ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 93, 2010-10-12 10:00

ליה שמטוב: בוקר טוב לכל המשתתפים.

ליה שמטוב: יזמתי הבוקר את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, לאחר שפרסמו בעיתון ישראל היום את הנתונים ולפיהם רק 477 סטודנטים יוצאי אתיופיה למדו השנה באוניברסיטאות.

ליה שמטוב: לדוגמה, מתוך 23,000 סטודנטים, שלומדים באוניברסיטה העברית, מתוכם רק 40 הם מקרב העדה.

ליה שמטוב: אומר את האמת, לפתוח בבוקר את העיתון ולקרוא כאלה נתונים, זה מזעזע.

ליה שמטוב: ישר חשבתי לעצמי – אני, בתור תלמידה שלומדת היום בבית-ספר, מסיימת את התיכון, ומהעדה האתיופית, ורוצה ללמוד באוניברסיטה, מה אני רואה?

ליה שמטוב: אני רואה נתונים כאלה, אני אומרת – אני בכלל לא רוצה, לא רוצה לנסות גם כי אני אומרת, כנראה אני לא אתקבל, אני לא אגיע לאוניברסיטה, אז אני אלמד במכללה ובמכללה באמת שיעור התלמידים, 1721, שלמדו במכללה השנה, רואים את ההבדל.

ליה שמטוב: זאת אומרת, באוניברסיטאות לומדים 0.17% בלבד.

ליה שמטוב: הזמנתי היום לוועדה את כל המכובדים שיושבים פה, גם ראש מינהל הסטודנטים ממשרד הקליטה ונציגים מהאוניברסיטאות וגם נציגי העדה וממכון רופין וכל המכובדים שהגיעו לוועדה ופה לא שהוועדה עושה איזה שהוא משפט, פשוט אנחנו רוצים ללמוד ולהבין למה זה קורה, מה צריך, אולי משהו צריך לשנות, אולי נשמע אתכם ואולי לעשות איזה שהוא פיילוט ולטווח קצר לבטל את המבחן הפסיכומטרי, אולי צריך את מבחן הקבלה, אולי יהיו רעיונות אחרים.

ליה שמטוב: לפני שנה, בוועדת החינוך והתרבות דנו בנושא המבחן הפסיכומטרי לעולים חדשים והוועדה אז קבעה כי הישגי הנבחנים בקרב העולים הם הרבה יותר נמוכים בשפות רוסית, צרפתית, ספרדית, בשיעור של 10% - 20% מההישגים של הנבחנים ילידי הארץ ואז הוועדה קראה למועצה להשכלה גבוהה וגם לוועד ראשי הנבחרים באוניברסיטאות, קראה להם להגיש הצעות ופתרונות.

ליה שמטוב: הייתי רוצה לדעת היום אם הפתרונות האלה הגישו ולפני שאנחנו מתחילים את הדיון, אני חושבת שיש לנו חברי כנסת שנמצאים פה, אבל אני אשמח לשמוע את הנתונים וההתייחסות מראש מינהל הסטודנטים במשרד הקליטה, מר עופר אופן.

ליה שמטוב: בבקשה.

עופר אופן: בוקר טוב לכולם.

עופר אופן: אז ראשית, קודם כל אני רוצה לדייק בנתונים.

עופר אופן: הנתונים שמתפרסמים הם נתונים של סטודנטים שקיבלו סיוע מהמינהל לסטודנטים עולים.

עופר אופן: בכל מוסד יש גם כאלו שאינם מקבלים סיוע, במספרים מאוד מאוד קטנים, אבל יכולים פה ושם לשנות את הנתונים.

עופר אופן: זה מבחינת הנתונים.

עופר אופן: דבר שני, הכתבה באמת מתייחסת לנושא של מסך ברזל, של חסמי כניסה, הדיון מתמקד בחסמי כניסה לאקדמיה, כאשר אני, לפני שאני אכנס לדיון עצמו, אבל האוניברסיטאות לפחות, ודאי גם המכללות וכל המוסדות להשכלה גבוהה, הן מבחינה זאת עיוורי צבעים.

עופר אופן: הם לא חוסמים מישהו מלהיכנס, כי המדדים להיכנס מבחינתם הם מבחן פסיכומטרי וציוני בגרות.

עופר אופן: זה החסם העיקרי, כלומר בהם צריך להתמקד.

עופר אופן: יש כמובן, כמו שהנתונים מראים, מוסדות שלקחו את זה צעד אחד קדימה והבינו שעל-מנת שהנתונים יהיו כאלה שמשקפים את מצב האוכלוסייה, אז יש צורך לבוא לקראת ולבדוק נתונים נוספים או אחרים או להסתכל על הנתונים בצורה טיפה אחרת ולכן באמת באוניברסיטת חיפה, באוניברסיטת בר-אילן, יש באמת מספרים יותר גבוהים של יוצאי אתיופיה.

עופר אופן: אני מוכרח להגיד גם באוניברסיטת תל-אביב בשנים האחרונות יש מהפכה בנושא הזה.

עופר אופן: אם עד לפני       שלוש-ארבע שנים המספרים היו מאוד מאוד נמוכים, אנחנו יותר מהכפלנו אותם במהלך התקופה האחרונה ובאמת יש שם איזו שהיא הבנה שצריך להסתכל על הנתונים בצורה טיפה אחרת ולקבל אותם אולי על בסיס קריטריונים טיפה שונים.

עופר אופן: באותה רוח, גם ביחד עם מכון פויירשטיין, ביחד עם הג'וינט, אנחנו עושים איזה שהוא ניסיון באוניברסיטת בר-אילן, לקבל סטודנטים על בסיס נתונים אחרים שאינם הציונים של הבגרות ושל הפסיכומטרי ואנחנו באמת רק השנה התחלנו את הפיילוט הזה ואנחנו ודאי נשמע עליו מנציגי מכון פויירשטיין.

עופר אופן: אבל זה איזה שהוא ניסיון שאין עליו הוכחה מדעית האם הוא טוב יותר או לא, אבל נוכל ללוות אותו במחקר ולדעת.

אברהם מיכאלי: האם יש אפשרות בשנת מכינה, בלי המבחנים הפסיכומטריים, עם מבחני בגרות, לעודד את הקבוצה הזאת?

עופר אופן: שנת המכינה היא תחליף לבחינת הבגרות, כלומר, בסופה של שנת המכינה, יש לו ציונים שמזכים אותו בתחליף לתעודת בגרות.

אברהם מיכאלי: אז השאלה אם אפשר לעודד אותם להיכנס למכינות האלה.

עופר אופן: שכחתי לציין שמבחינת הנתונים שלנו, למעלה מ- 90% מיוצאי אתיופיה שמגיעים להשכלה גבוהה, מגיעים מהמכינות הקדם אקדמיות.

עופר אופן: כלומר, כמעט כולם מתחילים במכינות הקדם אקדמיות ומשם ממשיכים ללימודים באקדמיה.

אברהם מיכאלי: אז בשנת המכינה גם יש קושי לדאוג לכך שהכמות של הסטודנטים באוניברסיטאות תעלה.

עופר אופן: לא לא, בשנת המכינה אין קושי, בשנת המכינה יש הרבה מאוד סטודנטים.

אברהם מיכאלי: אז למה אין יותר כמות של סטודנטים?

שלמה מולה: לא לא, אני שואל שאלה אחרת.

שלמה מולה: רגע, רגע.

שלמה מולה: אני רוצה לשאול שאלה, שנתון מסיימי בגרות של עולי אתיופיה הוא בסביבות 1,800 בשנה, נכון?

שלמה מולה: בערך.

עופר אופן: אני לא מכיר את הנתונים.

שלמה מולה: בערך.

שלמה מולה: זה הנתון, בערך.

שלמה מולה: מתוך 1,800, כמה, אחרי שעשו צבא או כאלה שהולכים במסלול של עתודה, כמה מגיעים למכינה?

שלמה מולה: זאת השאלה.

שלמה מולה: זאת אומרת, אתה בא ואומר – רק 10% הם לא נזקקי מכינות, 90% נזקקי מכינות, זאת אומרת, יש לכם את הנתון המדויק והבדוק ביותר, שאנשים שסיימו י"ב, אחרי שהם עשו צבא וכן הלאה, יש מסלול של הפניה, מגיעים להשכלה גבוהה.

שלמה מולה: זו שאלה אחת.

שלמה מולה: שאלה שנייה, אחרי המכינה, כמה לא ממשיכים במסלול אוניברסיטאי או מכללה.

שלמה מולה: זאת אומרת, אלה הנתונים.

שלמה מולה: כשיתאפשר לי, אתה תסיים, יש לי הרבה מה להגיד, אבל זאת השאלה העיקרית.

עופר אופן: אז אל"ף, אני את הנתונים של המכינות הקדם אקדמיות יש את הגוף שעוסק במכינות הקדם אקדמיות, אנחנו עוסקים בהשכלה הגבוהה עצמה.

שלמה מולה: מי עוסק, כיום?

שלמה מולה: אחרי שהפרשתם את האגודה לקידום החינוך.

עופר אופן: זה לא אנחנו הפרשנו, זה משרד החינוך עשה את זה.

עופר אופן: אבל יש מרמנט שעוסקת בתחום של המכינות הקדם אקדמיות.

עופר אופן: אני רק יכול להגיד מבחינת אחוזים.

עופר אופן: אחוזי הלומדים בהשכלה הגבוהה בקרב יוצאי אתיופיה, הוא פחות או יותר 1.8% מקרב בני הקהילה שלומדים בהשכלה גבוהה.

עופר אופן: קרוב ל- 2%.

עופר אופן: באוכלוסייה הכללית יש קצת למעלה מ- 2%.

עופר אופן: כלומר, הפערים הם לא מאוד מאוד מאוד גדולים.

עופר אופן: יש עדיין למה לשאוף, יש עדיין מה לשפר, אבל אלה הנתונים מבחינת המספרים היחסיים.

עופר אופן: הבעיה היותר גדולה היא באמת כניסה לאוניברסיטאות, כי למכללות הם נכנסים.

שלמה מולה: וזאת בדיוק הבעיה.

שלמה מולה: ברגע שאתה רוצה להגיע רק לממוצע הישראלי, אתה רוצה רק מי שהיה בממוצע הישראלי.

שלמה מולה: אם אתה רוצה לשפר את מצבה של קהילת עולי אתיופיה, אתה רוצה להגיע למהפכה אמיתית, אתה צריך להגיע ללשלש, אם לא להכפיל ולשלש את האחוזים האלה.

שלמה מולה: לכן האחוזים האלה, לא נראה לי שזה נכון להציג אותם כברי הישג, זה לא נכון.

שלמה מולה: הגישה בכלל צריכה להיות לנסות להוביל, לא למדוד אותם באחוזים.

עופר אופן: אלה הנתונים.

עופר אופן: אני יכול להגיד אולי מילה לזכות המכללות, שבאמת שם הגמישות היא הרבה יותר גדולה.

עופר אופן: אגב, בין בקרב יוצאי אתיופיה ובין בקרב כלל העולים החדשים, שבאמת הנתונים מראים שהרבה מאוד סטודנטים לומדים ומצליחים, חלקם הגדול, אגב, אחרי המכללות, ממשיך לתואר שני גם באוניברסיטאות ובהצלחה מרובה ומשתלבים היטב ולומדים כמו שצריך.

ליה שמטוב: ויש נתונים כמה עושים את התואר השני?

עופר אופן: אני יכול להגיד כמה לומדים בתואר השני, אני לא יודע כמה מתוך המסיימים, כי זה שנתונים אחרים.

עופר אופן: בתואר השני, מקרב יוצאי אתיופיה באוניברסיטאות, הנתונים שלי הם על תשס"ט, למדו כ- 60 סטודנטים.

עופר אופן: אני יודע שהמספר הרבה יותר גבוה היום.

עופר אופן: אנחנו מדברים על     כ- 80 סטודנטים.

שלמה מולה: אבל נציין את זה שסטודנטים שממומנים על-ידי מינהל הסטודנטים.

עופר אופן: סליחה, הנתונים, מההתחלה ציינתי.

עופר אופן: הנתונים שאני מדבר עליהם זה כאלה שמקבלים סיוע מהמינהל לסטודנטים עולים.

עופר אופן: יש גם כאלו שאינם מקבלים סיוע, ולומדים בכוחות עצמם או בעזרת קרנות נוספות.

ליה שמטוב: כן, אבל סיוע שהם מקבלים, נניח ויש להם את כל הנתונים, הם יכולים בסיוע הזה לשלם את הלימודים באוניברסיטה?

עופר אופן: הסיוע כולל מימון מלא של שכר הלימוד ודברים נוספים.

ליה שמטוב: זאת אומרת, אין הבדל בין תשלום באוניברסיטה ובמכללה?

עופר אופן: מבחינת הגובה של השכר-לימוד?

עופר אופן: אם זה מכללת,

ליה שמטוב: מבחינת הסיוע.

עופר אופן: מבחינת הסיוע, אין הבדל, זה אותו סיוע.

עופר אופן: יש מכללות פרטיות או שאינן מתוקצבות, זה המושג היותר מתאים, שבהן שכר הלימוד הוא יותר גבוה ושם באמת הסטודנט צריך להשלים את שכר הלימוד, כן.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: שלמה מולה, חבר הכנסת.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: קודם כל, אני באמת רוצה לשבח אותך באמת על היוזמה לקיים את הדיון.

שלמה מולה: אני חושב שוועדת העלייה לא קיימה דיון בשנה, בשנתיים האחרונות, בנושא הזה, שמאוד ממוקד, אולי אני טועה, אבל גם אם אני טועה, אני חושב שהיוזמה היא יוזמה מבורכת, שנת הלימודים בפתח, והממשלה הולכת לאשר תקציב דו-שנתי ואולי זה העיתוי הנכון דווקא לדבר.

שלמה מולה: היתה לי באמת הזכות להיות, לא רק אני לבד, אבל בין היוזמים של מכינה אוניברסיטאית באוניברסיטת חיפה, שנה אחרי מבצע שלמה.

שלמה מולה: וכשדנו ודיברנו עם אוניברסיטת חיפה ובאמת המטרה היתה לנסות לקצר את מסכת ההגעה לבגרויות של עולי אתיופיה ובאמת היתה רוח טובה במשרד הקליטה, מי שהיה שר הקליטה היה יאיר צבן, צריך להגיד את זה לזכותו, צריך לחזור לדבר על יאיר צבן וכשמדובר בנושא של מדיניות להשכלה גבוהה, והוא זה שקבע את מדיניות ההעדפה המתקנת, אפליה מתקנת, והמדיניות הזאת היא בסופו של דבר נתנה פרי, רואים את התוצאות וזה נכון, יש אלפים שסיימו את לימודיהם.

שלמה מולה: אבל לי יש את התחושה שמאז החלטת יאיר צבן, כמעט שום ממשלה לא ישבה, לא הממשלה הזאת, לא משנה, אף ממשלה לא באה וחשבה – האם אפשר לשדרג זאת עוד, האם אפשר לעשות קצת יותר, האם אפשר לתת את אותו הסיוע.

שלמה מולה: מסלול הסיוע שניתן, דרך אגב, אז בזמנו, במכינות זה היה סיוע שאפשר איזה סוג של חממה.

שלמה מולה: להביא סטודנט יוצא אתיופיה לבין כותלי האוניברסיטה, זה לא מספיק.

שלמה מולה: אם אין לו מדריך שמלווה אותו בשלב הראשון, אם אין מי שיגיד לו – בוקר טוב, מה שלומך, ומה הקושי שאתה מתמודד אתו, מה הקושי, המטען האישי שאתה מגיע אתו, בחלק הרגשי והחווייתי הראשוני שלו.

שלמה מולה: ואם הוא לא יתפנה ללמוד באמת, כדי להגיע לבגרות שמאפשרת לו להגיע לאוניברסיטאות או לפקולטות איכותיות באוניברסיטאות, או להגיע למסלול הרבה יותר איכותי, גם במכללות.

שלמה מולה: כדי שזה יקרה, צריך לסייע.

שלמה מולה: לכן, אני התקוממתי ויחד אתך, גברתי יושבת-הראש והחברים האחרים.

שלמה מולה: כשבאו וקיצצו או זרקו את האגודה לקידום החינוך, אנחנו ידענו בדיוק לאן אנחנו נגיע.

שלמה מולה: אני לא יודע מה מרמנט עושים, אני לא רוצה לשפוט אותם, יכול להיות שיש להם הישגים, יכול להיות שלא צריך לשפוט אותם, אני לא יודע.

שלמה מולה: אבל בסופו של דבר, התוצאה היא שעם השנים, בגלל היעדר תמיכה, בוא נגיד, נקרא לילד בשמו.

שלמה מולה: בזמנו, ב- 92, 93, נתנו מלגה 600 שקל לסטודנט להתקיים, 600 שקל אז היה הערך שלו זה היה מאוד ריאלי והוא היה הרבה כסף.

שלמה מולה: את ה- 600 השקל עד היום מינהל הסטודנטים משאיר אותו מספר.

שלמה מולה: אותו הדבר, כאילו אין מדד, כאילו אין.

ליה שמטוב: הדולר ירד.

שלמה מולה: כאילו, לא מבין את זה.

שלמה מולה: אני לא יודע.

שלמה מולה: לכן, אני אומר שאם בתקופה ההיא, אז, היו במכינות, אני זוכר את המספר המדויק, במכינות הגיעו בין 800 ל- 900 תלמידים.

שלמה מולה: עד היום, בדיוק אותו דבר, לא השתנה בהרבה, עופר, אני אומר לך.

שלמה מולה: מ- 92 עד היום 800.

שלמה מולה: אותם 800, אותם 900, למה?

שלמה מולה: אינני יודע, אולי המספר מקודש, אינני יודע, מישהו קידש את המספר, אמר – זהו, בזה אנחנו מסתפקים?

שלמה מולה: לכן, צריך לבוא ולהגיד – יש בעיה עם המדיניות הקיימת, אולי כדאי לשדרג, אולי צריך לחשוב אחרי 14 או 13 שנה.

שלמה מולה: זו נקודה אחת.

שלמה מולה: נקודה שנייה, אין ספק שהאוניברסיטאות מתנהלות בצורה אליטיסטית.

שלמה מולה: אין ספק, אם אתה אומר לי שאוניברסיטת תל-אביב שינתה את עורה, אני שמח לשמוע, אבל אני עוד זוכר אוניברסיטאות לפני שלוש-ארבע שנים, באו ואמרו – מה אתם רוצים מאתנו?

שלמה מולה: אנחנו לא, אני לא חושב שהאוניברסיטאות צריכות לקבל סטודנט בהעדפה מתקנת אם הוא לא יכול.

שלמה מולה: אם אין לו את הפוטנציאל.

שלמה מולה: אבל כדי שיהיה לו הפוטנציאל, הם צריכים לתת לו את המעטפת הנדרשת, לפחות בשנה הראשונה, לקבל סטודנטים בשנה הראשונה, לתת להם את הסיוע הנדרש בצורה מאסיבית ואז לשפוט אותו לאן הוא מגיע.

שלמה מולה: הרי האוניברסיטה יכולה להדיח סטודנט כל סמסטר, אז למה לא לתת הזדמנות?

שלמה מולה: סגרו את השערים מראש.

שלמה מולה: הקלישאה הזאת של שאלת הפסיכומטרי.

שלמה מולה: תראו, שאלת הפסיכומטרי, רבותיי, זה מבחן, זה באמת שהוא לא, באמת, מתאים לקודים התרבותיים של עולי אתיופיה.

שלמה מולה: הוא קוד, אולי זה מבחן שהוא מתאים לאלה שגדלו במערב.

שלמה מולה: מי שהגיעו מאתיופיה, לא מתאים לו.

שלמה מולה: אני אגיד לכם יותר מזה – סטודנטים, אחרי שסיימו לימודים בהצטיינות, כשהם הולכים למבחן פסיכוטכני אפילו להתקבל לעבודה באחד המשרדים, אפילו לא עוברים.

שלמה מולה: דרך אגב, לא רק עולי אתיופיה, יש עוד קבוצות בחברה הישראלית, שלא מגיעים.

שלמה מולה: אז ההקדש הזה, לקדש את המבחן הפסיכומטרי כתנאי סף לקבלה, הא ותו לא?

שלמה מולה: מעבר לזה, אנחנו לא עושים?

שלמה מולה: לא מקבלים?

שלמה מולה: אני חושב שזה עוול.

שלמה מולה: אני חושב שהתוצאה היא תוצאה עגומה, היא לא טובה.

שלמה מולה: עופר, אני מסתכל אליך ואני אומר – אני באמת מוקיר את מינהל הסטודנטים, אני עברתי במסלול של מינהל הסטודנטים באופן אישי, אני מודה ומתוודה.

שלמה מולה: אני חושב שהמינהל הסטודנטים הוא באמת גוף בהחלט שסייע רבות, אבל אתם עצרתם באיזה שהוא מקום, כיביתם את האור.

שלמה מולה: אמרתם – עד כאן, מכאן והלאה, כאילו, אנחנו רק ממשיכים את מה שיש.

שלמה מולה: בלי יצירתיות.

שלמה מולה: בלי, למה?

שלמה מולה: אני הייתי רוצה לראות כל ראש מינהל, משרד הקליטה, משרד החינוך, באים ואומרים – מה אנחנו משדרגים בשנה הבאה?

שלמה מולה: בזמנו, כשאני הייתי במשרד הקליטה תקופה מסוימת, נתנו למשל, מי שרצה ללכת ללמוד תואר שני, מייד, או שנתיים או לאפשר לו ללכת גם לארבע שנים ועד שהעזנו להכניס אפילו את הסיוע עד גיל עשר.

שלמה מולה: שמעתי שאולי אתם רוצים עכשיו לעשות את זה ל- 35, את הגיל, מי שיכול להיות זכאי, עד גיל 35.

שלמה מולה: לכן אני גם לא מבין למה אתם לא נכנסים לכאלה, למשל, שעובדים, שרוצים ללכת ללמוד באוניברסיטה.

שלמה מולה: אז למה אתם לא נותנים סיוע?

שלמה מולה: אל תיתנו להם מלגה, את    ה- 600 שקל, יוותרו, נניח אלו שעובדים.

שלמה מולה: אבל תנו יותר.

שלמה מולה: כשאתם לא עשיתם, אני זוכר, אז אנחנו יצרנו מסלול של מלגות משלימות עם הסוכנות.

שלמה מולה: הנה, נגיסט נמצאת כאן ויחד עם כמה קהילות, שהיו עוד ועוד.

שלמה מולה: לכן, מה שאני בא ואומר, אם אתם לא תעשו איגום משאבים, מחשבה יצירתית, להגדיל את המספר, לא רק לתקוף את האוניברסיטאות, גם להגדיל את הסיוע במכללות.

שלמה מולה: אני, דרך אגב, אני לא, אם האוניברסיטאות לא רוצים לקבל, לא איכפת לי, אני לא כזה, העיקר שסטודנט ילך, יגיע למכללה, ייתן מקצוע שהוא לא יוכל להתפרנס בו, אם האוניברסיטאות לא רוצים, אבל אז אנחנו נצטרך לטפל באוניברסיטאות איך שצריך לטפל בהן.

שלמה מולה: אבל מה שחשוב הוא, מה שצריך להיות לנגד עיניכם, לא לכבות את האור ב- 800 סטודנטים שמגיעים למכינות.

שלמה מולה: אתם צריכים לבוא ולהגיד – השאיפה שלנו, כל שנה יגיעו עוד 200, עוד 300, עד שאתם מגיעים ל- 1,500 – 1,600.

שלמה מולה: ואז אתם יכולים לבוא ולהגיד – תיעשה המהפכה.

שלמה מולה: ואם אנחנו לא נצליח במסלול הזה של עולי אתיופיה בנושא החינוך, בדברים אחרים, תאמינו לי, אנחנו נכשלנו בקליטה.

שלמה מולה: אבל לפחות בעניין הזה, יש עוד סיכוי שאפשר להצליח.

שלמה מולה: בנוסף לזה, אני הייתי רוצה לשמוע עם נציגי מרמנט, אם הם יכולים להגיד לנו מה המהפכה החדשה שהביאו לנו, אחרי שזרקו את האגודה לקידום החינוך.

ליה שמטוב: תודה לחבר הכנסת שלמה מולה.

ליה שמטוב: אני בהתחלה אמרתי שאחרי ישיבת ועדת החינוך והתרבות, אז הם ביקשו מהאוניברסיטאות וגם מוועד ראשי האוניברסיטאות, ביקשו איזה שהוא פתרונות.

ליה שמטוב: אבל פתרונות שהוצעו ביחס לכל העולם, ואין ספציפית ביחס לעולי אתיופיה.

ליה שמטוב: מישהו יכול להתייחס לזה, מהאוניברסיטאות?

אברהם מיכאלי: יש פה נציג ור"ה בכלל?

אברהם מיכאלי: מי נציג ור”ה?

אברהם מיכאלי: כולם?

אברהם מיכאלי: אז מישהו מכם ידבר?

ליה שמטוב: ההחלטה של הוועדה, מישהו, משהו, היו, אתם הייתם?

קריאה: הבחינה הפסיכומטרית אולי המרכז הארצי לבחינות והערכה יוכל להתייחס?

ליה שמטוב: בבקשה.

יואב כהן: כן, אני בהחלט יכול להאיר את עינייך בזה, אני מנהל המרכז הארצי לבחינות ולהערכה, שאחראי על המבחן הפסיכומטרי.

יואב כהן: מה שסוכם עם ועדת החינוך של הכנסת זה שלטובת העולים אנחנו נגדיל את המספר.

יואב כהן: טענתם היתה שאין מספיק מועדי בחינה בשנה לעולים.

יואב כהן: הגדלנו את מספר המועדים.

יואב כהן: הם טענו שאין מספיק חומר הכנה עבור העולים, הגדלנו את חומר ההכנה ועשינו שינויים מינוריים.

אברהם מיכאלי: באיזו שפה אפשר להיבחן היום?

אברהם מיכאלי: לעולי אתיופיה יש את השפה האתיופית?

אברהם מיכאלי: אמהרית?

יואב כהן: לא, לעולים אתיופיה אין את השפה האתיופית,

אברהם מיכאלי: אמהרית.

יואב כהן: אין אמהרית.

שלמה מולה: האמת היא שלא בטוח שזה רלוונטי, אבל זה יכול לתת תשובה רק למעט, לא לכולם.

שלמה מולה: גם ילידי הארץ, אני לא יודע, אבל אני לא חושב שהבעיה זה במועדים.

שלמה מולה: אני רוצה שאתה תגיד, האם המבחנים הפסיכומטריים האלה משקפים את הרצון.

יואב כהן: אני בשמחה אגיב, אני רק עניתי לשאלתה של יו"ר הוועדה.

שלמה מולה: אני חושב מכון פויירשטיין יכולים להגיד לנו.

יואב כהן: אני אשמח להגיד על זה.

יואב כהן: הבחינה הפסיכומטרית, אני יודע שהמנטרה הזאת נישאת בפי כל, שהיא מוטה תרבותית.

יואב כהן: אני רוצה להדגיש ולומר שהיא מוטה תרבותית במובן אחד בלבד, היא מוטה לתרבות האקדמיה.

יואב כהן: תרבות האקדמיה זה יכולת קריאה של טקסטים ברמה אקדמית, יכולת קריאה של טקסטים באנגלית, יכולת פתרון בעיות, חשיבה לוגית, זאת היא תרבות האקדמיה וזה מה שהמבחן הפסיכומטרי בודק.

יואב כהן: אין שם שום מרכיבים תרבותיים שנעוצים בידע של תרבות מערבית או תרבות מזרחית, הודית, או סינית, וכדומה.

יואב כהן: בזה אין שום השפעה תרבותית.

יואב כהן: התרבות היחידה היא התרבות האקדמית.

יואב כהן: ואם כבר התחלתי לדבר על זה, אז אני אמשיך ואומר – הבחינה הפסיכומטרית אינה בבחינת חסם מכיוון שכל ציון בה הוא ציון שאפשר להתחשב בו באוניברסיטה, בניגוד לבחינות הבגרות שבהן האוניברסיטאות מחויבות לקבל רק את מי שעמד בבחינות הבגרות.

יואב כהן: כלומר, כל אחד יכול לעשות בחינה פסיכומטרית ולהביא ציון.

יואב כהן: לבחינות הבגרות יש חשיבות להאם קיבלת תעודת בגרות או לא קיבלת תעודת בגרות.

יואב כהן: אז אני חושב שלפני שבודקים דברים אחרים, כדאי להסתכל על המספרים של זכאים לתעודות בגרות בקרב עדות שונות ובקרב ציבורים שונים.

ליה שמטוב: למועדים שאתה אמרת, שהגדלתם את המועדים, באיזה, זה אפריל?

ליה שמטוב: ספטמבר?

יואב כהן: עד כמה שאני זוכר כרגע, השפות שעד עכשיו היו רק פעם בשנה שזה היה ספרדית וצרפתית, ניתנות עכשיו פעמיים בשנה – בפברואר וביולי.

יואב כהן: לכל נבחן יש זכות להיבחן כל ארבעה חודשים, אז זה נותן להם שתי אפשרויות בשנה להיבחן.

ליה שמטוב: בסדר.

ליה שמטוב: מהאוניברסיטה, חבר הכנסת מיכאלי-?

אברהם מיכאלי: כן, אני רציתי קודם לשאול באמת את ור”ה, אף נציג מוור”ה, דבורה לא נמצאת פה?

אברהם מיכאלי: אף אחד לא מדבר?

אברהם מיכאלי: מה קרה?

יואב כהן: יש נציגי אוניברסיטאות.

אברהם מיכאלי: אז כל אחד ידבר בשם האוניברסיטה שלו.

ליה שמטוב: בבקשה.

אברהם מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, אני הייתי בפתיחת שנת הלימודים האקדמיים באוניברסיטה העברית ושאלתי את הנשיא ושאלתי את הרקטורית שם למה הנתון שמצוטט על שם האוניברסיטה העברית הוא נכון או לא נכון.

אברהם מיכאלי: אל"ף, הם מכחישים את הנתונים האלה ובי"ת, אני רציתי לשמוע את זה מפיהם ישירות, לפני שאנחנו נגיב על זה.

קריאה: אבל האוניברסיטה העברית בחרה לא לבוא.

יעקב אפק: אני דיקן הסטודנטים באוניברסיטת בן-גוריון.

יעקב אפק: ראשית, לגבי הנתונים, זו עוד דוגמה שלא מה שמתפרסם בעיתון זה נכון.

יעקב אפק: למשל, באוניברסיטת בן-גוריון בשנה שעברה למדו 92 סטודנטים ממוצא אתיופי, וזה בנוסף לעוד כ- 20 היו במכינה.

יעקב אפק: אז זה כפול.

שלמה מולה: כמה סטודנטים יש באופן כללי?

יעקב אפק: השנה יש 19,000.

שלמה מולה: 19,000 יש לכם 90?

יעקב אפק: למדו.

יעקב אפק: עדיין אין לנו את המספרים.

שלמה מולה: בסדר, בוא נגיד 90.

יעקב אפק: אנחנו שומעים הרבה טענות נגד המבחן הפסיכומטרי וצריך להיות ברור שגם אם לא יהיה מבחן פסיכומטרי יהיו בחינות אחרות.

יעקב אפק: האוניברסיטאות ובטח האוניברסיטה שלי, לא תהיה מסוגלת לקבל את כל המועמדים שרוצים להתקבל לאוניברסיטה ואני מזכיר, לפני המבחן הפסיכומטרי גם היו מבחני קבלה לאוניברסיטאות.

יעקב אפק: אז קל מאוד לתקוף את המבחן הפסיכומטרי, אבל צריך להיות ברור שאם לא יהיה מבחן פסיכומטרי, יהיה מבחן אחר.

יעקב אפק: כי אי-אפשר לקבל את כולם.

יעקב אפק: צריך להיות עוד דבר אחד ברור, זה לא מספיק לקבל סטודנטים ללימודים באוניברסיטה.

יעקב אפק: אם אחרי סמסטר הוא ילך הביתה, או אחרי שנה או שהוא יתחיל בהנדסת מכונות ובסוף הוא יתגלגל לאיזה מקצוע שהוא לא רצה אותו במדעי הרוח, עם כל הכבוד למדעי הרוח, זה מתסכל גם את הסטודנט וזה גם לא עושה טוב לאוניברסיטה.

יעקב אפק: אז חייבים לדאוג לקבל סטודנטים שיהיו מסוגלים גם להצליח בלימודים.

יעקב אפק: נכון שלגבי הסטודנטים האתיופיים, מהניסיון שלי, באמת, יש קשיים, אם זה קשיים תרבותיים, מהסביבה שהם באים.

יעקב אפק: הם לא באים מספיק מוכנים לקראת לימודים באוניברסיטה, יש גם קשיים כלכליים, ואם סטודנט צריך לעבוד תוך כדי הלימודים, אז ברור שהוא לא פנוי לגמרי וחייבים לתת גם את הסיוע כמו שאמר חבר הכנסת, צריכים גם ללוות את הסטודנטים האלה.

יעקב אפק: בלי הליווי הזה, ברור שבמקרה הטוב הם ימצאו את עצמם, אמרתי, בפקולטה פחות יוקרתית, או שהם בכלל ימצאו את עצמם מחוץ לאוניברסיטה.

יעקב אפק: אנחנו עושים באמת מאמצים גדולים לעזור לסטודנטים.

יעקב אפק: למשל, התחלנו את שנת הלימודים עם יום אוריינטציה מיוחד לסטודנטים האתיופים שבהם אנחנו הסברנו את כללי האוניברסיטה, נהלים, אנחנו מלווים את הסטודנטים, מקיימים סדנאות במשך השנה בעזרת באמת מינהל הסטודנטים, סדנאות מיוחדות, אם זה בתחום של מיומנויות למידה, אם זה בתחום של העצמה אישית, כדי לעזור לסטודנטים להרגיש בטוחים בלימודים ולהצליח.

יעקב אפק: אנחנו גם מסייעים מעבר למה שהם מקבלים ממשרד הקליטה, ואגב, יכול להיות שהפער שנמצא זה משום שבאמת יש לא מעט סטודנטים שלא מקבלים את הסיוע ממשרד הקליטה.

יעקב אפק: אז אנחנו מחפשים דרכים לעזור להם.

יעקב אפק: אנחנו בין היתר יכול להגיד שמסייעים אפילו במתן תלושי מזון לסטודנטים.

יעקב אפק: מצאנו שיש סטודנטים שאפילו אין להם אפשרות לאכול במנזה.

יעקב אפק: אנחנו נותנים תלושי מזון.

יעקב אפק: הכל בשקט, בלי פרסום.

יעקב אפק: אנחנו נותנים שיעורי עזר מיוחדים.

יעקב אפק: אנחנו עוזרים ברכישת ספרי לימוד ואפילו במימון נסיעות מהבית לאוניברסיטה.

שלמה מולה: זה הסיוע, באמת מאוד נדיב שאתה מדבר עליו.

שלמה מולה: אתם מקבלים מהממשלה קצת סיוע ממוקד?

יעקב אפק: לא. אנחנו לא מקבלים סיוע.

שלמה מולה: אתם מגייסים בכוחות עצמכם?

יעקב אפק: הסיוע שאנחנו נעזרים באמת במשרד הקליטה ומעבר למשרד הקליטה, תרומות שאנחנו מצליחים לגייס באוניברסיטה, שהן ממוקדות לסטודנטים האתיופים.

עופר אופן: במסגרת תוכנית החומש, בנינו תוכניות, אגב, עם כל המוסדות האקדמיים, של תגבורים, שמעבר לתמיכה הרגילה שאתה הזכרת.

שלמה מולה: יש דבר כזה, תוכנית חומש?

קריאה: תוכנית חומש ז"ל, יש.

שלמה מולה: אתה מחדש, אתה מחדש לנו.

עופר אופן: לא לא, היא קיימת, היא עובדת, היא פועלת, היא חיה.

דני קסהון: עד 2013, יש.

אללי אדמסו: כמה כסף לסטודנט?

יעקב אפק: אני יכול להבטיח שכל סטודנט באוניברסיטת בן-גוריון שבגלל מצב כלכלי, הוא לא יפסיק את הלימודים.

יעקב אפק: יש לנו גם מערך של הלוואות מאוד נוחות, שסטודנטים מתחילים להחזיר ללא הצמדה, לאחר סיום הלימודים, עם ריבית כמעט אפסית, זה אפילו לא ריבית, זה רק דמי ניהול בבנק, כך שסטודנט, בגלל בעיות כלכליות, הוא לא צריך להיות במצב שהוא לא יוכל ללמוד באוניברסיטה.

ליה שמטוב: אתה מדבר על יוצאי אתיופיה או על עולים?

יעקב אפק: אני מדבר על עולים ויש לנו דגש מיוחד על הסטודנטים האתיופים.

יעקב אפק: הסטודנטים האתיופים, יש רכזת מיוחדת באוניברסיטה, שהיא כתובת לכל בעיה שיש להם, אם זה כלכלי או אקדמי, וכל עזרה שהם צריכים, אם הם צריכים עזרה בלימודים, אנחנו מסייעים להם בשיעורי עזר.

יעקב אפק: האוכלוסייה הזאת זוכה אצלנו להתייחסות מיוחדת.

שלמה מולה: יש לכם סטודנטים, אתה יכול להגיד, לתת לי דוגמה, בפקולטות יוקרתיות שאתה אומר, אם אתה זוכר מתוך ה- 90, כמה ברפואה, כמה בהנדסה?

יעקב אפק: לא, אני לא זוכר.

יעקב אפק: אני לא ממש עוסק בקבלה לאוניברסיטה.

עופר אופן: יש גם ברפואה, באוניברסיטת בן-גוריון.

שלמה מולה: אחת.

יעקב אפק: אני יכול להגיד לך שמבין הסטודנטים שלמדו בשנה שעברה, הנה, יש לי נתונים, לא לפי מחלקות, אלא לפי תארים, היו 59 סטודנטים לתואר ראשון, 13 לתואר שני, שלושה לתואר שלישי, אחד פוסט דוקטורט ועוד 20 במסגרות אחרות, כמו הכשרת מורים ובאמת, הרצון שלנו הוא באמת להגדיל את מספר הסטודנטים, זה חשוב לנו, שבאמת הסטודנטים יבואו ללמוד באוניברסיטת בן-גוריון.

יעקב אפק: אנחנו עושים מאמצים, כולל גיוס תרומות, כמו שאמרתי מיוחדות, שמיועדות לסטודנטים האלה ואני רק אומר שצריכים להבטיח שמי שמתקבל, גם יגיע לקו הגמר ולא ייכשל בדרך, כי כל כישלון, ברור לנו שזה לא תורם אפילו לא להביא את בני משפחות      אחר-כך לבוא ללמוד באוניברסיטה.

יעקב אפק: אז אנחנו עושים מאמצים גדולים.

יעקב אפק: תמיד אפשר לעשות יותר, ואנחנו משתדלים.

אליה מהרט: אני מאוניברסיטת תל-אביב.

אליה מהרט: אני מרכזת את התוכנית שמטפלת בסטודנטים יוצאי אתיופיה.

אליה מהרט: ההתייחסות שלי לגבי אוניברסיטת תל-אביב ובכלל ספציפית ליוצאי אתיופיה ולא לעולים בכלל, התוכנית שלנו, דבר ראשון, אני מתייחסת פה לגבי הפסיכומטרי.

אליה מהרט: האוניברסיטה בשכלול שלה מתייחסת גם לפסיכומטרי וגם לתעודת הבגרות וזה המבחן של האוניברסיטה לקבלה.

אליה מהרט: כרגע זה הבחינה.

אליה מהרט: מעבר למבחן הפסיכומטרי שהוא אחד הדברים שיוצאי אתיופיה פחות מצליחים בו, יש גם את תעודת הבגרות.

אליה מהרט: ידוע שיוצאי אתיופיה, ש- 50% מהם מקבלים תעודת בגרות, רק 20% מהם, תעודת הבגרות ראויה לאוניברסיטה.

אליה מהרט: אז ככה שמלכתחילה, מי שמגיע למכינה, זה לא רוב הקבוצה שבעצם צריכה לשפר, אלא איזה 10% או 20%, אותם 20% שבעצם בין כה וכה יש להם תעודת בגרות טובה וצריכים לשפר אותה עוד קצת.

אליה מהרט: זה לא הקבוצה שמלכתחילה לא קיבלה תעודת בגרות שהיא ראויה.

אליה מהרט: יש 30% שבכלל לא מתייחסים.

אליה מהרט: כשהם מגיעים לאוניברסיטה, כמובן שיש העדפה מתקנת, זה כמעט לא רלוונטי ליוצאי אתיופיה, כי ההעדפה המתקנת מתייחסת עד 30 נקודות פער, ורוב יוצאי אתיופיה מגיעים מעבר ל- 30 נקודות פער ואנחנו באוניברסיטת תל-אביב מתייחסים לסטודנטים יוצאי אתיופיה בוועדות חריגות שמגיעות עד 100 נקודות פער לחוג.

אליה מהרט: זאת אומרת, אם סטודנט לומד בהנדסה מכאנית ותנאי הקבלה הם 600, סטודנט אתיופי יכול להתקבל עם מתאם של 500, או 520, שזה קצת.

שלמה מולה: יש סטודנטים במכינה בתל-אביב?

אליה מהרט: יש לנו תוכנית מיוחדת.

שלמה מולה: רגע, שנייה.

שלמה מולה: השאלה שלי – נניח סטודנט עבר אצלכם מסלול של מכינה, בתל-אביב.

שלמה מולה: האם אתם נותנים לו אופציה להישאר בתל-אביב, או שאתם, סליחה על הביטוי, מנפנפים אותו ללכת למכללות?

אליה מהרט: השנה פתחנו מכינה ייחודית ליוצאי אתיופיה, שגם נתמכת על-ידי עמותה חיצונית, יש 25 סטודנטים שלומדים במכינה.

אליה מהרט: הסטודנטים שעוברים עם ציונים טובים, ברור, הרגע קיבלנו חמישה סטודנטים יוצאי אתיופיה שהיו במכינה, שמתוך שמונה, שבעצם קיבלו ציונים טובים.

אליה מהרט: השלושה שלא נכנסו, כמובן שלא התאימו.

שלמה מולה: כמה סטודנטים יש בתל-אביב עכשיו?

אליה מהרט: באוניברסיטת תל-אביב יש כרגע, השנה הזאת, 115 סטודנטים, לא כולל מכינה.

שלמה מולה: שיפור טוב.

שלמה מולה: זה ראוי לציון.

אליה מהרט: יש התפתחות.

אליה מהרט: גם מבחינת האוניברסיטה, האוניברסיטה עושה המון המון מאמצים.

נגיסט מנגשה: קובי גולדברג הוא הנשיא של חבר הנאמנים, לכן הוא לוחץ.

אליה מהרט: אני חושבת שזה לא קשור לחבר נאמנים, זה המון עבודה מאומצת.

שלמה מולה: זה נותן את ההסבר.

אליה מהרט: לשמחתנו, מספר הסטודנטים באוניברסיטת תל-אביב גדל וזה מאוד משמעותי.

אליה מהרט: הכיוון הוא להמשיך ולהגדיל את מספר הסטודנטים שמגיעים, יוצאי אתיופיה.

אליה מהרט: אני חוזרת לדברים של בן גוריון שהוא אומר.

שלמה מולה: דרך אגב, בעניין הזה, בן גוריון וחיפה היו חלוצים.

שלמה מולה: אתם בנסיגה, דרך אגב, שתדע לכם.

שלמה מולה: אתם הייתם, בנסיגה מבחינת מספר הסטודנטים.

שלמה מולה: היו שנים שבהם אצלכם היו כ- 200, 250 סטודנטים.

שלמה מולה: אתה אומר לי עכשיו 90?

שלמה מולה: זה מאכזב אותי, אפילו.

יעקב אפק: מה שחשוב זה כמה סיימו.

אליה מהרט: אצלנו 95% הצלחה.

יעקב אפק: עדיף שיהיו 100 שיסיימו מאשר 200 שמחציתם ייכשלו בדרך.

ליה שמטוב: בסדר, אבל יש גם ישראלים שמגיעים ורוצים ללמוד איזה שהוא מקצוע ואחרי שנה אומרים – אני חושב שזה לא בשבילי.

ליה שמטוב: קורה.

אליה מהרט: אני רוצה להמשיך רגע לדבר באמת משמעותי שהעלו את זה בבן-גוריון, שזה נושא התמיכה.

אליה מהרט: היום אנחנו מקבלים תקצוב מחומש לכל הנושא האקדמי.

אליה מהרט: אתה ציינת לגבי מלגת קיום של 600 שקל שיוצאי אתיופיה מקבלים, רוב יוצאי אתיופיה לא מגיעים עם גב כלכלי והאוניברסיטאות הן אלה שבעצם משלימות את הגב הכלכלי.

אליה מהרט: תוכנית כמו שלנו, יכולה לעלות כמה מאות אלפי שקלים, ומדובר במספר סטודנטים בודדים.

אליה מהרט: אם אני רוצה להגדיל את התוכנית, אני צריכה כסף כדי לסייע לסטודנטים האתיופים, כדי שהם יסיימו את הלימודים בהצלחה ויוכלו להשתלב בשוק העבודה.

אליה מהרט: אני לא מדברת על שאנחנו מדברים על אוניברסיטת תל-אביב וסטודנטית מסיימת בהצטיינות עם 600 שקל בחודש, ומעבודות זמניות או יש לי פה סטודנטית שיושבת כאן והיא עובדת והיא משלימה את הכסף בעצמה.

אליה מהרט: אנחנו צריכים את הכסף הזה גם לתמיכה האקדמית, גם לתמיכה הכלכלית, גם לתמיכה החברתית, גם לתמיכה האישית של כל סטודנט ואנחנו לא מקבלים אותו, זה עולה המון לאוניברסיטה, אנחנו מגייסים את זה מבחוץ, ואני חושבת שזה משהו שצריך להיות מעוגן במדיניות כלשהי שסטודנט יוצא אתיופיה, שהמעונות עולים 1,200 שקל והוא מקבל 600 שקל, הוא כבר במינוס של 600 שקל ואת זה האוניברסיטאות משלימות.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: נמצאות כאן כמה סטודנטיות, אבקש לשמוע אחת מהן, איך בכלל התקבלו ואיך הלימודים.

ליה שמטוב: מי מכן רוצה?

אילנית ביטאו: לכל אחת מאתנו יש את ההתייחסות שהיא שני צדדים שונים, אז אנחנו צריכות שתינו להגיב, אם זה יהיה אפשרי.

ליה שמטוב: בבקשה.

אילנית ביטאו: קודם כל, באמת, תודה.

אילנית ביטאו: תודה שאנחנו פה.

אילנית ביטאו: זה מאוד חשוב לשתינו להציג את הצד מהשטח, את האנשים האמיתיים שבסופו של דבר כל התוכניות האלה רלוונטיות אליהם.

אילנית ביטאו: אני אילנית ביטאו, בת 24, סטודנטית היום במרכז הבינתחומי בהרצלייה, סטודנטים למשפטים וממשל שנה שנייה.

אילנית ביטאו: אמרתי שהסיפורים שלנו משקפים צדדים שונים כי אני בתחילת הדרך שלי, ככה, אני לא אצטנע ואני אגיד שסיימתי את התיכון באמת בהצטיינות יתרה ובאמת הגעתי לשלב של להחליט איפה אני בעצם רוצה ללמוד ושתי האופציות שהיו מבחינתי, מבחינת מה שרציתי, היו באמת אוניברסיטת תל-אביב והמרכז הבינתחומי, שהיום אני שומעת אל אליה וכל הכבוד, כי זה לא משהו שאני הגעתי אליו כשרציתי כן להגיע לאוניברסיטת תל-אביב.

אילנית ביטאו: בסופו של דבר, כשהגעתי לנקודה הזו שאני כן רוצה ללמוד והיה מאוד חשוב לי כן להתחיל באוניברסיטה, כשהגעתי לאוניברסיטת תל-אביב, אפשר להגיד שלא היה לי עם מי לדבר.

אילנית ביטאו: זאת אומרת, לא היה בכלל מקום לדיון וזה כשאני באה מרקע של ממוצע בגרות עם ציון מאוד מאוד גבוה, ממוצע של מעל 100, וכמובן יכולות אישיות, אקדמיות, כל דבר שתרצי להגדיר אותו, שאני חושבת שלא נופלים משאר המועמדים שמגיעים היום ללימודי האקדמיה.

אילנית ביטאו: אני גם אציין שבשירות הצבאי שלי שירתתי כקצינה, אז כן הרגשתי שאני מגיעה בסופו של דבר עם מטען שהוא כן גובר על השאר.

אילנית ביטאו: אבל עדיין הגעתי לנקודה שהגעתי לאוניברסיטת תל-אביב ולא התקבלתי ללימודי המשפטים.

אילנית ביטאו: גם עם ציון פסיכומטרי שאני יכולה להגיב על מה שנאמר מבחינת המרכז הארצי לבחינות, שאין ספק שזה לא משקף.

אילנית ביטאו: אין ספק שיש בזה נגיעות של תרבות, תקרא לזה, נגיעות של רקע השכלתי.

אילנית ביטאו: עצם העובדה, אני זוכרת שמילאתי את הטפסים וכששאלו איפה ההורים שלך נולדו והאם הם באו מהשכלה כלשהי, כבר בתוכי היתה לי את התחושה של – הופה, הנה, פה אני אפול, לא משנה עם מה באתי, לא משנה מה הרקע שלי.

שלמה מולה: הסטיגמות והסטריאוטיפים יחגגו.

אילנית ביטאו: פה ידעתי שלא משנה מי אני כמי שאני, עם המטען שאני באה אתו שלא נופל מהשאר, ברגע שהייתי צריכה למלא מאיפה ההורים שלי והאם הם סיימו תיכון שאני יודעת שלא, ידעתי שאיכשהו, אם תרצה או לא, אם זה בהגדרה או לא, זה נכנס בשקלול ושם ידעתי שאני לא משנה מה אני אעשה, אני מתחילה עם נקודה אחת פחות טובה  וזה לא תלוי בי, שזה עוד יותר עצוב.

אילנית ביטאו: זה משהו שקומם אותי כבר בטופס, כבר כשמילאתי אותו.

ליה שמטוב: וכמה קיבלת?

אברהם מיכאלי: איך את יודעת שזה כן בשיקלול?

אברהם מיכאלי: אני יכול לשאול פה את הגורמים המוסמכים.

אברהם מיכאלי: אני רוצה לדעת את זה.

אילנית ביטאו: אני יודעת כי אני אומרת לעצמי.

יואב כהן: לא, לא, אני חייב להעיר.

יואב כהן: בשום פנים ואופן, איזה שהוא נתון דמוגראפי, לא נכנס לשקלול.

יואב כהן: למטרות מחקר בלבד.

שלמה מולה: אז למה אתה צריך לציין ארץ מוצא?

יואב כהן: אנחנו עושים את זה למטרות מחקר בלבד.

יואב כהן: מי שלא ממלא את זה, שום דבר לא קורה לו.

יואב כהן: זה רק למטרות מחקר, כדי שנוכל לדווח לכם, לחברי הכנסת, לציבור כולו, על מצב ההשכלה והחינוך בארץ.

יואב כהן: אני חושב שאנחנו בכוונה מפרסמים את הדברים האלה, כמה שהם לא נעימים כאילו, עבור המבחן הפסיכומטרי, אני חושב שאי-הנעימות היא של המדינה, שמראה שציבורים מסוימים מקבלים הישגים יותר נמוכים, גם באנגלית, גם במתמטיקה, לא שום דבר תרבותי, גם ערבים, גם יוצאי אתיופיה, גם עולים מארצות מסוימות אחרות, הדברים האלה שקופים, ברורים, גלויים ובגלל זה אנחנו אוספים את הנתונים.

אילנית ביטאו: דבר נוסף, זה הנושא של החישוב, שזה גם, אני מהתסכול שלא יכול להיות שלא הגעתי לנקודה הזאת, זאת אומרת, לא הטלתי לרגע ספק ביכולות שלי.

אילנית ביטאו: אז ניסיתי באמת לבדוק איך אתם מחשבים את זה ואיך מחשבים.

אילנית ביטאו: אז השקלול זה גם משהו, החישוב בכלל, הצורה שמחשבים את זה.

אילנית ביטאו: עובדה שלמישהו שמגיע פשוט אין היום שום אפשרות להבין מה היו השקלולים, שזה גם משהו שאפשר ורצוי לבדוק אותו, כי זה נורא עמום, נורא לא יודעים מה באמת נכנס שם בשקלול, לא ברור מה באמת השיקולים שמופעלים.

אברהם מיכאלי: תקשיבי, אני מאוד רוצה לתמוך בכל מה שאת אומרת, אבל אני לא יכול כרגע, להצביע על משהו לפי הנתונים שלך, שיש איזה שהוא קשר בכלל למוצא שלך.

אברהם מיכאלי: כי את בחורה מצטיינת בלימודים, בבגרות, בכל.

שלמה מולה: דרך אגב, היא גם מצטיינת דיקן.

אברהם מיכאלי: את יודעת מה?

אברהם מיכאלי: את הדוגמה המצוינת שאת כמו כל תלמידה ישראלית שלא מתקבלת לאוניברסיטה, זה מה שאני, אני רוצה להתמודד מול החסמים.

אברהם מיכאלי: השאלה היא לא הדוגמה של החסמים.

אילנית ביטאו: אני אגיד לך מה.

אילנית ביטאו: הדוגמה היא בנקודה שבסופו של דבר, הציון שלי בפסיכומטרי לא שיקף את מי שאני.

אילנית ביטאו: לא שיקף.

אילנית ביטאו: למה?

אילנית ביטאו: זה המקצוענים יבדקו וידעו, אני לא יודעת למה.

אילנית ביטאו: אני יודעת שבסופו של דבר, הציון הפסיכומטרי שלי, היה ממוצע ומתחת לממוצע, כי הוא לא שיקף.

אילנית ביטאו: הוא לא שיקף והוא לא היה מדד ליכולות שלי באמת.

אילנית ביטאו: היום אני בבינתחומי.

דוד יאסו: מה זה במבחנים, בלימודים כן את מצליחה.

אילנית ביטאו: היום אני בבינתחומי והציונים שלי לא נופלים משאר התלמידים בכיתה.

אילנית ביטאו: אז למה אני לא יכולה להיות בכיתה באוניברסיטת תל-אביב?

אילנית ביטאו: למה הציון שלי פתאום כשהוא לא נמדד על-פי פסיכומטרי, כן טוב ואפילו טוב יותר משאר הסטודנטים?

אברהם מיכאלי: לדעתי, הביקורת שלך היא יותר כלפי המבחנים הפסיכומטריים אולי, ולאו דווקא לקשר למוצא שלך.

אברהם מיכאלי: כי את, ברוך השם, בחורה שהיא פה מעל הממוצע לדעתי על כל תלמידה ישראלית, את לא צריכה להתבייש בכלום.

אילנית ביטאו: הטענה שלי היא לגבי, ללא ספק לגבי המבחן הפסיכומטרי.

אילנית ביטאו: הטיעון שלו לא מיטיב עם אף אחד.

אברהם מיכאלי: אגב, מבלי לפגוע, אני מבין, אני שומע את זה מהרבה נשיאי אוניברסיטאות, מהרבה דיקנים או רקטורים, כי יש בעיה למדוד, אבל אין משהו יותר טוב, אומרים, אז משתמשים בזה.

יואב כהן: לא רק שיש בעיה למדוד, זה ודאי יותר טוב מכל כלי אחר.

שלמה מולה: אבל אני בכל-זאת רוצה לשאול אותך שאלה.

שלמה מולה: איך, בוא נגיד, תוציא כרגע את אילנית, אתה לא שמעת, מה קורה, סטודנט שמקבל ציון נמוך בפסיכומטרי, ובכל-זאת מוצא לו פיתרון להגיע לאוניברסיטה אחרת, הוא הופך להיות סטודנט מצטיין, בלימודים.

שלמה מולה: רגע, אתה אמרת אתם בודקים יכולת לקרוא טקסט, אנגלית וכן הלאה, דרכי חשיבה וכו' וכו', ובסוף, אבל, הסטודנט הזה מצטיין, גם אחר-כך הופך להיות עורך-דין מצטיין, אפילו מרוויח יותר טוב.

שלמה מולה: אבל איך אתם מסבירים את זה?

שלמה מולה: אתם, זאת השאלה בעיקר שמופנית אליכם.

יואב כהן: אני אגיד לך את זה במילים פשוטות מאוד.

יואב כהן: אין שום מכשיר קסם שיכול לנבא מה יקרה עם בן-אדם.

שלמה מולה: אבל זה ניבוי?

שלמה מולה: מה שאתם עושים זה ניבוי?

שלמה מולה: האם האיש הזה יכול להגיע לפקולטה הזאת?

שלמה מולה: אתה מנבא, אתה בא ואומר.

שלמה מולה: אז לכן אני נותן לו ציון, אז אתה בוודאי בא ואומר – האם הוא מקבל 600 או 300 או 400, 700, לא יודע אפילו מה המספרים שלכם, המבחן, הניבוי שאתם נותנים – לוקחות האוניברסיטאות, משתמשים בו, האם האיש הזה יתקבל לפקולטה הזאת או לא.

שלמה מולה: לכן אתה לא יכול להגיד שזה לא כלי ניבוי.

שלמה מולה: בוודאי שזה כלי ניבוי.

יואב כהן: זה לא כלי ניבוי מושלם.

יואב כהן: אין כלי ניבוי מושלם.

יואב כהן: אם היה כלי ניבוי מושלם, היינו במצב הרבה יותר טוב בכל מיני דברים, כולל מזג האוויר והבורסה.

יואב כהן: אין ניבוי מושלם.

יואב כהן: אחד הדברים הכי חשובים בלימודים, ואני חושב שמה שאילנית אמרה פה וזה מבהיר את זה יפה, זה המוטיבציה של האנשים ללמוד והסביבה הלימודית והתמיכה שהם מקבלים.

יואב כהן: שני הדברים האלה לא נמדד על-ידי המבחן הפסיכומטרי.

יואב כהן: המבחן הפסיכומטרי מודד כישורים מסוימים בנקודת זמן מסוימת.

יואב כהן: הכל למזלנו יכול להשתנות.

יעל ליקוונט: אני רק רוצה לספר גם קצת את הסיפור שלי.

יעל ליקוונט: אני סטודנטית באוניברסיטת תל-אביב ומתחילה עכשיו את השנה השנייה שלי בכלכלה וחשבונאות.

יעל ליקוונט: אני קצת אספר לכם איך בכלל התחיל תהליך הקבלה שלי לאוניברסיטה.

קריאה: איפה למדת בתיכון?

יעל ליקוונט: בתיכון בויאר, בירושלים.

יעל ליקוונט: האמת, אני לא ידעתי שיש מישהו באוניברסיטת תל-אביב, שהתפקיד שלו זה להיות אחראי על כל הסטודנטים האתיופים שמגיעים, קצת לסייע להם בתהליך הקבלה, לא היה לי מושג.

יעל ליקוונט: אני התייחסתי לעצמי כאל סטודנטית מהמניין, אחרי שסיימתי את השירות הצבאי, עשיתי בחינה פסיכומטרית, ממש לא הייתי מרוצה מהציון, זה היה רחוק מהדרישות קבלה של האוניברסיטה, אז מאוחר יותר עשיתי פסיכומטרי נוסף וגם בפסיכומטרי השני, ראיתי שהציונים שלי הם לא, לא מספיקים והפערים הם מאוד גדולים בין דרישות הקבלה של האוניברסיטה, לבין הציונים שאני מצליחה להוציא.

יעל ליקוונט: ודרך אגב, למדתי בתיכון בויאר בירושלים והציונים שלי בבגרויות היו ציונים טובים פלוס, כאילו, לא חשבתי שיש סיבה שאני אקבל ציון נמוך יותר מהחברים שלי לכיתה בתיכון.

יעל ליקוונט: אני החלטתי על דעת עצמי להירשם לאוניברסיטה בחודש מרץ, והייתי בסטאטוס ממתין להחלטה עד בערך חודש אוגוסט, אולי קצת אחרי, ואז אליה, האחראית על הסטודנטים יצרה אתי קשר ואמרה לי שהיא מגישה את הבקשה שלי לוועדה מיוחדת, אני רציתי ללמוד בפקולטות שהן מאוד יוקרתיות והדרישות שם הן מאוד מאוד גבוהות.

יעל ליקוונט: לא כל-כך עמדתי בתנאי הקבלה, אז היא אמרה שהיא מגישה אותי לוועדה אוניברסיטאית מיוחדת שתדון בבקשה.

יעל ליקוונט: בערך שלושה שבועות לפני תחילת שנת הלימודים נודע לי שלא עברתי את הוועדה.

יעל ליקוונט: החוג לכלכלה היה מוכן לקבל אותי, חוג נוסף של חשבונאות לא הכיר סטודנטים יוצאי הקהילה, לא היה שם אף אחד שלמד חשבונאות, הם החליטו שהם לא רוצים לקחת את הסיכון.

יעל ליקוונט: אז לא עברתי את הוועדה.

יעל ליקוונט: נודע לי בצער רב, בשיחת טלפון עם אליה, שאני לא מתאימה.

יעל ליקוונט: אני החלטתי שאני לא מוותרת.

יעל ליקוונט: במקביל נרשמתי לאוניברסיטת בר-אילן, דווקא לשם התקבלתי, הם קצת היו יותר רכים בדרישות שלהם, אבל תודות לאליה, וזה רק בגלל שהיתה נוכחות של בן-אדם שהוא קצת מבין את הרקע של הקהילה, היא החליטה שהיא ניגשת לראש החוג ומדברת אתו כדי לראות אם יש איזה שהיא אפשרות שבכל-זאת אני אכנס והוא דווקא קיבל את זה בשמחה.

יעל ליקוונט: ואני חייבת לציין שאני מסיימת שנה ראשונה בחשבונאות ואני לא נופלת מאף אחד מהסטודנטים שנמצא אתי בכיתה.

יעל ליקוונט: זה פשוט מראה שיש חסם מאוד מאוד גדול שנותנים משקל עצום לפסיכומטרי בכניסה לאוניברסיטה והוא לא תמיד משקף את היכולות של אותו תלמיד ואני יכולה להגיד גם מעבר לזה, אחרי שסיימתי שנה שלמה באקדמיה, שגם הנושא הכלכלי הוא נושא בפני עצמו.

יעל ליקוונט: אני בחצי השנה הראשונה, למזלי, תמיד היה לי ברור שאני אלך ללמוד באוניברסיטה, אז חסכתי קצת כסף לפני.

יעל ליקוונט: אני בספק אם רוב הסטודנטים יוצאי הקהילה הם כאלה.

יעל ליקוונט: אבל לי עוד היו חסכונות אז הרשיתי לעצמי חצי שנה ראשונה לא לעבוד ולהקדיש את כל כולי ללימודים.

יעל ליקוונט: באמצע הסמסטר השני, נתקלתי בקשיים, פתאום הייתי צריכה לשלם חשבונות שכבר לא היה לי מאיפה לשלם והאוניברסיטה אמנם כן נותנת איזה שהוא סיוע, אבל אני, כאילו צריך לחשוב גם על איך עוזרים לסטודנט.

עופר אופן: בואי תגידי מה את כן מקבלת.

עופר אופן: זה לא שאת לא מקבלת שום דבר.

יעל ליקוונט: לא, אני אומרת שאוניברסיטת תל-אביב, לא, זה לא שאני לא,

אילנית ביטאו: עוד פעם, אבל הנקודה פה זה שאנחנו לא מדברות רק על עצמנו.

אילנית ביטאו: כי בסופו של דבר אנחנו צריכות לייצג את כל אלה שמגיעים ולא עוברים את המקום.

עופר אופן: אני מבין, רק להגיד אנחנו לא מקבלות שום דבר.

יעל ליקוונט: לא, זה לא מה שאמרתי.

עופר אופן: זה נשמע לא טוב.

יעל ליקוונט: זה לא מה שאמרתי.

עופר אופן: את שכר הלימוד אתם מקבלים באופן מלא?

יעל ליקוונט: זה לא מה שאמרתי, אמרתי שיחסית לקשיים הכלכליים.

ליה שמטוב: לא התלוננו על זה.

שלמה מולה: אמרו שהמינהל נותן, אבל לקיום היום-יומי 600 שקל, לא מספיק.

עופר אופן: זה – אני מקבל.

אליה מהרט: אני רוצה להתייחס לדברים של יעל לגבי תהליך הקבלה.

אליה מהרט: כמו שאתם פה רואים, יעל הגישה גם לכלכלה וגם לחשבונאות.

אליה מהרט: אני לא יודעת אם אתם מבינים מה זה ספק קבלה לחשבונאות ולכלכלה, כשמדובר על ציון מתאם מעל 650, זה אומר בגדרות מעל 100 ופסיכומטרי לפחות מעל 630, שלרוב יוצאי הקהילה אין אותה.

אליה מהרט: זאת אומרת, יעל ואחרים, שהתקבלו בצורות חריגות, זה סטודנטים שהגיעו כבר עם פסיכומטרי מעל 600 או בקרוב, מעל 550 מהסף הרגיל, והצליחו בתעודת הבגרות.

אליה מהרט: זה לא חבר'ה שבאו או בתעודת המכינה לחילופין.

אליה מהרט: זה חבר'ה שהגיעו עם ציון במדד בגרויות מעל 95, עם ציון מכינה מעל 85, זה המינימום, זה הרף המינימום של רוב הפקולטות בארץ, זאת אומרת גם מהסטודנט הישראלי.

אליה מהרט: אני מבינה שיוצאי אתיופיה, אנחנו, יעל באה ומספרת את הסיפור שלה ואפילו אילנית שגם התקבלה לבינתחומי בעקבות הצטיינות שהיתה לה בתעודת הבגרות ולומדת במרכז שהוא די יוקרתי ונחשב, רוב הסטודנטים יוצאי אתיופיה לא מגיעים.

אליה מהרט: אנחנו מדברים על 300 סטודנטים בשנה שמגיעים למוסדות והאוניברסיטאות עושות גם מאמץ כדי לקבל אותם.

אליה מהרט: העניין כאן הוא באמת, בעיני לפחות, הדיון צריך אולי להתמקד גם בנושא הזה של קבלת סטודנטים יוצאי אתיופיה וההתייחסות צריכה להיות דבר ראשון במשרד החינוך בשלב הבגרות וצריכים לדבר על המקום הזה של או תעודת מכינה או תעודת בגרות טובה.

אליה מהרט: אם אנחנו לא נפתור את הבעיה הזאת ואת התשתית הזאת, שום דבר, כמה שננסה לפתוח את השערים, זה לא יקרה ובנוסף לזה, הם גם דיברו על התמיכה שהיא באמת סופר חשובה.

אליה מהרט: סטודנט בלי תמיכה, לא יכול להמשיך הלאה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: פה יושב אתנו פרופ' ראובן פויירשטיין, שהוא הכי צעיר פה בין כולם, אז ניתן לו את זכות הדיבור.

ראובן פויירשטיין: שמעתי שאין הפסיכומטרי מסוגל לנבא.

ראובן פויירשטיין: נזכרתי בבדיחה של אותה האישה שבאה לרבי ואומרת לו – רבי, אני רוצה להתגרש מבעלי.

ראובן פויירשטיין: למה?

ראובן פויירשטיין: כי הוא לא יודע לשחק פוקר.

ראובן פויירשטיין: אומר לה הרבי – אדרבה, ברוך השם, תברכי את השם שהוא לא סידר.

ראובן פויירשטיין: כן, רבי, הוא לא יודע, אבל הוא משחק.

ראובן פויירשטיין: אני חושב שזאת אחת הבעיות הקשות ביותר, נכון, אין הפסיכומטרי הזה יכול לנבא, משום שיש בין האנשים האלה שם שהפסיכומטרי פוסל אנשים בעלי יכולת רבה מאוד, אבל הם אינם מגיעים לכלל ביטוי מתוך כמה עובדות.

ראובן פויירשטיין: הדבר הראשון הוא שונות תרבותית, שאיננה רק בעיה של שפה, היא בעיה של איך אני ניגש לשאלה ששואלים אותי, איך אני פותר אותה.

ראובן פויירשטיין: יש דברים שקשורים, לצערי הרב, גם בעובדה שבבית-הספר שלנו לא מלמדים לחשוב.

ראובן פויירשטיין: לומדים לדעת, אבל לא לחשוב ובדברים האלה יש בעייתיות רבה מאוד, של הכנת הציבור הזה.

ראובן פויירשטיין: לכן, לדעתי, אחת הבעיות היא איך אנחנו מכשירים את אותם הילדים בעלי שונות תרבותית, ואני מעיז כאן לומר – השונות התרבותית נותנת לאדם פוטנציאל גדול מאוד ואני יכול להגיד את זאת מתוך אלפי ילדים שאני בדקתי בעדה האתיופית.

ראובן פויירשטיין: יש להם פוטנציאל לימודי פנטסטי, רק צריך לתת להם את הכלים הדרושים לכך.

ראובן פויירשטיין: הם באו לסביבה שונה מאוד מבחינת ההתייחסות לזמן, מבחינת ההתייחסות לשאלה ודרך איך לענות אותה, יש כל מיני שוניות, אני לא אדבר עכשיו על הצד הזה שאנחנו למדנו אותו בצורה מאוד יסודית.

ראובן פויירשטיין: ובכן, אנחנו חייבים לקחת בחשבון את השאלה הזאת של האחוז הקטן של, האחוז הבלתי מספק של אנשים מהעדה האתיופית, שאינם מגיעים ללימודים ברמות הגבוהות, אני חושב שזאת אחת הבעיות שלא נוגעת רק לאתיופים, אלא להרבה מאוד ילדים פה בארץ, שעושים להם עוול שלא לוקחים בחשבון את מה שדרוש להם, כדי להכשיר אותם להצטרף אל אותה הקדמה המדעית והתרבותית שאנחנו חייבים לתת להם את זה.

ראובן פויירשטיין: נדמה לי שיש לבני הרב, רפי פויירשטיין, לספר לכם על הפעילות שלנו כיום, בתחום של העברת סטודנטים מאתיופיה למקצועות אליטיסטיים.

ליה שמטוב: בבקשה, בקצרה.

רפאל פויירשטיין: כן.

רפאל פויירשטיין: אני רוצה לשאול אתכן, אתן מבריקות ומדהימות ובאמת, הלוואי וכל תלמיד בוגר מערכת החינוך שלנו היה מגיע להישגים שלכן.

רפאל פויירשטיין: תרשו לי לשאול, כמה ספרים בשפה האנגלית היו אצלכם בבית, כשגדלתן?

יעל ליקוונט: נאדה.

יעל ליקוונט: אפס.

יעל ליקוונט: השאלה היא כמה ספרים באופן כללי, תשאל שאלה, לא רק ספרים באנגלית.

רפאל פויירשטיין: לאט לאט, אני אגיע לזה.

רפאל פויירשטיין: תאמיני לי שאני אגיע לזה.

רפאל פויירשטיין: בסדר, הרמתי להנחתה.

רפאל פויירשטיין: כמה ספרים בכלל היו בספריית הסלון?

אילנית ביטאו: לא היתה ספריית סלון.

יעל ליקוונט: אין ספרייה.

רפאל פויירשטיין: אז עכשיו אני רוצה לשאול, תגידו לי, מה הטעם לבדוק אנשים אינטליגנטים ביותר, כשבבית שלי יש עשרות אם לא מאות ספרים באנגלית ואלפי ספרים בשפה העברית.

רפאל פויירשטיין: כמה מחשבים היו אצלכם בבית?

יעל ליקוונט: אחד, שקיבלנו מהמרכז.

רפאל פויירשטיין: כמה חיפשתם בוויקיפדיה בבית?

רפאל פויירשטיין: OK.

רפאל פויירשטיין: אז עכשיו אני שואל, מה הטעם לבדוק אנגלית, או מושגים בשפה העברית, כשמראש היתרון היחסי גם אחרי כל הקורסים להכנה לפסיכומטרי לא יצליחו להדביק את הפער בתחומי ידע, זה לא אומר כלום על יכולת החשיבה ועל הפוטנציאל הנפלא שלכם.

רפאל פויירשטיין: לשמחתי, ואני רוצה לתת פה איזה יישר כוח עצום לצבא ההגנה לישראל, שהבין את הדבר, אני לא יודע אם אתן הייתן קשורות לאמיר או לא, פרויקט אמיר שלנו בצבא.

יעל ליקוונט: בעקיפין, כן.

רפאל פויירשטיין: בעקיפין.

רפאל פויירשטיין: אנחנו עכשיו מסיימים את המחזור ה- 14 של פרויקט אמיר, שבמסגרתו עברו 1,400 חיילים וחיילות יוצאי העדה האתיופית, עם דפ"ר ממוצע שאני לא רוצה לומר אותו כאן כי אני לא מוסמך לומר, אבל מזכיר מאוד את הפסיכומטרי וזה מתסכל לשמוע מה הממוצע של הפסיכומטרי של יוצאי אתיופיה, זה יהיה מעניין לשמוע כדי להבין האם יש הטיה תרבותית או אין הטיה תרבותית.

אליה מהרט: הממוצע של סטודנטים?

רפאל פויירשטיין: כן.

אליה מהרט: לפחות אצלנו, זה עלה, לפני חמש שנים זה היה 460, היום זה עומד על 550, שזה הממוצע הישראלי.

רפאל פויירשטיין: אלה שאתם מקבלים או אלה שניגשים?

אליה מהרט: כולם, כל מי שהגיש.

אליה מהרט: כל מי שהגיש מועמדות.

רפאל פויירשטיין: לא לא לא, אבל תראי, ואז אני אשאל אותך את השאלה הבאה, כמה הגישו מועמדות?

אליה מהרט: הגישו 100 סטודנטים השנה.

אליה מהרט: יפה.

אליה מהרט: זאת אומרת, אנחנו יודעים את הסוד.

אליה מהרט: הסוד הוא מאוד פשוט, סטודנטים יוצאי אתיופיה לא ניגשים בכלל לאוניברסיטה, הם הולכים ישר, החסם הוא סוג של תקרת זכוכית, רבותיי.

אליה מהרט: אף אחד לא אומר להם אל תיגשו, אף אחד לא אומר להם אל תירשמו, אף אחד לא אומר להם אל תבואו ליריד לימודים, ודאי.

אליה מהרט: מישהו חלילה פסל מישהו?

אליה מהרט: יש סלקטורים בכניסות?

אליה מהרט: ודאי שלא.

אליה מהרט: אבל השאלה היא, מה קורה לדימוי העצמי ואני חושב שמה שאת אמרת, אילנית, זה היה דבר מדהים.

אליה מהרט: ודאי שלא מתחשבים בזה בשקלול, אבל אני מניח שברגע שאת ראית את זה, התחושה, תחושת המסוגלות שלך, בוודאי לא קיבלה חיזוק כמו נגיד הילד שלי שכותב 25 שנות לימוד או אני לא יודע מה.

אליה מהרט: זאת אומרת שפה יש איזה שהיא תקרת זכוכית.

אליה מהרט: תחושת המסוגלות גם קיימת עוד לפני כן.

אליה מהרט: אם אני הוצאתי בבגרות 70, אז ברור שתחושת המסוגלות שלי לא תהיה גם לפסיכומטרי.

אליה מהרט: אם קיבלתי בבגרות שלי 100, אז אני מאמין שבפסיכומטרי אני אוכל לקבל 500 או גם אם אני אקבל 400, ציון ההתאמה שלי יהיה יותר גבוה.

אליה מהרט: הבעיה היא רישומית במשרד החינוך.

רפאל פויירשטיין: דקה, ברשותך, אני רק רוצה לסיים.

רפאל פויירשטיין: אני אומר, הבעיה היא לא, עוד לפני האוניברסיטאות, הבעיה היא כמה סטודנטים בכלל ניגשים להתקבל לאוניברסיטאות ואם תבדקו את המספר של הסטודנטים שניגש, תגלו שהוא נמוך מאוד והחסם הוא חסם בלב, שנובע מהנסיבות שעליהן אנחנו מדברים.

רפאל פויירשטיין: אנחנו מציעים אבחון, אנחנו חושבים שלפחות לטובת יוצאי אתיופיה, אני לא רוצה לדבר בכלל על הפסיכומטרי, זה לא הנושא.

רפאל פויירשטיין: לטובת יוצאי אתיופיה, לטובת יוצאי קווקז, לטובת הקהילה הערבית, הבדואית, אני חושב שצריך לבדוק, אנחנו מציעים גישה אחרת שאומרת – בואו נבדוק את פוטנציאל הלמידה של האנשים האלה, מעבר לרמה הראשונית בתחומים האקדמיים.

רפאל פויירשטיין: אני אינני חולק על עמיתי כאן שהתחומים האקדמיים הם חשובים.

רפאל פויירשטיין: אנחנו בודקים שייכות לאקדמיה וזה גם לטובת התלמיד.

רפאל פויירשטיין: אבל צריך לבדוק את פוטנציאל הלמידה שלו, בהינתן תמיכה באנגלית.

רפאל פויירשטיין: בהינתן תמיכה וכו' וכדומה, לאן הוא עשוי להגיע.

רפאל פויירשטיין: ולכן, בצבא הבחנו היום למעלה מ- 1,400 חיילים וחיילות ששובצו, חלקם הגדול, בקורסים יוקרתיים.

רפאל פויירשטיין: יש לנו את מש"קיות הת"ש הראשונות, קצינות ת"ש, חמש מפיקות בגלי צה"ל, אנשים שעם דפ"ר שבקושי, אני לא רוצה לחזור על מספרי הדפ"ר, בקושי יכלו להיכנס לצבא עם הדפ"ר, וברגע שבדקנו את הפוטנציאל שלהם, ראינו אנשים ברמה גבוהה.

רפאל פויירשטיין: לשמחתי, אוניברסיטת בר-אילן ביחד עם מינהל הסטודנטים ויחד עם הג'וינט, כמובן, לשמחתי מצאנו דלתות פתוחות בשני מוסדות אוניברסיטאיים, אחד זה באוניברסיטה העברית, שגם הרקטור, גם הנשיא וגם הרקטור, הפרופ' סטרומזה אמרה – תביאו את המבחנים שלכם, אני פותחת לכם את כל האוניברסיטה, כולל לימודי רפואה, כולל לימודי משפטים, נשים את הפסיכומטרי בארון, בדיוק כמו שהצבא שם את הדפ"ר בארון לגבי יוצאי אתיופיה, אני מדבר כרגע על המערך הלא לוחם.

רפאל פויירשטיין: לצערי, באוניברסיטה העברית לא נמצא לנו התקציב, וזה באמת, אני חושב שזה חבל שלא נמצא התקציב לדבר כזה, בבר-אילן גייסנו תקציב בדחיפות ושם בדקנו השנה, בשנת הלימודים הנוכחית, למעלה מ- 100 סטודנטים, שמתוכם התקבלו 20 למוסדות יוקרתיים, לפקולטות יוקרתיות, הרחק מעבר לפסיכומטרי שלהם.

רפאל פויירשטיין: הרחק גם מעבר ל- 100 נקודות שעליהם דיברתם ואנחנו חושבים, יושבת פה מיה שריר, יש היום בקשה למשרד החינוך שנאבחן מחוננים יוצאי אתיופיה במערכת החינוך.

רפאל פויירשטיין: כי שוב, המבחנים הרגילים של מכון סולד וכדומה, לא מציפים את המחוננים יוצאים אתיופיה ואני חושב שהגיע הזמן שנבין שמדינה קולטת עלייה ומדינה רב-תרבותית לא יכולה להסתמך על מבחן אחד שהוא בוודאי נוצר במעבדות ההשכלה המערבית, הגם שאנחנו מכשירים אנשים לטובת האוניברסיטה, יש להם פוטנציאל ואותו צריך להעריך, דבר ראשון.

רפאל פויירשטיין: דבר שני, לתת ובזה אני מסיים, את התמיכה גם באסטרטגיות החשיבה והלמידה הרלוונטיות.

רפאל פויירשטיין: לדוגמה, ניהול זמן, בדברים שהם לא קשורים לחוכמה ולשכל, אבל הם קשורים פשוט לדרישות מסוג אחר שאפשר בהחלט ללמוד ולהסתגל אליהם.

ליה שמטוב: תודה רבה.

יואב אריאל: הערה לפרוטוקול.

יואב אריאל: אני דיקן הסטודנטים באוניברסיטת תל-אביב.

יואב אריאל: אנשי מכון פויירשטיין באו אלינו עם ההצעה הזאת ואנחנו דחינו אותה מהטעם שראינו שהצעת מכון פויירשטיין היא לא, מה שנקרא אצלנו, Evidence based, אני הייתי מוכן להקים ועדה של אנשי מדע ואנשים שעוסקים במחקר קוגניטיבי, שיבחנו את ההצעה והסכמתי אפילו בוועדת ההיגוי לשים נציג ממכון פויירשטיין.

יואב אריאל: אנשי מכון פויירשטיין דחו את זה והתנו תנאי שהאורים והתומים של עניין המבחן יינתן אך ורק בידיהם ושהם יקבעו בסוף, במידה ויקום ויכוח מדעי.

יואב אריאל: כיוון שלא מצאנו שום אסמכתה מדעית בינלאומית למבחן שהם מציעים וכיוון שהם חושבים שהמבחן שהם מציעים יכול לעשות פרדיקציה לגבי גורלו של אדם כאן ולכאן, נשארנו במצב של ויכוח ונפרדנו.

רפאל פויירשטיין: נאמרו כאן דברים, סליחה, שהם בהמעטה לא נכונים.

יואב אריאל: אז תן לי רק לגמור את ההערה לפרוטוקול, תן לי רק לגמור את ההערה.

רפאל פויירשטיין: בבקשה, בבקשה.

יואב אריאל: ולכן, הם החליטו לפרוש ולא הסכימו להצעה שלנו לשבת ולדון ביחד ולהגיע להכרעה מדעית מתוך היסוס והפרכה.

יואב אריאל: העיקרון הפופריאני לא היה מקובל עליהם.

יואב אריאל: לא האדונים ישבו כאן, אלא נציגה מטעמם, אבל היא עזבה במחאה.

יואב אריאל: ולכן הם הלכו עכשיו לבר אילן ונאחל להם הצלחה במעשה ידיהם.

יואב אריאל: תודה.

ליה שמטוב: תודה רבה.

רפאל פויירשטיין: אני חייב להגיב.

ליה שמטוב: תודה רבה, זה לא הנושא.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: לא לא.

רפאל פויירשטיין: כבודו, אני מבין, מתמחה בסין.

רפאל פויירשטיין: אני לא שמעתי שכבודו מתמחה בפסיכולוגיה, אני מוכן להמציא לך את ה- Reference.

ליה שמטוב: סליחה.

רפאל פויירשטיין: זה דברים לא נכונים.

יואב אריאל: תבינו שיש לנו ארגון, מכון, שחושב שהפרדיקציה, יכולת הפרדיקציה לגבי יכולת הצלחה של אנשים בעתיד מופקד בידיו כי הוא מבין את האדם, באופן הוליסטי.

רפאל פויירשטיין: מעולם לא אמרנו את זה.

ליה שמטוב: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה.

יואב אריאל: זאת ההתבטאות, אדוני.

רפאל פויירשטיין: זה התבטאות אומללה שמכסה על מה שאתם לא עושים לעדה האתיופית.

ליה שמטוב: בבקשה.

בנצי פרצלן: אני מנהל אגף תלמידים באוניברסיטה העברית.

בנצי פרצלן: מה שאני רוצה לציין ולא רוצה לחזור על דברי אחרים, שכל מה שנאמר פה הוא חלק כביקורת וחלק כשבחים, האוניברסיטה העברית מודעת בתהליך הקבלה של יוצאי העדה האתיופית, ואני אתן כמה דוגמאות.

בנצי פרצלן: למשל, כל מי שיוצא העדה האתיופית נרשם ורוצה להתקבל למקצוע מבוקש, לדוגמה משפטים, חשבונאות או רפואה, ונדחה, נקרא הוא באופן אוטומאטי מובא לוועדת ערעורים ובוועדת הערעורים בדיוק אנחנו בוחנים ופורטים לפרוטות את מה שנאמר פה.

בנצי פרצלן: זאת אומרת, לא מסתכלים רק מה התוצאה של מבחן הסכם שלו, אלא מסתכלים איך הוא היה בתיכון, מה הוא עשה בצבא, האם יש לו מוטיבציה וגם מסתכלים פרטנית באיזה מקצועות הוא יותר הצטיין ופחות הצטיין ורואים את הזיקה שלו ללימודים ולצערי, אני מוכרח להגיד, שהלוואי והיה לנו כולם מועמדים כמו אילנית ויעל שהיו תלמידות מצטיינות בתיכון, אבל למעשה, מה שקורה בפועל, שרוב התלמידים, הם באים מהמכינה שלנו, לנו יש מכינה ותלמידי המכינה שמסיימים בציונים טובים יכולים גם להתקבל למקצועות מבוקשים מה שנקרא, כמו משפטים רפואה וכו', ואנחנו מסתכלים בהם באופן פרטני.

בנצי פרצלן: וזה בדיוק מהסיבה של מה שנאמר פה, שאי-אפשר להסתכל על האוכלוסייה הזאת, כאוכלוסייה, נאמר, ילידת הארץ או האוכלוסייה הרגילה.

בנצי פרצלן: נקודה לצד הכלכלי.

בנצי פרצלן: או אני אתחיל, אני אומר משהו אחר.

בנצי פרצלן: אחת הבעיות שלנו זה לא רק לקבל את התלמידים אלא לדאוג שהם יסיימו את הלימודים ויסיימו אותם בהצלחה.

בנצי פרצלן: לצערי, יש נשירה ואנחנו, מה שאנחנו עושים באמצעים שלנו, אנחנו עושים כל מיני תוכניות.

בנצי פרצלן: למשל, יש לנו תוכנית למעורבות חברתית שתלמידים יוצאי אתיופיה שמשתתפים בה, שזה מחייב מהם לתת איזה התנדבות מסוימת, מקבלים מלגות שעוזרות להם בסיוע הכלכלי ומקבלים כל מיני תוכניות אישיות להעצמה אישית, בכדי לשפר את יכולתם בלימודים.

בנצי פרצלן: מלגות כאלו יכולות להגיע עד 5,000, 6,000 שקל לשנה, בנוסף לכל הדברים האחרים שהם מקבלים.

בנצי פרצלן: והנקודה הזאת, של הליווי האישי של התלמידים במהלך הלימודים, הוא לא פחות חשוב מתהליך הקבלה.

בנצי פרצלן: כי תלמידים, והיו לנו כמה מקרים, אחד מהם אפילו מאוד מצער, תלמיד התחיל את לימודיו, נכשל ולא עלינו, שם קץ לחייו.

בנצי פרצלן: וזה דברים שאסור לנו להגיע אליהם.

בנצי פרצלן: פה אנחנו עושים את זה מהאמצעים הדלים שיש לאוניברסיטה ובהחלט, כמו שצוין פה, היתה תוכנית לקבל עוד 20 סטודנטים, שמישהו היה אמור לממן את כל הליווי האישי, לצערנו זה לא יצא לפועל, ואם ות"ת או משרד החינוך ייתנו אפשרות לאוניברסיטאות לפתח את התוכניות האלה, אני חושב שזה דבר מאוד חשוב.

בנצי פרצלן: נקודה נוספת.

בנצי פרצלן: האוניברסיטה העברית, הנשיא הקודם והנשיא הנוכחי הצהירו שתלמיד שראוי ללמוד באוניברסיטה העברית, סיבה כלכלית לא תמנע ממנו ללמוד באוניברסיטה העברית, ואנחנו עומדים על זה.

בנצי פרצלן: יש לנו מערך סיוע מלגות.

בנצי פרצלן: אני לא יודע אם אתם יודעים, האוניברסיטה העברית לפני שנה נתנה מלגות ב- 183 מיליון שקל, לא ממקורותיה, מכל מיני מקורות.

בנצי פרצלן: זה כמעט כל שכר הלימוד שגבינו מהסטודנטים.

בנצי פרצלן: תחשבו, זה סכום עתק.

בנצי פרצלן: יש לנו מערכת ענפה מאוד למלגות, שכמובן תלמידים יוצאי אתיופיה עומדים בקריטריונים לקבלת המלגות האלה ואנחנו מייחסים לזה חשיבות מאוד גדולה.

בנצי פרצלן: זה מה שרציתי להוסיף.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: זה שאתה אמרת שאם לפי פסיכומטרי סטודנטים לא מתקבלים ויש לכם את הוועדה הנוספת שבוחנת, אז פה במקרה, אם הגברת הנחמדה לא היתה מתערבת, אני חושבת שגם היא לא היתה מתקבלת.

יעל ליקוונט: אני יכולה להגיד משהו?

יעל ליקוונט: כי אני פשוט ניסיתי להתקבל גם לעברית.

בנצי פרצלן: או יעל או זה, אני לא יודע מתי הם פנו לוועדה, אני פשוט מכיר מקרים, השנה האחרונה, אני די חדש בתפקיד הזה.

בנצי פרצלן: אנחנו בהחלט מסתכלים באופן פרטני בכל מועמד ומסתכלים בפרטי פרטים של הציונים שלו במקצועות השונים.

יואב אריאל: גם באוניברסיטת בן-גוריון קיימת ועדת חריגים ודנים פרטנית בכל מקרה ומקרה ובלי הוועדה הזאת, רבים שלומדים היום, לא היו לומדים.

אדמסו אללי: אני יועץ ראש הממשלה לענייני עולי אתיופיה.

אדמסו אללי: אני קודם כל מברך את הדיון, את האנשים שמשתתפים, את הנושא הכאוב הזה, להביא אותו על סדר היום.

אדמסו אללי: הנושא, התוצאה שמדבר, הנה כתוב, בעד עצמו זה מדבר, לדעתי, במדינת ישראל כיום רק לומדים 300 יוצאי אתיופיה באוניברסיטה.

אדמסו אללי: יחסית לשאר האוכלוסייה זה לדעתי ממש עגום ולכן זו התוצאה שאנחנו יכולים לדבר.

אדמסו אללי: אני רוצה להתייעץ על הנקודה שלא רק על תנאי הקבלה, בכלל, יוצאי אתיופיה ממה הם ניזונים כשהם סטודנטים.

אדמסו אללי: אני למדתי באוניברסיטת תל-אביב בתחילת שנות ה- 80.

אדמסו אללי: אנחנו היינו 30 סטודנטים יוצאי אתיופיה באוניברסיטת תל-אביב בתחילת שנות ה- 80 ופשוט, חבר הכנסת שלמה מולה אמר, אנחנו, אמרו לנו – משלמים לכם שכר לימוד ונותני להם איזה 300 שקל, משהו כזה, ולא יכולנו להתקיים.

שלמה מולה: היה 180 שקל לא 300.

שלמה מולה: אתה שכחת.

אדמסו אללי: נכון, OK.

אדמסו אללי: אז עם הזמן, כן.

אדמסו אללי: אז מזה גם היינו צריכים לשלם למעון הסטודנטים והיינו רעבים, לא היה לנו מה לאכול.

אדמסו אללי: כל יום היינו פרוסת לחם עם חומוס, פרוסת לחם עם חומוס, וממה אנחנו יכולים להתקיים?

אדמסו אללי: היו חבר'ה שבאמת רציניים מאוד מבני העדה, שהתחילו ללמוד ובמהלך המכינה נשרו ואחרי זה גם בתהליך שהתקבלנו לאוניברסיטה הם נשרו, לא יכולנו להמשיך ללמוד.

אדמסו אללי: זה לא עניין של תנאי הקבלה.

אדמסו אללי: גם המכינה זה באמת, זה היה מכינה קדם אקדמאים, זה היה לבני העדה, מכל מיני סיבות שאתם ציינתם שהוא טוב.

אדמסו אללי: היום כמה מחזורים יש בסמסטר או בשנה, קדם אקדמאיים?

אדמסו אללי: אין שום דבר.

אדמסו אללי: גם במכללות וגם באוניברסיטאות, כמעט לא קיים.

אדמסו אללי: אם קיים, זה לוקחים כדי להגיד שיש לנו מכינה ליוצאי אתיופיה באוניברסיטת תל-אביב או באוניברסיטה העברית או בחיפה.

אדמסו אללי: זה כדי להגיד את זה.

אדמסו אללי: זה באמת, יש חבר'ה שהם יכולים לבוא.

אדמסו אללי: אל"ף, גם מלגת קיום אני מבין את זה, את עופר ממינהל הסטודנטים.

אדמסו אללי: המדיניות שהם מקצים את זה, זה ממש מזערי.

אדמסו אללי: לבן-אדם שרוצה ללמוד ושאין לו מה לאכול, אז זה מעניין אותו השכר לימוד שהמדינה משלמת ולכן אין, אנשים שהם רעבים, הם לא יכולים ללמוד וגם אין מעונות סטודנטים למשפחות, ריבוי משפחות של העולים אצלנו רובם עם משפחות, גרים במקומות שונים, שאין להם יכולת להשכיר דירה והם צריכים להשכיר את זה ואז מאיפה יש להם להיות?

אדמסו אללי: בנוסף לזה, יש גם את נושא הגיל.

אדמסו אללי: הגיל שאנחנו עלינו, אם ראיתם את הסרט, שאטלה, שהוא השתתף בו, על העלייה שלנו מסודאן.

אדמסו אללי: אנשים, אנחנו, הדור שלי וגם הדור הצעיר, שבא, יש תינוקות וקצת בוגרים ואנחנו באנו מכפרים ומהרקע הזה באנו אז התחלנו ללמוד בגיל מבוגר.

אדמסו אללי: בגיל 12 התחלנו ללמוד כיתה א', בגיל 15 התחלנו ללמוד כיתה ב'.

שלמה מולה: אללי אני לא רוצה להקשות עליך, אבל אתה יועץ ראש הממשלה, השאלה מה ראש הממשלה, האם יקיים דיון בנושא הזה, בא ואומר – אני עכשיו רוצה, לא 600 שקל, אני רוצה 1,200 שקל לתלמיד.

שלמה מולה: השאלה, זה מה שצריך לשאול, אני מזדהה עם כל מה שאתה אומר, כל מילה בסלע.

אדמסו אללי: אל"ף, אני מברך על הדיון.

עופר אופן: חבר הכנסת מולה יכול לפגוש אותנו בוועדת הכספים ולעזור לנו בזה.

שלמה מולה: אני מציע שכל אחד יעשה את עבודתו.

שלמה מולה: אני אעשה את עבודתי גם בוועדת הכספים.

שלמה מולה: תביאו הצעה שאתם, אתם, לעשות שינוי הסטה תקציבית מסעיף אחד לסעיף שני, אני אעזור לך להביא.

עופר אופן: הסעיף של משרד הקליטה, אתה מדבר.

ליה שמטוב: מילה לסיום.

אדמסו אללי: אני אומר, לדעתי, לשלב באמת ביחד כולנו לחשוב.

אדמסו אללי: אחת מהבעיות זה באמת שצריך לעשות העדפה מתקנת לבני העדה ולתקצב באמת שהם בני-אדם שיוכלו להשתלב, שתהיה מכינה ראויה, מכינה קדם אקדמית וכל המכללות וגם באוניברסיטאות וגם מלגת קיום שהסטודנטים יוכלו להתקיים.

אדמסו אללי: תודה.

ליה שמטוב: תודה.

זוהר אביטן: צהריים טובים.

זוהר אביטן: אני מהמכללה האקדמית ספיר, אבל היום אני מייצג בדיון את ועד ראשי המכללות האקדמיות ובתפקידי הנוסף, אני גם יושב-ראש ועד מנהלי המכינות במוסדות ההשכלה הגבוהה והמכללות לחינוך.

זוהר אביטן: נדמה לי שכל הדברים שנאמרו, אינם עוסקים במהות הדיון כפי שהוא הוגדר – חסמים בקליטת יוצאי אתיופיה במערכת האקדמית בישראל והנה, יוזמת ועדת הקליטה יוצרת הזדמנות לשיתוף פעולה יוצא דופן, בין אוניברסיטאות, מכללות, ומשרדי ממשלה לנסות ולהתמודד עם בעיה שאני חושב יסודותיה נרמזו על-ידי הדוברים ואני רוצה להגיד שבמרכז הבעיה, הדברים שאמר חבר הכנסת שלמה מולה, 1,800 תלמידים מדי שנה מסיימים, יוצאי אתיופיה, את מערך התיכון בישראל, רק אחוז קטן מהם מגיע אל ההשכלה הגבוהה.

זוהר אביטן: כלומר, תודעתית, המערכת הישראלית מבנה אותם לא לשאוף אל ההשכלה הגבוהה.

זוהר אביטן: אני לא אכנס אל הסיבות איך זה קורה ולמה זה קורה.

זוהר אביטן: הניסיון להיאחז בתנאי הקבלה כאורים ותומים הוא ניסיון מעט משונה, כי אליבא דכולי עלמא, ואני מעריך מאוד את עבודת המרכז הארצי לבחינות, אבל בסופו של דבר, מדובר במספרים שמערכות הקבלה באוניברסיטאות לא משקיעות מחשבה לא מחקרית ולא אחרת, אלא מחליט – מתקבל, לא מתקבל.

זוהר אביטן: בשעה שידועים לי נתונים כמי שמלווה את עליית יוצאי אתיופיה מאז 1984, שהם מוכשרים לא פחות.

זוהר אביטן: השאלה היא שאלה של זמן, ליווי והשקעה, גם תחת מה שיואב אמר, העניין של האוריינטציה האקדמית החסרה והיא חסרה בתחומים של מחשבה, למידה, שפות והיא המצריכה ליווי אמיתי.

זוהר אביטן: המכללה האקדמית ספיר מציעה דגם משותף לאוניברסיטאות ולמכללות.

זוהר אביטן: קבלה ללא הגבלה של ציון פסיכומטרי וללא ממוצע בגרות אלא רק על בסיס זכאות לבקרות.

זוהר אביטן: והמשך הלימודים ייקבע על-פי הישגי התלמידים בשנה א'.

זוהר אביטן: זה דגם אמיתי של נכונות לשלב את בני העדה, מכיוון שאנחנו רואים בכל טקס מצטיינים אצלנו, נציג של יוצאי אתיופיה.

זוהר אביטן: יותר מזה, בתוכנית שאנחנו עושים במשותף עם אוניברסיטת בן-גוריון, שהיא על-פי אותה מתכונת, שנה א' הנדסה במכללה והמשך באוניברסיטת בן-גוריון, בוגרינו שלא התקבלו מלכתחילה להנדסה, מגיעים לרמות הצטיינות מאוד גבוהות.

זוהר אביטן: אני חושב שוועדת הקליטה לא יכולה בדיון של שעתיים לסכם עניין מורכב כל-כך.

זוהר אביטן: אני מציע, אני מציע שוועדת הקליטה תקבל החלטה לחייב הקמת צוות, ואני מגדיר אותו – מחקרי, ביצועי, שמטרתו לגבש ניתוח אמיתי של החסמים בחברה הישראלית מדוע  לא רבים מבני העדה מגיעים אל הלימודים האקדמיים.

זוהר אביטן: יותר מזה, מדוע רבים מהם לא מצליחים לסיים תוך שלוש שנים.

זוהר אביטן: זה לא בגלל שהם לא יכולים, כי ייתכן שאם היינו מאריכים להם את הלימודים בעוד שנה, מקלים עליהם את העומס ואת הלחץ, הם היו מצליחים ואפילו מצליחים ברמות גבוהות ולנסות לתת מענה אמיתי.

זוהר אביטן: אני רוצה לכבד כל אחד במה שהוא עושה.

זוהר אביטן: אני אבל רוצה להגיד שהדיון נועד לפתוח מחשבה חדשה.

זוהר אביטן: הוא לא נועד להצדיק את הקיים, הוא לא נועד שנתנצל למה יש לנו רק 90 תלמידים או 100 תלמידים, אלא הוא נועד לתת פיתרון לבעיה.

זוהר אביטן: אנחנו מדברים, עם כל הכבוד לבינתחומי בהרצלייה, אנחנו מדברים על מערך ההשכלה הציבורית בישראל והשאלה היא לא המוסדות שבהם אדם יכול תמורת שיק מכובד להתקבל, אלא מה מערך ההשכלה הציבורית בישראל מוכן לעשות לשם שילוב קבוצות שונות באוכלוסייה בו.

זוהר אביטן: אני רוצה לומר לכם דבר מחיי.

זוהר אביטן: אני תושב שדרות מגיל שנה, הבעיה שלי היא לא אם רוב יוצאי אתיופיה שבאים מקרב העולים החדשים של יוצאי אתיופיה, אלא הבעיה שלי עם הוותיקים, המסיימים את המערך התיכוני בכל האזור שלנו, לדוגמה, ואין להם בכלל בתודעה את התשוקה, את הרצון, להתמודד על זכותם הטבעית להוכיח את יכולתם.

זוהר אביטן: וזה בדיוק החסמים שהוועדה מרגישה בקיומם ושמוטל על כולנו במחשבה יצירתית להתמודד אתם.

זוהר אביטן: לא יעזור כלום, אף תלמיד לא יתווסף למערכת אם אנחנו כל אחד מאיתנו יסביר כמה שיטות המיון שלו נכונות וכמה לגיטימציה מחקרית יש לשיטה זו או לשיטה אחרת, זה לא יועיל.

זוהר אביטן: העניין ידוע.

זוהר אביטן: ואני מסכם אותו בשלוש נקודות: א. יוצאי אתיופיה מוכשרים על-פי התפלגות נורמאלית, כמו כל אחד אחר באוכלוסייה.

זוהר אביטן: ב. מוסדות ההשכלה הגבוהה ומדינת ישראל לא השכילו לפתח מערך תמיכה מתאים לשילובם באקדמיה.

זוהר אביטן: ג. יש איזה שהוא עניין שצריכים לפרוץ אותו ואני אומר אותו, אני מצטער אם זה יהיה מעט בוטה.

זוהר אביטן: מערך התקצוב של מדינת ישראל לקליטת עולי אתיופיה, כמו לקליטתם של אוכלוסיות אחרות, זה עניין של להראות שעשינו ואז, מה קורה?

זוהר אביטן: תלמידי מכינה שהושקעו בהם עשרות אלפי שקלים, בבואם לממש את יכולתם ללמוד באקדמיה, אין להם מאיפה.

זוהר אביטן: קחו בחשבון שחלק גדול מ- 600 תלמידי המכינות יוצאי אתיופיה בישראל, באמצעות מלגות הקיום שהם מקבלים, חוסכים מפיהם כדי לשלוח כסף להוריהם.

זוהר אביטן: קחו בבקשה נתון מחקרי, מה עלות קיומו של סטודנט רגיל, חודשי.

זוהר אביטן: מעל 3,000 שקל.

זוהר אביטן: קחו את סיכויי השתלבותם של הסטודנטים יוצאי אתיופיה, שרוצים לעבוד, ואת המחסומים הקיימים בקבלתם לעבודה.

זוהר אביטן: אני לא צריך לספר לכם על מה בעלי עסקים ומפעלים מעדיפים.

זוהר אביטן: והערה אחרונה ליואב.

זוהר אביטן: אתה לא אשם, אבל לא ייתכן במדינה החורטת שוויון, שמסיבה תקציבית או מספרית, לא תיתכן בחינה בכל השפות האפשריות.

זוהר אביטן: אתה יודע מה?

זוהר אביטן: גם במרוקאית.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: בעקבות המילים של מנהל המכינה, זוהר אביטן, הייתי רוצה לשאול מישהו מהאוניברסיטאות, אולי באמת לעשות פיילוט ולבחון את הקבוצה, לא לפי, זאת אומרת, בלי תנאי קבלה ולראות את השנה הראשונה איך הם לומדים.

אליה מהרט: יש לנו תוכנית כזאת שנקראת מצטייני הפריפריה, היא בעצם מיועדת לכל תושבי הפריפריה הכלכלית או הגיאוגרפית ובעצם הסטודנטים נבחרים, משרד החינוך קבע מהם בתי הספר שהם נחשבים שמקבלים פחות מבחינה לימודית ומתוך בתי-הספר האלה נבחרים קבוצת התלמידים שקיבלה את הציונים הכי גבוהים בבגרויות והם נכנסים לאוניברסיטה בלי פסיכומטרי.

אליה מהרט: זאת אומרת, תוכנית כזאת כן קיימת.

אליה מהרט: העלות שלה, עבור כל סטודנט בתשלום שכר לימוד, דמי קיום, משהו כמו 30,000 שקל מלגה לשנה.

אליה מהרט: זה מתבסס על העניין הזה שמשרד החינוך הכיר בזה שיש קבוצות שהן פריפריאליות, שמבחן הפסיכומטרי לא מתאים להן, מבחן הבגרות, הם הצליחו בבגרות, בוא ניתן להם את ההזדמנות להיכנס לאוניברסיטה בלי פסיכומטרי.

אליה מהרט: אותו דבר צריך להיות גם מיושם לטובת יוצאי אתיופיה, במידה ולא רוצים להתחשב במבחן פסיכומטרי, לתת לסטודנטים הטובים באמת להיכנס לאוניברסיטה עם תעודת בגרות, לתת להם את כל התמיכה שהם צריכים וזהו.

שלמה מולה: אני רוצה לשאול את נציגת הוות"ת, האם יש לכם, ברור לנו שזה באמת חלק, המרכיב המשמעותי ביותר באמת החסם או מה שאנחנו יודעים, בתוכניות במכינה או בשנה הראשונה, אחרי שהתקבלו, כדי שלא יפרשו.

נעה בינשטיין: האם יש נתונים לגבי זה?

שלמה מולה: רגע, לא לא לא.

שלמה מולה: השאלה שלי, האם אתם, יש לכם ייעוד או תקציב מיוחד ליוצאי אתיופיה, בכלל, התקיים דיון, שאתם רוצים מעבר למה שמשרד הקליטה או גופים אחרים נותנים תקציב ייעודי, ייחודי, אפילו כניסיון, לראות.

שלמה מולה: כי אי-אפשר להשאיר את האוניברסיטאות.

שלמה מולה: תראו, אם יש את בובי גולדברג, אז הוא יודע בדיוק, בא מהסוכנות, התרגז עליהם, אמר אני עכשיו הולך להשקיע באוניברסיטת תל-אביב, אז הוא נותן.

שלמה מולה: אם אין יהודי נדיב או בארץ או בחוץ לארץ, זאת אומרת מה שהאוניברסיטאות גם, המעט שהם עושים, זאת אומרת הוא לא, אם לא יהיו מסוגלים, היינו הך זה דרך אגב גם למכללות.

שלמה מולה: השאלה אתם, כוות"ת, האם אתם קיימתם דיון, בכלל חשבתם, לתת תקציב ייעודי לאוניברסיטאות?

שלמה מולה: תוספת תקציב.

נעה בינשטיין: התקציב הייעודי לסטודנטים ממוצא אתיופי הוא בעיקר מופנה לעניין המכינות.

נעה בינשטיין: ות"ת עשתה חשיבה ועושה חשיבה לגבי איזה מענה מערכתי יכול לעבוד הכי טוב והחסם האפקטיבי החשוב ביותר שייצרו זה באמת הכניסה למערכת ההשכלה הגבוהה.

שלמה מולה: כמה אתם שמעתם נותנים במכינות?

שלמה מולה: אתם לא נותנים.

נעה בינשטיין: התקציב של מכינות, הכולל, הוא 35 מיליון שקל.

נעה בינשטיין: התקציב הזה מתחלק גם לשכר לימוד שממומן לאתיופים ולאתיופים באופן ספציפי, יש גם תשלום נוסף של מעטפת.

שלמה מולה: למה?

שלמה מולה: את המכינות, עופר, אתה מממן, לא?

נעה בינשטיין: לא, זה אנחנו נותנים.

נעה בינשטיין: ויש תשלום מיוחד, ספציפי למעטפת, מפני שמוכר העניין הזה שלעתים דרוש סיוע מיוחד ושיעורי עזר וייעוץ ספציפי.

נעה בינשטיין: המעטפת 6,000 שקל לשנה, לכל סטודנט.

שלמה מולה: זאת אומרת, רגע, אבל גם את זה אתם נותנים לכאלה שלא עשו צבא.

שלמה מולה: היתר מקבלים,

נעה בינשטיין: לא לא, זה רק לתלמידים אתיופים במכינות.

שלמה מולה: אבל אני אומר, אני יודע מה אני שואל.

שלמה מולה: כל אלה שעשו צבא, הצבא מממן אותם, משרד הביטחון מממן.

נעה בינשטיין: חלקית.

שלמה מולה: אלה שלא הגיעו, מגיעים למכינות שלא עשו צבא, מספרם הוא לא גדול.

שלמה מולה: לכן אי-אפשר להגיד שרובם, רובם, עשו צבא.

שלמה מולה: לכן, המספר הוא הרבה יותר קטן ממה שאת אומרת.

נעה בינשטיין: אז אני אומרת שגם התשלומים של מי שעשה צבא מחולקים אחרת.

שלמה מולה: 300 סטודנטים בשנה בערך.

נעה בינשטיין: 300, במכינות יש 330,

שלמה מולה: שלא עשו צבא.

נעה בינשטיין: שלא עשו צבא, סליחה.

נעה בינשטיין: גם מי שעושה צבא, התשלום שלו במכינות מתחלק בינינו ובין הקרן להכוונת חיילים משוחררים, אז זה לא מדויק מה שאתה אומר.

נעה בינשטיין: נכון שהם משתתפים.

נעה בינשטיין: וגם התשלום של המעטפת, אם אני אדייק, הוא מתחלק בינינו, בין הקרן ובין משרד החינוך, תלוי באיזה מוסד הסטודנט לומד.

שלמה מולה: אבל אני רוצה שלאוניברסיטה תהי המוטיבציה להתגמש בקבלת סטודנטים, בסוף תנאי הקבלה ולהבטיח שהוא מגיע בשנה הראשונה, מסיים מסלול והם יכולים להיות שקטים בתחום של הסיוע והמעטפת.

שלמה מולה: אז אם אתם נותנים להם מכינה אז האוניברסיטאות באות ואומרות – אני לוקח את הטוב ביותר, לכאורה לפי זה, ואז עדיין אין פריצה.

נעה בינשטיין: זו סוגיה שעולה שוב ושוב ושוב בכל פעם שדנים בדיון של אוכלוסיות שמגיעות מרקע שונה והדילמה היא תמיד האם ליצור סטודנטים שהם יכולים להיות סטודנטים, נקרא לזה, מדרג ב', או להציב אותם באותם סטנדרטים.

נעה בינשטיין: כי אם אתה מקל בתנאי הקבלה ועושה להם מבחנים במרוקאית, סתם לצורך הדוגמה, בעוד שהלימודים הם לא במרוקאית, זה לא מציב אותם בנקודת פתיחה טובה.

שלמה מולה: לא לעשות הבדלה אלא לתגבר בתקציב יותר גדול.

ליה שמטוב: בסדר.

ליה שמטוב: ממשרד החינוך.

זוהר אביטן: הניסוח המקובל זה הקלה בתנאי קבלה ועקשנות בתנאי הסיום.

ידידיה בן שמחון: רציתי לתת כמה נתונים על מסיימי, תלמידים אתיופים שמסיימים את התיכון עם הבגרות שלהם.

ידידיה בן שמחון: כמו שאמרתם, לומדים 2,760, ניגשים לבגרות 86.5%, זכאים לבגרות 1,100.

ידידיה בן שמחון: ושיעור הזכאים לבגרות הוא קצת פחות מ- 40%.

ידידיה בן שמחון: ממש, כשאם אנחנו ניקח את אחוז הזכאים הכללי בארץ, הוא 57.8%.

אליה מהרט: וכמה זכאים לבגרות שראויים להגיע לאוניברסיטה?

שלמה מולה: בגרות איכותית.

ידידיה בן שמחון: בגרות איכותית זה הם 24% בערך.

ידידיה בן שמחון: 660 תלמידים.

בנצי פרצלן: אני רוצה להוסיף לרעיון שאת זרקת.

בנצי פרצלן: כמו שנאמר פה על-ידי מר פויירשטיין, רקטור האוניברסיטה העברית רצתה לפתוח השנה תוכנית מיוחדת בדיוק בכיוון הזה, עם 20 סטודנטים אתיופים, בשביל לעשות את אותו דבר שאת אומרת.

בנצי פרצלן: התוכנית הזאת הוכנה בפירוט מלא כי היה ברור שהם לא יכולים ללמוד בצורה רגילה, הם צריכים ליווי וכו'.

בנצי פרצלן: היה תורם שהיה מוכן לממן את התוכנית והוא נסוג ולצערי לא נמצא מימון לתוכנית הזאת.

בנצי פרצלן: כלומר, אם היה לנו את האפשרות הכספית הזאת, אנחנו היינו עושים את זה, כי אני חושב שהרעיון הוא נכון.

אברהם נגוסה: כב' יושבת-ראש הוועדה, כפי שהתחלת בנושא הזה, אני חושב אנחנו צריכים להמשיך להיאבק לביטול של פסיכומטריה לעולי אתיופיה.

אברהם נגוסה: התרגום לאמהרית זה לא פיתרון.

אברהם נגוסה: אני לא מסכים עם אדוני בעניין של התרבות.

אברהם נגוסה: האוריינטציה של המבחן, התוכן של המבחן, כמובן, הוא התרבות המערבי.

אברהם נגוסה: אני בעצמי עברתי את המבחן, אני יודע את זה.

אברהם נגוסה: הצורות שדורשים שם בכלל לא מתאימות לעולי אתיופיה, ולכן מה שצריך לעשות, לעשות דיון בוועדת העלייה והקליטה, בנוכחות של שר החינוך, והמנכ"ל של המועצה להשכלה גבוהה, להביא אותם להחלטה על שינוי מדיניות של לבטל פסיכומטריה.

אברהם נגוסה: זה הפיתרון לדעתי.

אברהם נגוסה: ואני מתחבר למה שהאדון אמר, שפשוט לתת הזדמנות שנה ראשונה באוניברסיטה ולראות את התוצאות.

אברהם נגוסה: זה מה שיפרוץ, זה מה שיגדיל את מספר העולים בהשכלה גבוהה.

אברהם נגוסה: תודה.

ליה שמטוב: דני קסהון, בבקשה.

ליה שמטוב: קודם כל, תודה רבה לך שהבאת לנו את הסטודנטיות.

דני קסהון: תודה רבה.

דני קסהון: אני מסתכל על הנתונים שהאדון נתן לי פה, זה אומר הכל.

דני קסהון: כלומר, מתוך 2,760 שניגשים למבחן, אם מקבלים את הרבע, את ה- 660, מבחינתי זה אומר הכל, כאילו נתון שהוא מאוד מדאיג וצריך לחשוב עליו לעומק, לאיזה תוצאה אנחנו יכולים להגיע עם נתון כזה שמתוך כל הניגשים, מגיעים מספר מאוד מועט לאוניברסיטאות או למכללות.

דני קסהון: אני מתחבר לאדון, משהו שהוא אמר, אני חושב שדברים נכונים וזה מה שהוא צריך לבדוק, מכיוון שהדיון עצמו הוא מתרכז בחסמים של יוצאי אתיופיה לאוניברסיטאות.

דני קסהון: אני חושב שלא רק יוצאי אתיופיה מוכשרים, גם יש להם פוטנציאל וגם יכולות בלתי רגילות.

דני קסהון: אולם זה לא בא לידי ביטוי מאותה סיבה שהאדון ציין, שישנם חסמים שמקשים, מקשים מאוד להגיע לאותן יכולות ולתרגם אותן ולבוא לידי ביטוי לאותן יכולות שיש להן.

דני קסהון: אני חושב שהפסיכומטרי, כפי שכולם ציינו פה, לא יכול להיות מדד ליוצאי אתיופיה, הוא לא יכול להיות מדד.

דני קסהון: הוא לא משקף כלל את היכולות לגבי יוצאי אתיופיה ואת הפוטנציאל שטמון בהם.

דני קסהון: דבר נוסף, הקשיים, אני חושב שבזמנו גם אמרנו לעופר, הקשיים הכלכליים זה מחסום אדיר.

דני קסהון: קחו למשל, ממתי הוחלט המלגה הזאת, דמי הקיום הזה, של 600 שקל, היום כל הנושא תחבורה אפילו הוא כל יום עולה, אבל הנושא הזה לא עולה, הוא נשאר תמיד.

ליה שמטוב: כן, אנחנו שמענו את זה.

ליה שמטוב: זה אנחנו כבר חוזרים.

דני קסהון: זה דבר שצריך לחשוב עליו ולשנות אותו.

דני קסהון: אם הדיון הזה בא לומר את הקשיים ואת הדברים הקיימים וכו' וכו', ואין שינוי מזה, אז לא עשינו שום דבר.

ליה שמטוב: נמצא כאן יועץ ראש הממשלה, שאחרי הישיבה ילך לראש הממשלה.

דני קסהון: לכן, אני מבקש מהדיון הזה, להתחיל לעשות מעשה.

דני קסהון: אני חושב שאילנית ויעל הן לא רק מציגות את עצמן, הן מציגות אלפי סטודנטים, הן גם מתנדבות באיגוד הסטודנטים של יוצאי אתיופיה והן באו כדי לומר.

יעל ליקוונט: שקיים כזה ארגון, למי שלא יודע.

דני קסהון: הן באו כדי לומר את הקשיים האמיתיים שקיימים בשטח.

דני קסהון: אני חושב, שוב, אני לוקח את הדברים שזוהר אמר, אני חושב שצריכים להקים צוות שיבדוק ויחקור לעומק, כדי להעלות את כל הנושא הזה.

דני קסהון: ודבר נוסף, לא רק בנושא של האקדמיה, אני חושב שהצוות הזה גם צריך להקים אותו בנושא של תעסוקה.

דני קסהון: לאחר האקדמיה, תאמין לי, כל מי שלמד וסיים, הגיע עם הצטיינות, בסופו של דבר הלך להיות שומר בתחנה המרכזית או בקניון או בכל מקום אחר, ולא הגיע ואת הפוטנציאל האדיר שלו לא ניצלו כפי שהוא למד.

דני קסהון: וזה נושא עוד יותר עצוב שצריך לבדוק אותו לעומק, וצריך להשקיע עליו.

דני קסהון: אני מבקש, גברתי היושב-ראש, מהוועדה הזו, שיוקם צוות שיחקור לעומק את כל הנושא הזה בכדי שנוכל לעשות שינוי אמיתי ושהקהילה תהיה משולבת בתוך החברה הישראלית.

דני קסהון: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: זיווה מקונן, בבקשה.

זיווה מקונן: אני מהאגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה.

זיווה מקונן: כולם דיברו על כל מה שאנחנו חושבים, אבל אני רוצה להציג שהקושי מתחיל בפערים החינוכיים מלכתחילה.

זיווה מקונן: אי-אפשר לדבר על אחוזי זכאי בגרות איכותיים שהם מועטים, בלי שאנחנו נדבר על הפערים החינוכיים שנמצאים עוד מבתי-הספר היסודיים ועל זה צריך לשים לב בהחלט וכשאנחנו רואים שמצב של בני הנוער, הילדים והנוער בסיכון, כשליש מהתלמידים יוצאי אתיופיה נמצא בסיכון, אנחנו לא יכולים לבוא ולדבר על אחוז הזכאים לתעודות הבגרות האיכותיות, לכניסה לאוניברסיטאות.

זיווה מקונן: אני רוצה להתייחס בנושא של מינהל הסטודנטים.

זיווה מקונן: מינהל הסטודנטים לא מגדיל את התקציבים לסיוע לסטודנטים יוצאי אתיופיה, אלא גם מגביל מבחינת הגיל.

זיווה מקונן: אני חושבת שמינהל הסטודנטים צריך לאפשר את התמיכה ביוצאי אתיופיה, גם מעל גיל 28.

זיווה מקונן: אני יודעת שיש את התהליך הזה של גיל 28 עד 35, אבל הוא מגביל לתחומי לימוד מסוימים בלבד וזה לא יכול להיות, צריך לאפשר לאוכלוסייה הזאת, שהגיעה גם בשנות ה- 80 וגם בשנות ה- 90, להתקבל ולתת לה הזדמנות להשלים את הלימודים שלה.

זיווה מקונן: הנושא של הזכאים לתעודות בגרות איכותיות, זה נושא שדנו בו בוועדת זכויות הילד.

זיווה מקונן: אני חושבת, גברתי יושבת-הראש, צריך לקחת את כל הנושא הזה של החינוך מהפערים בחינוך בכלל, כל האוניברסיטאות, ולדון לעומק בשילובם של יוצאי אתיופיה בכל מערכת החינוך ולדון בו לעומק כדי לקדם את הנושא.

זיווה מקונן: והדבר הנוסף והעיקרי, זה שהוועדה תצא עם מסקנות שאפשר לעקוב אחר-כך ולבדוק אחרי תקופה, ולהסיק את המסקנות, כדי לקדם את הנושא הזה במלואו.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: בבקשה, ד"ר מנגשה.

נגיסט מנגשה: אני מנכ"לית הפרויקט הלאומי האתיופי.

נגיסט מנגשה: אני רוצה להמשיך את הקו של מר אביטן.

נגיסט מנגשה: גם עופר, כשדיברת מעל 90% של הסטודנטים באוניברסיטה, הם בוגרי מכינות.

נגיסט מנגשה: מכינה היא חממה לאותם סטודנטים שהיא גם מצמצמת פערים בהישגים לימודיים וגם מאפשרת כניסה להשכלה גבוהה.

נגיסט מנגשה: כרגע, גם המכללות, גם האוניברסיטאות, מקבלים סטודנטים יוצאי אתיופיה במכללות במסגרות שלהם כחממה בלבד, בלי שום מחויבות להמשך להשכלה גבוהה באותה אוניברסיטה או באותה מכללה.

נגיסט מנגשה: אני חושבת שמה שצריך לעשות, אם יש כ- 1,200 תלמידים, סטודנטים, במכינות קדם אקדמיות, חייב להשתנות משהו.

נגיסט מנגשה: קודם כל, אופיר, לא אתה, המתקצב, המעטפת, 600, 6,000 שקל לשנה, אם אנחנו לא נחזק את התלמידים, אחרי צהריים אחרי הלימודים רגילים באותה מכינה, אנחנו לא יכולים לצפות לתוצאות טובות שסטודנטים ייכנסו למסגרות שהם שואפים להגיע אליהן.

נגיסט מנגשה: אז חייבים להגדיל את המעטפת הזאת מ- 6,000 שקל ליותר.

נגיסט מנגשה: והדבר הנוסף, אין הכרה הדדית, אין הכרה הדדית בין המכללות לאוניברסיטאות בנושאי המכינות.

נגיסט מנגשה: אם סטודנט צריך ליצור מצב מתקבל באוניברסיטת תל-אביב, נניח, במכינות אלה אצלך, האוניברסיטה צריכה להתגייס להשקיע באותו סטודנט בנוסף לכספים שהם מקבלים, עם גיוס.

שלמה מולה: שהוות"ת גם תיתן להם.

נגיסט מנגשה: עד עכשיו אני הקשבתי לך, אליה, תני לי.

אליה מהרט: אני מקשיבה.

אליה מהרט: בסוף דברייך אני אתייחס.

נגיסט מנגשה: אז בסוף, את הדוגמה, בסדר?

נגיסט מנגשה: אני מתכוונת לכולם.

נגיסט מנגשה: אז לכן, ברגע שמכינה מסתיימת, צריך, המדד צריך להיות ברגע שלסטודנט נכנס, קובעים יעדים לאותו סטודנט שהוא מסיים, לאן רוצים לשלב אותו, ההשקעה תהיה גם כן בהתאם למה שאנחנו קובעים היעדים.

נגיסט מנגשה: הייתי מצפה שתהיה הכרה הדדית בין האוניברסיטאות למכללות במכינות, לא יהיה מחסום אחד.

נגיסט מנגשה: תראו, אחד הדברים שבאמת תקרת זכוכית שיש לסטודנטים כניסה למכינות, בסופו של דבר רואים את שער הכניסה לאוניברסיטה, אבל תקרת הזכוכית לא מאפשרת לאותם סטודנטים להיכנס.

נגיסט מנגשה: לגבי פסיכומטרי.

נגיסט מנגשה: אני הגעתי לארץ בגיל מאוחר יותר, השתלבתי בהשכלה גבוהה, הוצאתי דוקטורט.

נגיסט מנגשה: אם הייתי באמת נבחנת, אוניברסיטת בר-אילן נתנה לי את האפשרות להשתלב ללא שום באמת בקשה לפסיכומטריה, לא הייתי מגיעה לאן שהגעתי.

נגיסט מנגשה: לא חסם, שום דבר ממני, שהוא, סיימתי את התואר הראשון ומייד התקבלתי למוסמך באוניברסיטה העברית בציון גבוה יותר.

נגיסט מנגשה: לכן, אני מהדוגמה האישית שלי באה ואני אומרת – אסור להעמיד בפנינו אולי לדור הבא שהילדים שלנו יגדלו מגן הילדים ויגיעו באמת, יעברו את כל השלבים שהילדים שלכם עוברים, מגיל לידה עד האוניברסיטה, אז אנחנו נעמוד בגאווה רבה גם להפגין את היכולת שלנו.

נגיסט מנגשה: היום אני חושבת שצריך לתת את ההזדמנות הזאת, של פשרה שכמו שאני הגעתי גם ילדים אחרים, סטודנטים אחרים יוכלו להגיע.

נגיסט מנגשה: תודה.

דני קסהון: הבעיה הם לומדים ב- 2,000 בתי-ספר נפרדים.

דוד מהרט: אני מנהל מרכז ההיגוי של עולי אתיופיה במערכת החינוך.

דוד מהרט: אני חושב, ראשית, אני רוצה להגיד משפט אחד, להשלכות, העובדה שבני הקהילה לא מתקבלים למחלקות יוקרתיות באוניברסיטה, אחר-כך משפיע על יכולת סיכויי התעסוקה שלהם, אחר-כך, בחיי היום-יום.

דוד מהרט: אם אתה מתקבל למחלקות שאין בהן הרבה דרישה, משמע, ואז ההשלכות של המצב הזה הוא על הדימוי של הקהילה ועל השאיפות של האחים והאחיות הצעירים, שהיו מושא הערצה האחים הגדולים שלהם אמרו הם למדו באוניברסיטה, הם אחר-כך ימצאו תעסוקה, יהיו להם חיים יותר משופרים, אולי גם אפילו ישפיעו על האחים והאחיות שלהם, אחר-כך, כשאותם אנשים הופכים להיות המאבטחים של הקניונים ואז האחים הקטנים והאחיות הקטנות שואלים את עצמם למה לנו ללכת ללמוד באוניברסיטה.

דוד מהרט: כלומר, האי-קבלה למחלקות היוקרתיות, בגלל כל העניינים האלה, משפיע על סיכויי  תעסוקה, אחר-כך משפיע גם על מוטיבציה לימודית של האחים והאחיות הקטנים שלהם.

דוד מהרט: עכשיו אני רוצה להגיד, אני חושב שצריך להתייחס לבעיה, אני חושב שצריך להסתכל בשני שלבים.

דוד מהרט: צריך לחשוב על פיתרון קצר טווח וצריך לחשוב על פיתרון ארוך טווח.

דוד מהרט: אני חושב העניין של המבחנים הפסיכומטריים על גווניהם השונים, הם מחסום בעבור בני הקהילה, לא רק לקבלה לאקדמיה, אלא גם לתעסוקה אחר-כך.

דוד מהרט: אנשים, כשניגשים למבחנים של נציבות שירות המדינה, אני רוצה להגיד לכם, הסיכוי של בן הקהילה לעבור את המבחנים האלה, כי הם פחות או יותר על אותו עיקרון.

שלמה מולה: לא גאון, להיות רכז.

דוד מהרט: כן.

שלמה מולה: רכז זה תפקיד פשוט.

דוד מהרט: לכן אני אומר, צריך לחשוב על טווח קצר ועל טווח ארוך.

דוד מהרט: בטווח הארוך אני חושב שאנחנו צריכים לשאוף שבני הקהילה יתקבלו לאקדמיה וגם לתעסוקה, כמו כל אחד בארץ.

דוד מהרט: אבל, עד שייצמח דור שיהיו לו את המיומנויות המערביות שהמבחנים האלה דורשים, צריך ליצור כלי אלטרנטיבי.

דוד מהרט: איך יכול להיות מדינה שהוקמה על-ידי מהגדרים, כל-כך הרבה מהגרים חיים בחברה הזו, כל-כך הרבה שונות תרבותית קיימת בחברה הזו, ואף על פי כן, המבחנים הם חד-גוניים, שאם אתה בא מהמשפחה בעל אוריינטציה מערבית ובעל אוריינטציה ומיומנויות אקדמיות, אתה תוכל להסתדר עם המבחנים האלה.

דוד מהרט: אם אתה לא נמנה על האוכלוסייה הזו, לא תוכל לעבור עליהם.

דוד מהרט: לכן אני אומר, צריך לחשוב על פיתרון ביניים.

דוד מהרט: לפיתרון לטווח הארוך, אני חושב שצריך לחשוב, דובר על עניין של נוחות.

דוד מהרט: אני חושב שלושה דברים צריכים לאפשר לבן-אדם להצליח באקדמיה, אל"ף, להגיע לאקדמיה, בי"ת, להצליח שם.

דוד מהרט: כדי להגיע, כפי שנאמר, צריך בגרות איכותית וצריך יתרון לעניין של המבחן הפסיכומטרי.

דוד מהרט: אבל גם אחרי שאתה מגיע לשם, צריך מעטפת רחבה יותר שתאפשר לבן-אדם, תראו, אני גאה ביכולתה של הקהילה הזו, כל אחד דיבר על עצמו, אולי משפט אחד על עצמי.

דוד מהרט: אמנם זה ייראה כשחצנות.

דוד מהרט: אני עליתי לארץ בגיל 18, ועד גיל 18 לא ביקרתי יום אחד בכיתה.

דוד מהרט: וגם אחרי גיל 18 לא ביקרתי.

דוד מהרט: אין לי תעודת בגרות.

דוד מהרט: אבל בימים אלה, סיימתי את התואר השני שלי באוניברסיטה העברית, כי יש לקהילה הזו מוטיבציה ורצון ואני כל-כך נדהם כשאני רואה, אני מכיר במקרה, לפחות את יעל ואת המשפחות ואת ההורים, אנשים שלא ביקרו באקדמיה, הם לא אקדמאים, אף על פי כן, הקהילה הזו מראה רצון עצום ודחיפה עצומה, כדי להביא את הילדים שלה לאקדמיה.

דוד מהרט: אם היינו משווים את בני הקהילה לעומת אוכלוסיות אחרות, שהוריהם לא אקדמאים, איזה אחוז מגיע לאקדמיה ואיזה אחוז מגיע מהקהילה הזו שהם הורים לא אקדמאים, אני חושב שאני לא אטעה אם נמצא אחוזים מאוד גדולים, כך שיש רצון ומוטיבציה.

דוד מהרט: אבל צריך לעזור.

דוד מהרט: ואני אומר, והעניין של המשאבים.

דוד מהרט: תראו, אפשר להגדיל את המלגה, אני מבין שבמדינה שלנו אומרים תמיד המשאב הוא מוגבל.

דוד מהרט: אם צריך לחשוב מה עושים מהתקציב, אז האם להגדיל את המלגה או ליצור מעטפת רחבה יותר שתאפשר להם לשרוד ולרכוש מיומנויות אקדמיות?

דוד מהרט: כי מיומנויות אקדמיות כנראה לא ממש תרכוש אותם בבית-ספר אלא צריך לרכוש אותם בבית ואם אתה בא מבית לא אקדמאי, אז כנראה אין לך את המיומנות הזו ואני הייתי משקיע את המשאב הזה בכיוון הזה.

דוד מהרט: דבר נוסף אני אגיד, ככה, פסיכומטרי.

דוד מהרט: היום בן הקהילה, אם הוא רוצה לעשות פסיכומטרי, למיטב ידיעתי וכמות שפונים אלינו, יש הרבה מכונים היום.

דוד מהרט: אתה רוצה לעשות פסיכומטרי, זה עולה המון כסף ואין היום מלגה לפסיכומטרי לבן הקהילה שרוצה לעשות.

דוד מהרט: אם אתה רוצה פסיכומטרי, זה רק במסלול של המכינות ואני אומר – למה ילד בן הקהילה שיש לו אולי תעודת בגרות איכותית וכרגע מה שהוא צריך, הסיוע הוא סיוע מלגה לגשת למכון, כמו כל אחד, ויש בנות שירות לאומי, למשל, שיש להן זמן להשקיע עכשיו בפסיכומטרי, במהלך השירות הלאומי שלהן, ללמוד ולגשת, הייתי יוצר גם אפשרות של מלגה לגשת למכון הפסיכומטרי, ללמוד ולגשת עם זה ולא לחכות שהמסלול היחידי, כדי שתקבל סיוע, זה רק אם תיכנס למכינה במסגרת המכינה, גם תוכל לגשת לפסיכומטרי.

דוד מהרט: אולי דבר אחרון מבחינה זו ואני אומר גם בעניין של המכינות.

דוד מהרט: תראו, המכינות הוא מנגנון מפצה ובמידה מסוימת מנגנון מתקן.

דוד מהרט: על חלק מהסטודנטים שלא הצליחו להוציא תעודת בגרות או תעודת בגרות איכותית בבית-ספר.

דוד מהרט: אני חושב שהדבר הזה, היה דיון בשנה האחרונה, עברו שינויים בנושא של המכינות לגבי ניהולן של המכינות.

דוד מהרט: אני חושב, היום אני לא יודע מה קורה שם, אבל זה מנגנון שצריך לטפח אותו.

דוד מהרט: העובדה שיש פה אוניברסיטאות, ואני מכיר את הנתונים, שיש אוניברסיטאות, אני מעריך את הנכונות אולי של אוניברסיטת תל-אביב או האוניברסיטה העברית בשנים האחרונות להתגמש, אבל האוניברסיטאות הראשונות שפתחו את שעריהן לבני הקהילה היו אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת בר-אילן ואוניברסיטת באר-שבע, ולא בכדי יש לנו כמויות גדולות.

דוד מהרט: נכון שבאוניברסיטת חיפה אני רואה בדרך-כלל חבר'ה לומדים מדעי המדינה ותקשורת ועם זה קשה ללכת אחר-כך למצוא תעסוקה, אבל לפחות צריך לציין את העובדה הזאת.

דוד מהרט: אז בזה, הייתי מסיים את מה שיש לי להגיד, ככה שאני מציע, כאמור, למצוא פיתרון קצר טווח ולחשוב על פיתרון ארוך טווח כי בני הקהילה ירגישו שנכנסים לאקדמיה, לא דרך ועדות חריגים ולא דרך, אבל בשביל זה צריך להשקיע עוד בבית-ספר יסודי, וכל מיני מיומנויות שצריך לרכוש אותן, עד שאלו שיקבלו את זה ויגיעו לאוניברסיטאות, בינתיים צריך למצוא פיתרון אלטרנטיבי שנקרא לו איזה שהוא מבחן הערכה, נמצא לו איזה שהוא כלל שגם אף אחד לא יצטרך להיכנס בגלל הנחמדות שלו.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: מדוד לדוד, בבקשה.

דוד יאסו: קודם כל, תודה רבה, אני מנהל אגף קליטת עולי אתיופיה במשרד הקליטה והעלייה.

שלמה מולה: לא חשבנו שאתה משרד התיירות.

דוד יאסו: אתה צודק שאין אף אחד בתפקידים האלה, לצערי הרב.

דוד יאסו: אני חושב שההתכנסות של היום היא באמת ממעלה ראשונה, דווקא בשונה מכל הישיבות פה מדובר על האקדמיה, על אקדמאים של יוצאי אתיופיה, השתלבות שלנו כאקדמאים.

דוד יאסו: יחד עם זה, אני אוהב לתת דוגמאות דווקא מהצבא.

דוד יאסו: בשנת 84 לא רצו שגם נגיע לצנחנים, ליחידות מיוחדות וגם לא רצו שנהיה גם קצינים, בגלל שנאמר מה רמת ההשכלה שלך, מה רמת ההשכלה של ההורים שלך, ומפה נקבע הדפ"ר וכן הלאה והיינו שלושה-ארבעה בין הראשונים שהתעקשנו להגיע לבה"ד 1. אבל כאשר הגענו לבה"ד 1, היו שלושה יוצאי אתיופיה שהגענו, כל אחד בתקופה אחרת ושלושתנו היינו מצטיינים למופת.

דוד יאסו: אז פה, יש פה עניין שתבינו או לא, כדי באמת, להסביר.

דוד יאסו: אותו דבר גם בשנים הראשונות, כפי שחבר הכנסת שלמה מולה אמר, שנכנסו לחיפה.

דוד יאסו: חיפה אמנם באותה תקופה קיבלה אותם, לא על-סמך פסיכומטרי, אלא אמרו – בואו ניתן את השנה הראשונה ונבחן אותם על-סמך ההצלחה של שנה, של סמסטר א' וסמסטר ב'.

דוד יאסו: בסמסטר א' כמעט היו ממוצע, בסמסטר ב' כבר היית הצלחה.

דוד יאסו: אז פה מה שרוצה להגיד שהנושא של הבחינה של פסיכומטרי, היא לא משקפת את האמיתיות כפי שזה, אני אומר, אני לא בא לחדש.

דוד יאסו: אני חושב שכן צריך לראות, לתת את ההעדפה, גם אם היום עושים את הפסיכומטרי, לא להקשות.

דוד יאסו: אם אתם רואים את הממוצע שמתקבל וככה אפשר לפתוח את זה.

דוד יאסו: שערי תל-אביב, עד לפני שלוש-ארבע שנים היו מאוד סגורים, היה מאוד מאוד מאוד קשה, והיום, כששמעתי את הנתונים, אני מכיר אותך באופן אישי, זה מאוד משמח ומאוד מחמם את הלב לראות שזה מתקדם ואני חושב שגם רואים את התוצאות, מבחינת הדברים האלה.

דוד יאסו: אני חושב שלגבי השאלה שלך בהתחלה, חבר הכנסת שלמה, ששאלת מה עושים, האם משווקים, האם מנסים לעודד ולגייס.

דוד יאסו: אנחנו כן עושים מאמצים רבים, כולל אותם החיילים, שלושה חודשים לפני השחרור שלהם מעודדים אותם גם בתוכנית חומש, גם לפני תוכנית חומש, ומכינים אותם כדי אפילו צה"ל גם מוכן לתת את האפשרות שיבואו וישלימו את הבגרויות להשלמת הבגרויות, כדי שאחרי השיעור יוכלו להיכנס למכינות.

דוד יאסו: יש פה גם עניין של הקהילה עצמה, אולי באמת יכול להיות מהייאוש, אם אנחנו מסתכלים לפני חמש-שש שנים, לבין מה שיש היום, אולי מהייאוש, נסוגים אחורה.

דוד יאסו: אבל מאמצים כן נעשים ופה אני מתחבר למה שנאמר, אותן האוניברסיטאות שעושות את המכינה, אני חושב השאיפה שלכם צריכה להיות שאותם אנשים, אותם הסטודנטים או תלמידי המכינה, שאיפה ראשונה שצריכה להיות שיישארו שם.

דוד יאסו: כי אם תיקחו את הטובים מתוך המכינות שלכם, אני חושב שפה, לטעמי, לא הושגה המטרה.

דוד יאסו: ברגע שאני עושה הכנה, אני רוצה שאותה הכנה זו, אני אקבל אותו כי גם שם אני בדיוק משקף אותו מה עם פוטנציאל הלימודים שלו.

דוד יאסו: אז עכשיו, פוטנציאל הלימודים יגבר לפי הראייה שלי, על התוצאה של המבחן של הפסיכומטרי שאתם נותנים.

דוד יאסו: אני, תבדקו את הדברים האלה, אני למדתי בספיר יחד עם זוהר, זוהר היה שם אחראי וישבנו באותה כיתה ולשמחתי, אני חושב שמכללת ספיר זה אחת הדוגמאות של המכללות, מבחינת נכונות וקליטה וכל הדברים האלה.

דוד יאסו: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: מכון רופין, בבקשה.

טקלה מקונן: תודה רבה.

טקלה מקונן: אני, מה שאני יכול להוסיף, הנושא הוא מאוד מורכב ולא פשוט.

טקלה מקונן: אני חושב שאנחנו עוסקים בכיבוי שריפות, לא בטיפול בבעיות היסוד.

טקלה מקונן: זה טיבה של המדינה.

טקלה מקונן: זה מה שאנחנו חיים פה.

טקלה מקונן: אני חושב, אנחנו כאתיופים, היינו יסודיים מאוד.

קריאה: יוצאי אתיופיה.

טקלה מקונן: בתור יוצאי אתיופיה, אבל המדינה פה עוסקת בכיבוי שריפות, כך אנחנו נקלענו גם למצב כזה.

טקלה מקונן: לדעתי, הטיפול צריך להיות יסודי ואכן מהגיל הרך, עד הגעה אוניברסיטה, וצריכה להיות מדיניות כוללת, מדיניות כוללת, משרד אחד לא מדבר עם המשרד השני, אין מדיניות כוללת בקליטת העלייה.

טקלה מקונן: שם נמצאת הבעיה.

טקלה מקונן: על זה אנחנו נפלנו, בדבר כזה אנחנו נפלנו, בתור עולים חדשים.

טקלה מקונן: מה אנחנו אמורים לעשות?

טקלה מקונן: לכן אנחנו מתמודדים בכוחות עצמנו, עם המעט שהמדינה נותנת בכוחות עצמנו, הגענו להישג הזה.

טקלה מקונן: ללא המוטיבציה שהיה לנו, ללא הרצון שלנו, לא היינו מגיעים למצב כזה.

טקלה מקונן: שכחתם שהאוכלוסייה הזאת הגיעה, 99% לא מלומדים, גם את שפת האם שלנו לא קראנו ולא כתבנו.

טקלה מקונן: על מה אתם מדברים בכלל?

טקלה מקונן: לכן, הנושא הוא כאוב, טוב שהוועדה הזאת קיימת.

טקלה מקונן: אם הוועדה הזאת תמשיך ותיתן ותקטוף פירות זה יהיה ראוי.

טקלה מקונן: אני יכול לתת ממה שאנחנו עושים, במרכז האקדמי רופין, מהדוגמה, מהכיבוי שריפות, מה שאנחנו יכולים לעשות, מה אני יכול לעשות, דוגמה?

טקלה מקונן: אנחנו, אין לנו חסמים לכניסה.

טקלה מקונן: אין לנו חסמים.

טקלה מקונן: אנחנו צריכים סטודנטים מהקהילה, אני מסתובב ובשכונות, בערים, כדי שיגיעו.

טקלה מקונן: אין סטודנטים, אין תלמידים.

טקלה מקונן: אין תלמידים.

טקלה מקונן: ללקט אותם, העיקר שתהיה להם תעודת בגרות.

טקלה מקונן: תהיה להם תעודת בגרות, חצי בגרות, מגיעים אצלנו, יש מכינה ייעודית ובמכינה ייעודית אני מלווה אותה, את המכינה הייעודית הזאת, משולבת בתוכה גם תוכנית לחיזוק במתמטיקה, אנגלית ועברית, גם לימודים אקדמיים במינהל עסקים, כלכלה ומינהל, ראיית חשבון והנדסה.

טקלה מקונן: עם נקודות כאלו, עם חיזוק חברתי, עם כל התמיכה, אנחנו פותחים להם את השערים להיכנס לתוך המכללה.

טקלה מקונן: אין חסמים אצלנו.

טקלה מקונן: יש לנו 80 סטודנטים, אין לנו כמעט נשירה.

טקלה מקונן: המחזור הראשון, 25 סטודנטים שהתחילו השנה יסיימו 21 סטודנטים לתואר ראשון במינהל עסקים.

קריאה: יש לכם כבר בוגרי מחזור אחד, לא?

טקלה מקונן: כן, המחזור הראשון עכשיו מסיים.

קריאה: אבל יש לכם גם לפני כן כבר בוגרים.

טקלה מקונן: לא, יש לנו נוספים.

טקלה מקונן: ארבע שנים.

טקלה מקונן: התוכנית היא לארבע שנים.

טקלה מקונן: התוכנית בנויה על-פני ארבע שנים, יש לה את התמיכה הכללית, אין לנו נושרים, אנחנו גם דואגים לתעסוקה, גם זה יש חסם.

טקלה מקונן: גם זה יש חסם.

טקלה מקונן: אנחנו עושים את כל המאמצים.

טקלה מקונן: כמה, כמה בעיות אנחנו צריכים לעבור?

טקלה מקונן: יש פה ילידי הארץ, למה הם לא יכולים להשתלב?

טקלה מקונן: ריבונו של עולם, כמה אפשר לדבר?

טקלה מקונן: אנחנו 30 שנה פה, הבעיה עדיין נמצאת.

קריאה: ב- 40 בתי-ספר לומדים בנפרד, אז שם משקיעים פחות.

ליה שמטוב: חבר הכנסת אברהם מיכאלי יצא לוועדה וחזר ואנחנו במיוחד חיכינו לו, אז בבקשה.

אברהם מיכאלי: אל"ף, תודה.

אברהם מיכאלי: ובי"ת, אני מברך אותך על היוזמה אבל לא בגלל העיתון.

אברהם מיכאלי: אנחנו בוועדה שלנו, גברתי היושבת-ראש, אנחנו באמת עוקבים אחרי מצב החינוך ברמות שונות ואנחנו עוקבים מה קורה בתיכונים ולדעתי בסוף זה הכל שרשרת.

אברהם מיכאלי: אם אנחנו לא נכין תלמידים ותלמידות מ- ז' עד י"ב, לכניסה למכללות ולאוניברסיטאות, פרופ' פויירשטיין, שיהיה לנו בריא עד 120, הוא אמר – זה תלוי הרבה מאוד באנשים עצמם ואם יש לנו כשלים כאלו או אחרים בבחינות פסיכומטריות וזה, אנחנו צריכים למצוא את החלופות.

אברהם מיכאלי: אתמול דיברתי עם נשיא האוניברסיטה העברית ואמר לי חד-משמעית – כל דבר שאפשר ליצור ואולי הלחץ שלנו צריך להיות עליהם, כדי להגדיל את הכמות הוא מוכן, הוא מוכן לתת חונכים.

אברהם נגוסה: אתה יודע למה?

אברהם נגוסה: בגלל שהוא היה חבר כנסת, היושב-ראש.

אברהם נגוסה: בגלל שהוא בקדימה, אז ככה הוא.

אברהם מיכאלי: אני רוצה לציין לשבח שקדימה זרקו אותו, אז בגלל זה הוא לא בקדימה.

אברהם מיכאלי: אז אני אומר, באמת, החשיבה שלנו אולי כמומחים באמת בתחום של החינוך ואנחנו כוועדה צריכים באמת לדרבן את המערכות השונות איך נוכל למצוא פיתרונות כאלו או אחרים.

אברהם מיכאלי: באמת יש פה שתי תלמידות מצטיינות, זה לא דוגמה.

אברהם מיכאלי: יש לנו קושי עם אלה שלא מגיעים בכלל, גם לרמה הלימודית הנאותה בתיכון, שאז יהיה להם איזה שהוא בסיס, כי צודקים האוניברסיטאות שאי-אפשר לקלוט מישהו שאין לו שום בסיס להתקבל לאוניברסיטה.

אברהם מיכאלי: גם המכללות, אני, אני יושב-ראש השדולה להשכלה גבוהה בכנסת ואני לא מבדיל היום כרגע בין אוניברסיטה למכללה.

אברהם מיכאלי: איפה שקולטים – תבוא עליהם ברכה.

אברהם מיכאלי: גם המכללות נפגעים שאני אומר להם הרמה הלימודית אצלכם נמוכה, שום דבר, לא נמוך, הכל טוב.

אברהם מיכאלי: אבל אני אומר מצד שני, הכלים שצריכים לתת להם, אנחנו צריכים לחשוב איך נוכל להגיע למצב שבאמת תלמיד או תלמידה בוגרי י"ב יגיעו למצב שהדלת פתוחה עכשיו ליצור את האפשרויות של אולי מכינות הרבה יותר בכמויות.

אברהם מיכאלי: שלמה אמר קודם בצדק, אם המספר עומד עדיין על אותו מספר שהיה לפני עשר שנים, זה, צריך לחשוב איך לעשות את זה.

אברהם מיכאלי: וזה לא הכל כסף, רבותיי, בואו נבין.

אברהם מיכאלי: העניין הוא שאנחנו נצטרך לשים בסדרי עדיפויות ותקציבים לעולי אתיופיה ואנחנו בוועדה הזאת יודעים את זה מצוין.

אברהם מיכאלי: חברים, תקציבים לא חסר, השאלה היא איך מנווטים.

אברהם מיכאלי: איך מנווטים את אותם תקציבים למקומות הנכונים.

קריאה: לא מגיע, לא מגיע.

אברהם מיכאלי: אם אנחנו בסוף ניקח, גם הפרויקט וגם התורמים וגם המשרדים, אנחנו צריכים ביחד בסוף ליצור את האווירה הזאת, שילדים לא יסתובבו ברחובות ואני אומר לכם, חברים, אני הרי כואב לי את זה, אני רואה ילדים של יהודים יוצאי אתיופיה, מסתובבים ברחובות, בגלל שלא קולטים אותם במסגרות הנאותות.

אברהם מיכאלי: זה לא תמיד בית-ספר, גם מסגרות המסביב ולכן אני עושה שרשרת.

אברהם מיכאלי: הדיון שלך, גברתי היושבת-ראש היא חשובה, אנחנו נעשה איזה שהוא דיון מעקב על זה, ברשותך, כדי שנוכל פשוט מאוד גם לקבל דיווחים ולא סתם דיברנו היום, אלא גם נקבל דיווחים מגורמים נוספים איך נוכל פשוט מאוד לעשות את אותו שיפור.

אברהם מיכאלי: אני בשדולה לוקח על עצמי, גם שלמה שם נמצא בשדולה, אנחנו נעשה בשדולה הכל כדי שכל ראשי ור”ה וראשי ור"מ יגיעו פה ו-ות"ת וכולם יגיעו לכאן ונקיים את הדיון המשותף כדי שניתן לזה איך פרופ' טרכטנברג השנה נתן עדיפות למגזרים, שניים או שלושה מגזרים?

אברהם מיכאלי: אני חושב המגזר הזה הוא מגזר מאוד מאוד חשוב בחברה הישראלית, שכדי שלא נבכה על זה בעוד עשר שנים, איפה היינו.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: חבר הכנסת מולה, מילה אחת.

ליה שמטוב: מילה אחת לסטודנטים.

שלמה מולה: קודם כל, אני ממש מודה לך באמת שוב על קיום הדיון.

שלמה מולה: אני מקווה שתהיה איזו שהיא תת ועדה, בצורה כזו או אחרת, שהיא אולי תשב גם עם אנשי המקצוע, קצת יותר באריכות, אולי בהבנת החסמים קצת יותר, באמת, עם שאיפה אולי לקריאת שנת הלימודים הבאה, לצאת עם איזה שהן מסקנות שיאפשרו לנו גם כן לעבוד אתם.

שלמה מולה: זה נקודה אחת.

שלמה מולה: נקודה שנייה, אני לא הייתי פוטר את ות"ת.

שלמה מולה: אני הייתי מבקש מנציגת ות"ת להעביר את המסר שתקיימו דיון אצלכם בוות"ת, יחד עם האוניברסיטאות, לבוא ולהגיד כל אוניברסיטה שרוצה לשפר או אני אומר לכם, זה בושה וכלימה במדינה שלי, אם סטודנט שלומד באוניברסיטה, הוא צריך לקבל תלוש כדי שיהיה לו מה לאכול.

שלמה מולה: זה באמת, אני אומר לכם, זה אפילו מעצבן אותי ומרתיח אותי.

שלמה מולה: אבל אם זה המצב, יש סטודנטים כאלה שאם המטרה שלנו שאותם הילדים של הסטודנטים האלו, שלא יהיו ילדי רווחה בעוד 30 שנה, כדאי מאוד שוות"ת ועוד גופים נוספים, אתם, ואני אומר לך, הנה, גם אני, גם מיכאלי, שהוא באמת מגויס כמו יושבת-הראש בנושא של קליטת עולי אתיופיה, נהיה הפה שלכם בוועדה בשדולה שלנו, לעזור לכם מול האוצר, שאם צריך, שיהיה תקציב ייעודי לעניין הזה, שיכול להיות שלעצור את זה.

שלמה מולה: תשבו ואז אני לא יכול לבוא לאוניברסיטה בטענה למה יש לכם רק מעט סטודנטים.

שלמה מולה: נפתור לכם את בעיית המעטפת, אתם גיבורים, מתגמשים בוועדות הקבלה ואתם נותנים.

שלמה מולה: אני הייתי אפילו מייצר תמריץ, ואוניברסיטה שנותנת להתקבל ליוצאי אתיופיה לפקולטות יוקרתיות, יכול להיות שצריך ללכת על אפשרות של לתת להם קצת יותר תקציבים.

שלמה מולה: זאת אומרת, לייצר תמריץ לאוניברסיטאות, מעטפת, אמרתי, המעטפת.

שלמה מולה: לא ביקשתי פרס.

שלמה מולה: אני לא אמרתי פרס לאוניברסיטה, אני רק אמרתי, המטרה צריכה להיות שהסטודנטים יגיעו לפקולטות איכותיות.

שלמה מולה: יש לזה השלכות חברתיות.

שלמה מולה: אני בעד גם לטפח מצוינים, זה לא בושה, אפילו זה חובה ולכן כך החברה בנויה, כך צריך לעשות.

שלמה מולה: משפט אחרון לגבי המרכז הפסיכומטרי.

שלמה מולה: שמעתם אותנו.

שלמה מולה: אני לא חושב שזו פעם ראשונה שאתם שומעים.

שלמה מולה: תחשבו.

שלמה מולה: אתה יודע מה?

שלמה מולה: לא מחייב אותך להודיע שאתם, אבל תחשבו, באמת, בצורה אולי מעבר לטקסט, מעבר לקופסה.

שלמה מולה: תגידו – אנחנו לוקחים את האתגר מה עושים.

אברהם נגוסה: צריך לקדם את הביטול של פסיכומטריה לעולי אתיופיה.

אברהם נגוסה: לא צריך לתת עוד 30 שנה.

שלמה מולה: עופר, אני מציע לכם, מה שדוד אמר, אם יש סטודנטים שבאופן פרטני רוצים ללמוד למכינה או לפסיכומטרי, תפתחו את השערים, את הדלתות שלכם, תאפשרו לאותם אינדיווידואלים, אם זה בת שירות לאומי, או בן-אדם שנמצא במקום אחר, איך שהוא רוצה לעשות את זה, אל תתנו את הסיוע שהמדינה מייעדת רק במסלול של מכינות בלבד ויש הרבה מאוד מכללות, אני חושב שזה ראוי לציון הרבה מאוד מכינות, באמת מכללות, אם זה ספיר, אם זה מכללת אשקלון, מכללת אריאל.

שלמה מולה: תדעו לכם שבמכללת אריאל לומדים אפילו בפקולטות מאוד ייחודיות ולצד הביקורת שיש לנו עם האוניברסיטאות ויש מכללות שראויות לשבח על מה שהם עושים עם עולי אתיופיה.

שלמה מולה: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה.

אברהם מיכאלי: אני אציין את פרופ' שוש ארד, היא באמת מהמובילות במכללת רופין בתחום הזה.

אברהם מיכאלי: אנחנו ביקרנו אצלם כוועדה כמה פעמים, היא עושה שם עבודה נפלאה גם.

ליה שמטוב: אנחנו חייבים לסיים.

ליה שמטוב: קודם כל, אילנית, איפה את עושה את ההתמחות?

אילנית ביטאו: אני אשמח לדבר על זה אחרי זה, אבל אני חייבת ממש, לפני שמסתיימת ישיבת הוועדה, רק להכניס נקודה נוספת שתיקחו אותה בשיקול שלכם בעתיד.

אילנית ביטאו: שכחתי באמת לציין ששתינו חברות באיגוד הסטודנטים יוצאי אתיופיה, שזה איגוד שהוקם כיוזמה של סטודנטים יוצאי אתיופיה.

אילנית ביטאו: חברים באיגוד וחברי הנהלה עשרה חברים בהנהלה, שאנחנו נותנים שירות לכ- 800 סטודנטים.

אילנית ביטאו: המטרה של האיגוד היא באמת לתת את התמיכה, את האוזן הקשבת, את החיזוק הזה שכל סטודנט אתיופי היום צריך, לא משנה איפה הוא לומד, כדי לסיים את התואר בהצלחה, שמבחינת החזון שלנו זה גם להוביל לדוקטורטים ומרצים באוניברסיטה וככה לקחת את האקדמיה באמת צעד רחוק יותר.

אילנית ביטאו: אבל זה בעתיד.

אילנית ביטאו: מה שחשוב לי, שתכירו היום שקיים בשטח, זה שאנחנו מקבלים הרבה הרבה מאוד פניות של כאלה שהשתחררו מהצבא, רוצים ללכת ללמוד, לא מוצאים את עצמם, אבודים.

אילנית ביטאו: פרק הזמן הזה של משחרור מהצבא עד האקדמיה הוא פרק זמן שחברים קרובים שלי, לוקח להם ארבע וחמש שנים להגיע בסוף לדלתות האוניברסיטה ואחרי זה הן נסגרות להם, שזה משהו שחייבים, שמישהו מהגופים פה, ייקח את זה על עצמו.

אילנית ביטאו: חייבים שיהיה גורם שחייל משוחרר יוכל לפנות אליו ולקבל אחד, שתיים, שלוש, גורם שמותאם ומכיר את הצרכים של הקהילה האתיופית.

אילנית ביטאו: אנחנו מגיעים למצב שאיגוד סטודנטים של עשרה חברים מתנדבים, צריכים לתת מענה לכל-כך הרבה אנשים, שרוצים אבל אבודים, שאין להם את מי לשאול בבית, אין להם אחים שסיימו באקדמיה, אין להם מענה.

אילנית ביטאו: אז הייעוץ וההכוונה זה משהו שכל אחד מהגופים פה חייב לקחת את זה על עצמו ואנחנו כאיגוד הסטודנטים, מכונים לתת את השירות לכל ארגון כזה שיקום.

עופר אופן: אז אני לוקח על עצמי את המשימה, לא כדי לעשות את זה, כי את זה אנחנו כבר עושים מזמן, אלא כדי ליידע שכולם ידעו.

שלמה מולה: עופר, לא צריך לענות בציניות.

אילנית ביטאו: אנחנו מקבלים פניות.

עופר אופן: השירות קיים, רק צריך ליידע ולספר לכולם שהוא קיים.

אילנית ביטאו: זה בדיוק העניין, שהוא לא מספיק מפורסם.

דוד מהרט: אבל אתם לא מטפלים במכינות.

דוד מהרט: בצבא חלק מהמסלול הגדול שלו נכון לעכשיו הוא דרך המכינות ושם צריך תיווך בין מישהו שמתאים לו מכינה או מתאים לתואר ראשון.

ליה שמטוב: אנחנו מסיימים, רבותיי.

ליה שמטוב: רק לא שמענו איפה אילנית עושה את ההתמחות.

ליה שמטוב: אין ספק, רבותיי, שיוצאי אתיופיה הם מוכשרים ויש להם פוטנציאל ויכולות נהדרות ולי היום, אחרי ששמעתי, ברור לי עכשיו יותר מתמיד, שמערכת ההשכלה הגבוהה בישראל, חייבת לעבור מהפיכה בכל הגישה ליוצאי העדה האתיופית ולכן הוועדה מבקשת מראשי האוניברסיטאות, יחד עם גורמי המקצוע השונים, להקים צוות חשיבה ברוח הדברים שנאמרו פה בוועדה, אשר ייבחן את הנושא ויגבש רעיונות לשילוב יוצאי העדה במסגרות ההשכלה הגבוהה.

ליה שמטוב: אני מסיימת את התפקיד שלי ב- 1 בנובמבר, אבל בכל-זאת אני אבחן את הקמת ועדת המשנה לעניין הזה, ומוכנה לעמוד בראש הוועדה.

ליה שמטוב: תודה רבה.

ליה שמטוב: הישיבה נעולה.