אחת.

לאה קורצוויל: אני פשוט לא מבינה, כי לא קיבלנו תשובות לגבי הטווח הארוך, את הנושא של כספי ציבור.

לאה קורצוויל: לעשות פתרון שהוא לא אידיאלי, בלי ראייה לטווח ארוך כיצד מתקדמים.

לאה קורצוויל: אנחנו כבר בחנוכה ואנשים מתחילים לרשום את ילדיהם לשנה הבאה.

לאה קורצוויל: אנחנו נמצאים במקום שהוא לא אידיאלי.

לאה קורצוויל: למה לעשות את כל הדברים האלה?

לאה קורצוויל: יוציאו עוד כספי ציבור כאשר בכלל לא ברור מה קורה בשנה הבאה.

דוד גרינשטיין: כל הכבוד לרב בוקשפן שרוצה לתת להם חלק.

דוד גרינשטיין: אני כמקים בית הספר הזה לפני 25 שנים אומר שהולכים לצמצם את הכיתות שלנו ולחנוק אותן.

דוד גרינשטיין: שמענו שיש שתי אפשרויות – יש את בית הספר דנמרק שחצי ממנו עומד ריק ואת בית ספר לוריא – והשאלה למה הוועדה לא הולכת עכשיו לשם ורואה את האפשרות במקום?

דוד גרינשטיין: יכול להיות שהאפשרות שם היא יותר טובה מאשר כאן.

דוד גרינשטיין: גם כאן הולכים לצמצם את בית הספר במספר התלמידים שלנו, וגם הם, אין להם את האופציה לשנה הבאה.

זבולון אורלב: שאלה מצוינת.

זבולון אורלב: זאת הסיבה העיקרית שבסיכום שלי אני אומר שהפתרון לממלכתי דתי, גם הזמני, צריך להיות בעצה אחת עם משרד החינוך.

זבולון אורלב: משרד החינוך ראה את כל המרחב ואת כל הפתרונות.

זבולון אורלב: יכול להיות שמשרד החינוך יבוא ויאמר שזה בכלל לא הפתרון.

זבולון אורלב: מאחר שאני מכיר את דרכי ההידברות בין משרד החינוך לבין העירייה, ואלה דרכי הידברות מעולים ומשובחים מאוד, צריך להימצא הפתרון המקצועי שיש לו גם גיבוי.

דוד גרינשטיין: אני הבנתי שההורים כאן מתנגדים גם ללוריא וגם לדנמרק.

דוד גרינשטיין: למה הם לא דוחפים את העניין הזה לשם?

לאה קורצוויל: סליחה, אנחנו ההורים ואני יכולה להתייחס.

זבולון אורלב: לא. כמו שאמר מר לוטפי, מאוד מאוד חשוב שלא נתכנן פתרונות מאחורי גבם של הורים ששולחים את הילדים.

זבולון אורלב: צריך לשתף את ההורים.

זבולון אורלב: אני לא אומר שחייבים לשמוע בקולם, אבל צריכים לשמוע את קולם לפני שרשות מקבלת פתרון.

זבולון אורלב: אנחנו באנו לכאן משום שנמסר לנו שהעירייה חשבה שכאן הפתרון הנכון, אבל באים ההורים ואומרים שיש בעיות עם הפתרון הזה.

זבולון אורלב: לכן באנו לכאן.

זבולון אורלב: אני בהחלט מסכים אתך שמשרד החינוך לפחות, או אני, לא חייבים להישאר בקופסא שקבעה עיריית ירושלים.

זבולון אורלב: לכן נמצא כאן גם משרד החינוך שהוא חלק מהעניין.

זבולון אורלב: אני רוצה לסכם את הביקור.

זבולון אורלב: קודם כל, אני רוצה להודות לרב בוקשפן ולבית ספר דרכי נועם על אירוח הישיבה ועל הביקור במקום המיועד על ידי עיריית ירושלים להיות המקום שבו ילמד בית הספר ממ"ד גוננים בשנת הלימודים תשע"א, החל כנראה בגמר השיפוציםש אמורים להסתיים, אני מניח, בתוך שבועיים.

זבולון אורלב: אני חושב שמן הראוי גם לברך על העבודה החינוכית שנעשית בדרכי נועם.

זבולון אורלב: אנחנו בהחלט מברכים על כל עבודה חינוכית ראויה שנעשית.

זבולון אורלב: הוועדה רשמה לפניה את הפתרון שעיריית ירושלים סבורה שהוא המקום הראוי לשכן בו את בית הספר הממלכתי דתי גוננים בבית הספר דרכי נועם, והוא באגף הנפרד בו פועלים היום גני שפה, בו יוסדרו שלושה חדרי כיתות.

זבולון אורלב: הוועדה רשמה לפניה שהעירייה תתייעץ עם ההורים  באשר לתכנון של המרחב בו אמור לפעול בית הספר.

קריאה: ומנהל בית הספר.

זבולון אורלב: כמובן.

זבולון אורלב: מנהל בית ספר ממ"ד גוננים וועד ההורים של בית הספר.

זבולון אורלב: הוועדה מבקשת שהפתרון המוצע יקבל את האישור כמתחייב ממינהל הפיתוח במשרד החינוך ויעמוד בתקני המינימום הנדרשים, בהתחשב באפשרויות של המבנה כולו.

זבולון אורלב: הוועדה דורשת שכל פתרון יעמוד בתקני הבטיחות בלי שום ויתור על פרט כלשהו.

זבולון אורלב: כפי שהוועדה מבקשת בכל מבנה חינוך, אם ועד ההורים יבקש את אישור הבטיחות, להמציא לוועד ההורים את אישור הבטיחות.

זבולון אורלב: זה עיקרון שאנחנו עומדים עליו בכל מקום.

זבולון אורלב: אין כאן סודות.

זבולון אורלב: במידה שיוסכם עם משרד החינוך שהפתרון שהציע העירייה לשנת תשע"א הוא הפתרון המדובר, ומאחר שאין מספיק שטח מרחב ציבורי מקורה, מציעה הוועדה לשקול תוספת קירוי בחלק מן החצר החיצונית.

זבולון אורלב: הוועדה מבקשת שהפתרון שיגובש עם משרד החינוך ייקח בחשבון את מקום הלימודים בשנת תשע"ב ובכל מקרה הוועדה סבורה שראוי שעד חנוכה תשע"א תכריע עיריית ירושלים, באישור משרד החינוך, באשר למקום הלימודים בתשע"ב על מנת שההורים הנרשמים לבית הספר ידעו היכן יתקיים בית הספר בתשע"ב.

זבולון אורלב: האם יש למישהו התנגדות או הערות או השגות לסיכום הזה?

זבולון אורלב: אין.

זבולון אורלב: הוועדה רשמה שסיכום זה הוא על דעת כל משתתפי הישיבה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: הישיבה נעולה.