ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 275, 2010-08-29 12:15

זבולון אורלב: אם אפשר שתשלים את הדיווח מהפעם הקודמת בשני נושאים: אחד – השלמת פער המאבטחים במוסדות החינוך, בדגש על ירושלים ודגש על מודיעין, כפי שדיווחת בפעם הקודמת והסוגיה השנייה, מייד תכף נדבר על המצלמות.

מאיר בן ישי: איזה שהוא פער בעיר מודיעין, בעקבות משבר עם חברת האבטחה והבעיות נפתרו.

זבולון אורלב: בירושלים, צומצם הפער?

מאיר בן ישי: בירושלים אנחנו נדע בתחילת השנה, ממש, אם הפער צומצם.

זבולון אורלב: אין תמונת מצב?

זבולון אורלב: שלושה ימים לפני פתיחת שנת לימודים, אין לנו תמונת מצב מה קורה בירושלים?

קריאה: יש 15 מאבטחים.

מאיר בן ישי: זה עולה ויורד, זה לא רק עניין שיש מאבטחים, זה עניין אם עברו את כל ההכשרות בזמן וכו'.

מאיר בן ישי: אני מניח שהפער יהיה הרבה יותר קטן משנה שעברה, וזה מה שחשוב.

זבולון אורלב: עכשיו נעבור למצלמות.

זבולון אורלב: אז קודם כל, יש לי תרעומת שאולי תפתור לי אותה, תנ"צ בן ישי.

זבולון אורלב: סיימנו את הישיבה ביום ראשון כעת חיה לפני שבועיים, ובעודי יושב באולפן של ערוץ הכנסת עם אתי בנימין, אומר לנו המנחה, חיים זיסוביץ', ומבקש, לפני השידור הוא אמר לכם – שתדעו, אני גם אשאל אתכם על עניין המצלמות.

זבולון אורלב: תהיתי מה קרה עם עניין המצלמות, ואז נמסר לנו ששעה קודם לכן, משהו כמו בשעה אחת, המשטרה פרסמה הודעה שהיא הולכת לקיים פרויקט של מצלמות בתוך מוסדות החינוך.

זבולון אורלב: לא הבנו, מתוך הידיעה, במה מדובר.

זבולון אורלב: מיהרתי, הואיל ונשארו לנו שתיים-שלוש דקות לשידור, הופתעתי, כיוון שאמרתי לעצמי – אני לא מבין, תת-ניצב בן ישי ישב אתנו בישיבה מאוד מאוד ארוכה, אמנם שחררנו אותו קודם לחופשה השנתית, ולא יכול להיות שיש נושא כל-כך חשוב שקשור למוסדות החינוך והוא לא דיווח לוועדה.

זבולון אורלב: אז צלצלתי למנכ"ל משרד החינוך, שישב אצל שר החינוך ושאלתי את המנכ"ל – אתה יודע משהו על המצלמות?

זבולון אורלב: הולכים לשאול אותנו כאן, אנחנו לא יודעים מה להגיד בעניין הזה.

זבולון אורלב: אמר לי המנכ"ל – לא, אני לא יודע על מה מדובר.

זבולון אורלב: ולא רק זה, גם השר ישב מולו וגם השר לא ידע.

זבולון אורלב: יתר על כן, גם אמר לי השר שהוא צלצל לשר לביטחון פנים, וגם הוא לא ידע שום דבר.

זבולון אורלב: אז קודם כל, יש לי תרעומת.

זבולון אורלב: אולי תסביר לנו מה קרה כאן, איך התקבלה ההחלטה הזאת ומה קרה שרק ביום ראשון לפני שבועיים עוד לא ידענו כלום ואתה נמצא פה ולא מדווח, אלא אם כן גם אתה לא ידעת כלום.

מאיר בן ישי: אני מוביל את עבודת המטה בנושא המצלמות, אפרופו ידיעה או לא ידיעה.

מאיר בן ישי: אני מביא לוועדה דברים מוגמרים, לא דברים שהם בתהליך, חשיבה בכלל, שהוא עוד לא הגיע לכלל מימוש.

זבולון אורלב: אז למה פורסמה הידיעה על-ידי המשטרה?

מאיר בן ישי: את זה צריך לשאול את הדובר, אבל אני אענה, אני נציג המשטרה כאן.

מאיר בן ישי: אני אענה, אדוני היושב-ראש, אני אענה.

מאיר בן ישי: שבוע לפני הדיון הקודם התקיימה אצלי ועדת מוסדות חינוך עליונה, כפי שאני מחויב  על-פי החוק.

מאיר בן ישי: בוועדת מוסדות חינוך עליונה, יושבים כל הנציגים, גם של ההורים, גם של המורים, גם שלטון מקומי, כל מי שיש לו יד ורגל.

מאיר בן ישי: ושם, בוועדה, אנחנו יורדים להרבה יותר פרטים מאשר בוועדה המכובדת הזאת, כולל מגמות, כולל כיוונים, שמייד אני אפרט עם המצלמות, ושם עדכנתי בדיוק מה הסטאטוס של עבודת המטה עם המצלמות.

מאיר בן ישי: הדוברות של משטרת ישראל, אחרי ועדת מוסדות החינוך, בלי שום קשר לדיון פה, ממש בלי שום קשר, הוציאה ידיעה לתקשורת שעיקרה סיכומי הדיונים או סיכומי הנושאים העיקריים שהיו בוועדת מוסדות החינוך העליונה.

זבולון אורלב: הופיעה ההודעה בלי ידיעתך?

מאיר בן ישי: בידיעתי, כן, בידיעתי.

זבולון אורלב: ידעת שעומדת לצאת הודעה?

מאיר בן ישי: על העיתוי בדיוק, יחסית לדיון שהיה פה, אני ממש לא ידעתי.

זבולון אורלב: עכשיו אפשר לגופו?

זבולון אורלב: מותר לי להביע מחאה בשם הוועדה.

מאיר בן ישי: לא היתה כוונה, חלילה, למנוע איזה שהוא מידע מהוועדה.

מאיר בן ישי: יש לי עוד הרבה מחשבות בראש.

זבולון אורלב: אני שואל את המנכ"ל, המנכ"ל לא יודע, אני שואל את השר, השר לא יודע, אבל מר מור מתראיין גם כן בתקשורת.

זבולון אורלב: אני רוצה לצאת מתוך נקודת הנחה, שאין פה ניסיון להסתיר מהכנסת או לפגוע בכנסת, אבל תבינו גם אתם, שהוועדה, זה דבר מוזר.

זבולון אורלב: אתה יושב פה, אתה מוביל ועדה, וממש עם יציאתך, מתפרסמת ידיעה של המשטרה ולאחר מכן מתראיין מנהל אגף הביטחון במשרד החינוך.

זבולון אורלב: אני מקבל אינפורמציה מהשר והמנכ"ל שהם לא יודעים וכפי שאמרתי לך, השר אמר שהוא דיבר גם עם השר לביטחון פנים וגם הוא לא ידע מכלום.

זבולון אורלב: זה דבר קצת שהוא מוזר.

מאיר בן ישי: אני מנחה במדינת ישראל על הצבה של אלפי מצלמות והשר לביטחון פנים לא יודע?

זבולון אורלב: כן, כך אמר לי שר החינוך.

זבולון אורלב: כך אמר לי שר החינוך, מה אני יכול לעשות?

זבולון אורלב: מציבים כבר אלפי מצלמות?

זבולון אורלב: המנכ"ל, אני דיווחתי נכון לגבי השיחה בינינו?

שמשון שושני: מושלם.

זבולון אורלב: תדע לפחות שמנהל אגף הביטחון מתראיין ברדיו על דבר שאתה אומר לי שאתה לא יודע.

זבולון אורלב: מר בן ישי, גמרנו את הנושא הזה ואני מקווה שכל אחד יפיק את הלקחים שלו, לגבי החובות של הרשות המבצעת כלפי הוויכוחים בוועדת הכנסת.

מאיר בן ישי: אני מרגיש נזוף עכשיו.

זבולון אורלב: כן.

זבולון אורלב: אני חושב שיש מקום.

זבולון אורלב: אני לא אומר נזיפה, אבל לפחות הערה, שתרגיש איך אנחנו עומדים במצב שבו גם מנכ"ל, גם שר, גם יושב-ראש ועדת חינוך, מבחינתי גם השר לביטחון פנים, מתנהל דבר שאני רואה בו דבר מאוד מאוד עקרוני, דבר מאוד יסודי, אני לא מדבר במה שקשור בעיני הסנגוריה הציבורית שאני מקווה שנמצאת פה.

זבולון אורלב: אני מדבר כרגע במשקפיים של מחנך, במשקפיים של חינוך.

זבולון אורלב: אני מנהל בית-ספר ואני רוצה לדעת אם בבית-הספר שלי יהיו מצלמות או לא, אני רואה בזה דבר מאוד עקרוני, מאוד יסודי.

זבולון אורלב: מתנהל איזה שהוא דבר מתחת לאף שלנו, אנחנו לא יודעים שום דבר, ועל-פי הדיווחים הוא כבר הולך להתקיים, פרויקט ניסויי ב- 12     בתי-ספר, כבר ב- 1 בספטמבר, ולפי הערת שוליים, כבר מוצבות אלפי מצלמות.

זבולון אורלב: אז אפשר לקבל עכשיו דיווח מה הולך להיות או מה הכוונה?

מאיר בן ישי: אל"ף, תודה על ההזדמנות שאפשר לעשות רגע סדר עם העניין הזה.

זבולון אורלב: בבקשה.

מאיר בן ישי: כשאנחנו מדברים על אבטחה במובן הכללי של המילה, יש שלושה מרכיבים.

מאיר בן ישי: יש את האבטחה הפיסית והחמושה, שזה המאבטח עצמו, תלוי מי המאבטח, מה רמות ההכשרה שלו ומה נדרש ממנו.

מאיר בן ישי: הנושא השני נקרא מיגון, והנושא השלישי נקרא טכנולוגיה.

מאיר בן ישי: אלה שלושת המרכיבים העיקריים באבטחה.

מאיר בן ישי: וכשאני, כראש חטיבת אבטחה, מנחה את כל הגופים במדינת ישראל, וזה הרבה מאוד גופים, אנחנו מנחים על שלושת התחומים האלה.

מאיר בן ישי: בגלל זה יש לי גם גוף שלם בחטיבה, מדור טכנולוגיה ומיגון, שזה האחריות שלו.

מאיר בן ישי: כשאני מנחה היום מעברים, נמלים, שדות תעופה בהיקף, משרדי ממשלה, תשתיות של כל התשתיות של המדינה, אני מנחה בשלושת התחומים האלה – על המאבטחים, על המיגון של התשתית ועל הטכנולוגיה.

מאיר בן ישי: כשאני מנחה קניונים או עסקים, לצורך העניין, בתי-מלון, בנקים, דואר, ברינקס, אנחנו מאשרים את רכבי הברינקס, אנחנו מאשרים את המצלמות מכל הסוגים, אנחנו מאשרים את כל הטכנולוגיות בבנקים ובדואר.

מאיר בן ישי: זאת אומרת, הנושא הוא רחב.

מאיר בן ישי: משם, בוא נגיע, ברשותך, למוסדות החינוך.

מאיר בן ישי: אנחנו היום, מתוקף האחריות שלנו כמשטרת ישראל על מוסדות חינוך, מנחים בעיקר, והדיונים הם בעיקר על המאבטחים, כמה מאבטחים יש או אין.

מאיר בן ישי: אבל צריך להשלים את החבילה.

מאיר בן ישי: החבילה המושלמת היא – יש מערך מיגון לבית-הספר, שהרשות מחויבת ועל זה אנחנו מפקחים: גדר, שער, זמזם כזה מצוקה, בגני הילדים, בבתי-ספר, כאלה ואחרים.

מאיר בן ישי: המרכיב השלישי בבתי-הספר, שאני רואה אותו כמרכיב משלים, מעולם לא דנו בו, בעיקר בגלל פערי תקציבים.

מאיר בן ישי: חשוב לי לומר – יש היום ב- 536 בתי-ספר, במעל 500 בתי-ספר, עם מצלמות בבתי-הספר.

מאיר בן ישי: ביום חמישי האחרון ביקרתי עם הסמפכ"ל אצל ראש העיר נס-ציונה, עם כל מערך 400 המצלמות הפרושות בעיר ובבתי-הספר.

מאיר בן ישי: יש בתי-ספר, מאות בתי-ספר, עם מערך מצלמות מלא, פרוש, ביוזמה של הרשות בכלל, אפילו לא באישור המשטרה.

מאיר בן ישי: אני, אישית, מברך על כך.

מאיר בן ישי: כשאנחנו מדברים על מצלמות בבתי-ספר, גם בעניין הזה, אני מבקש להסביר.

מאיר בן ישי: כשאני אומר להציב מצלמות, כנגד מה?

מאיר בן ישי: מייד – מצלמות נותן מענה לצורך מסוים.

מאיר בן ישי: אנחנו לא מציבים מצלמות, לפחות בהנחיה המשטרתית, לא במסדרונות ולא בכיתות ולא במקומות שיש בהם צנעת פרט.

מאיר בן ישי: הצבת המצלמות שלנו, של המשטרה, בהנחיה, ומייד אני אעדכן על בתי-הספר הספציפיים שדיברת עליהם, היא בעיקר על הסביבה, על הגדר, הצד החיצוני של הגדר והחצרות הגדולים.

מאיר בן ישי: היות ויש היום מאות בתי-ספר, אם לא אלפי בתי-ספר, גדולים מאוד, עם היקף תלמידים גדולים, בטריטוריה גדולה מאוד, ומאבטח אחד או שניים בבית-ספר, לא יודע לתת מענה על כניסה של לא מורשים בפריפריה.

מאיר בן ישי: הוא לא יודע לתת מענה.

מאיר בן ישי: אז הוא עושה סיור פעם בשעה או פעם בשעתיים, זה לא יודע לתת מענה ולכן, כשאני מציב מצלמות בצד החיצוני של בית-הספר או לא משנה איפה, שנותן לי כיסוי למאבטח ונותן כיסוי טוב יותר על שמירת ואבטחת בית-הספר, זה הרצוי.

מאיר בן ישי: זה הרציונאל.

מאיר בן ישי: אני לא מנחה כרגע על מצלמות כנגד אלימות, זה לא תחום האחריות הישיר שלי      בבית-הספר, זה תחום האחריות הכולל של המשטרה, אבל לא הישיר בבית-הספר, בשביל זה יש סגל פדגוגי ויש שם מומחים לעניין.

מאיר בן ישי: אנחנו לא מנחים על מצלמות בתוך בית-הספר, לא במסדרונות, לא בצנעת הפרט ולא בשום דבר אחר.

מאיר בן ישי: בנוסף, אני מטעם משטרת ישראל, ואני מציג את זה השבוע לסמפכ"ל, אחראי על כל פריסת המצלמות בעיר ללא אלימות, על התפישה המבצעית.

מאיר בן ישי: אני אחראי על העניין הזה, כך שיש לי ראייה כוללת ואני אומר, במסגרת התפקיד שלי כראש חטיבת אבטחה, אני מנחה על הצבה של אלפי מצלמות בכל הגופים, גם בפנים, גם בחוץ, גם בביטוח לאומי, גם בקניונים, גם בכל המקומות.

מאיר בן ישי: אני מזכיר שבעסקים, החוק בעסקים מדבר על שמירה של שלום הציבור, מניעת מעשה שוד והתפרצות.

מאיר בן ישי: כי עכשיו זה מאפשר לי לשים מצלמות גם במקומות נוספים, שהם לא רק לפח"ע.

מאיר בן ישי: עניינית, מתוך הכלל שאמרתי כרגע, לבית-הספר.

מאיר בן ישי: בחשיבה מסודרת, תוך כדי עבודת מטה, בינינו ובין בטח משרד החינוך ומשרד הפנים ומרכז השלטון המקומי, אמרנו שהגיע הזמן שנתחיל להפנות ולחשוב גם על מצלמות בבתי-הספר, שיסייעו למאבטח לבצע את תפקידו בצורה טובה, היות והיו לנו אין ספור מקרים בשנים האחרונות, של כניסת לא מורשים, שלא דרך השער.

מאיר בן ישי: קפצו מעל הגדר וכו'.

זבולון אורלב: זה אמרת.

זבולון אורלב: מבחינתכם, המצלמות זה על הגדרות, למנוע כניסה של כל מיני גורמים.

מאיר בן ישי: יש כמה מעגלים.

מאיר בן ישי: הרעיון המרכזי אומר שאנחנו רוצים להציב מצלמות.

מאיר בן ישי: כדי להציב מצלמות, צריך כסף.

מאיר בן ישי: המקור התקציבי שסוכם, בעבודת מטה שעוד לא עברה את כל המנהלים, מדובר בשקל שהמשטרה שמה, מתקציבה, שקל שמשרד החינוך, ואני יודע שהיה דיון עקרוני אצל מנכ"ל משרד החינוך, אבל לא הייתי נוכח שם, שקל משרד הפנים ושקל הרשות.

מאיר בן ישי: זאת אומרת, אנחנו מתחלקים במצלמות בארבעה גופים שציינתי – משטרה, משרד החינוך, משרד הפנים והרשות המקומית, שבתוכה אנחנו.

מאיר בן ישי: ישבנו במספר דיונים, קבענו 12 בתי-ספר שאפילו משרד החינוך קבע אותם, בכל מיני גזרות, בכל מיני גדלים.

זבולון אורלב: עם מצלמות על הגדרות?

מאיר בן ישי: המצלמות לא על הגדרות, המצלמות רואות את הגדרות ואת הסביבה הקרובה.

זבולון אורלב: רואות את הגדרות.

מאיר בן ישי: זה הרעיון.

זבולון אורלב: והמטרה היא מטרה של אבטחה.

זבולון אורלב: מילוי תפקיד המאבטח?

מאיר בן ישי: חד וחלק.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: נציג התלמידים שיושב כבר משמונה וחצי בבוקר, מקריית מוצקין.

זבולון אורלב: אשר אלון.

אלון: צהריים טובים.

אלון: אדוני תת הניצב, דיברת על מאות בתי-ספר.

זבולון אורלב: בבית-הספר שלך יש מצלמות על הגדרות?

אלון: לא רק על הגדרות, גם בתוך בית-הספר, וזה האבסורד.

אלון: כשדיברת על מאות בתי-ספר עם מצלמות, במתכונת הנוכחית, לפי מה שאני יודע, לא רק מבית-הספר שלי, זה גם נכנס לתוך    בתי-הספר, המצלמות בעצם סורקות את המסדרון.

אלון: בכיתות כמובן שלא, אבל במסדרונות.

אלון: לפי מה שאתה דיברת, זה יהיה רק מחוץ לבתי-הספר ויעזור לאבטחה, דבר שאנחנו די מברכים, זה באמת יעזור.

מאיר בן ישי: תעשה הבחנה בין מה אני כמשטרה מנחה, למה האינטרס של מנהל בית-הספר.

מאיר בן ישי: זה אינטרסים שונים, לצרכים שונים.

מאיר בן ישי: הצורך של מנהל בית-הספר, זה לדעת בכל רגע נתון, אני מדבר בשמו, למרות שאני לא מכיר, לדעת מה קורה גם במסדרונות, בעיקר אלימות, תגרות וכו'.

מאיר בן ישי: אני מסתכל בהיבט אחר, לכן ההנחיה שלנו, כשתהיה, כשתהיה, וזה לא יקרה ב- 1 לספטמבר, אדוני יושב-ראש הוועדה, אני לא יודע מאיפה התאריך הזה.

מאיר בן ישי: כשתהיה, היא רק למרחב החיצוני.

אלון: אז גם ב- 12 בתי-הספר שיש את הפיילוט, זה יהיה רק בחוץ?

זבולון אורלב: הפיילוט הוא על מה שעכשיו דיבר בן ישי לוועדה.

זבולון אורלב: אני מקווה שכשאני אצא, אני לא אשמע הודעה אחרת של המשטרה.

זבולון אורלב: אם כי יש פה עכשיו תעלומה.

זבולון אורלב: נכנסו 536 מוסדות חינוך שיש בהם מצלמות.

מאיר בן ישי: זו תעלומה למי?

מאיר בן ישי: בתי-הספר יודעים והרשויות יודעות.

זבולון אורלב: זו תעלומה לוועדה.

מאיר בן ישי: יכול להיות.

זבולון אורלב: מי יזם, מכוח מה, אני לא יודע.

מאיר בן ישי: הרשות.

אילן גילאון: זה המצב שהוא יודע, אבל יש עוד.

אילן גילאון: אבל אין מצב שנכנס כזה מספר של בתי-ספר ומשרד החינוך לא יודע מזה?

זבולון אורלב: אני סיפרתי על השיחה שהיתה לי עם המנכ"ל, שאלתי את המנכ"ל אם דיווחתי נכון, הוא אמר מדויק.

אילן גילאון: המנכ"ל לא מעודכן לגבי משרדו.

שמשון שושני: דובר על הודעה ספציפית של המשטרה.

שמשון שושני: זה שיש מצלמות בבתי-ספר, אנחנו יודעים.

שמשון שושני: במסגרת עיר ללא אלימות.

זבולון אורלב: אני אשמור על רשות הדיבור שלך, ידידי הצעיר, אשר אלון, תדבר.

אלון: רק עוד שתי נקודות קטנות.

זבולון אורלב: באיזה בית-ספר, אגב, אתה לומד?

אלון: אורט מוצקין בקרית מוצקין.

אלון: זה לא בית-ספר דתי.

זבולון אורלב: בסדר גמור, אתה לא צריך להתנצל.

זבולון אורלב: יש תלמידים דתיים בבתי-ספר ממלכתיים ויש תלמידים מסורתיים בבתי-ספר דתיים.

אלון: דיברת על שכינסתם ועדת מוסדות חינוך.

אלון: לפי מה שאני יודע, מועצת התלמידים והנוער הארצית לפני מספר שנים חתמה על אמנה עם המשטרה, לגבי שיתוף פעולה עם נושאים כאלה, אם הזכרת שהיו שם ארגוני הורים ומורים, ציפינו שיהיו גם נציגים של מועצת התלמידים והנוער הארצית, אבל זה כבר לפעם הבאה.

אלון: דבר אחרון – אנחנו חושבים, וזה גם תפקיד הוועדה, יותר מהמשטרה, שזה לא יסתכם רק בהצבת המצלמות, גם דיברתי על זה עם יועץ השר.

אלון: כמובן חייב להתלוות לזה תהליך חינוכי כי המצלמות, אם הזכרת את המנהלים, ככה שהשר יטפח להם על השכם ויגיד להם כל הכבוד,    בית-הספר נקי מאלימות, זו לא המטרה.

אלון: אני חושב שהוועדה והשר, כמובן גם אנחנו, נחשוב איך אפשר להוסיף עוד תכנים חינוכיים למיגור האלימות.

זבולון אורלב: אני מתוך כבוד לך נתתי לך רשות דיבור לפני שנתתי לעצמי.

אלון: תודה רבה.

זבולון אורלב: אני רוצה לומר את דעתי.

זבולון אורלב: כל מה שקשור בייעול האבטחה, בהרחבת האבטחה של מוסדות חינוך מפני גורמים עוינים כאלה ואחרים, מכל מיני סיבות, פח"ע ואלימות, כדי שבית-הספר יהיה מקום מוגן, אני לא רואה שום סיבה להתנגד שלעזרת המאבטח יהיו מצלמות אבטחה שידווחו לו מה קורה מסביב לבית-הספר והאם יש מישהו, גורמים עוינים, כאלו ואחרים, שרוצים להיכנס לבית-הספר, אני לא רואה שום סיבה להתנגד, אני אפילו מברך על זה, זה בסדר גמור.

זבולון אורלב: כולנו רוצים להיות מוגנים.

זבולון אורלב: רק אני חושב שזה פסול מן היסוד, מבחינה חינוכית, שהמצלמה הופכת להיות אחד מהכלים החינוכיים בתוך בית-הספר.

זבולון אורלב: בתוך בית-הספר, כוונתי גם מה שנעשה בתוך החצר ומה שנעשה בתוך המסדרונות, על אחת כמה וכמה, מה שנעשה בתוך הכיתות או אני לא יודע מה במקומות אחרים.

זבולון אורלב: אני לא יודע אם המנהל יציב גם בחדר המורים, למה לא?

זבולון אורלב: למה צריכים רק לראות את התלמידים, מה הם עושים.

זבולון אורלב: החצר של התלמידים זה חצר בית-הספר והחצר של המורים זה חדר המורים, מה ההבדל ביניהם?

זבולון אורלב: ואנחנו יכולים להגיע לאבסורדים.

זבולון אורלב: אני חושב שלמנהל ולצוות החינוכי יש מספיק כלים חינוכיים והם לא צריכים להשתמש בקביים פסולים.

זבולון אורלב: אני רואה בזה ממש גישה חינוכית פסולה שבית-הספר ינהל את המערכת החינוכית שלו, כולל צמצום האלימות, בעזרת מצלמות.

זבולון אורלב: אם יש ונדליזם בבית-הספר, אני מניח שהוונדליזם הזה לא נעשה בשעות הלימודים אלא לאחר שעות הלימודים ואז אפשר, יש מצלמות אבטחה, כמו שאמרנו, מסביב לבית-הספר ואפשר לראות מי נכנס, מי יצא, אין שום צורך להשתמש במצלמות לצורך הניהול החינוכי.

זבולון אורלב: כל מה שקשור לאבטחתי – זה בסדר גמור.

זבולון אורלב: אני חושב, ואני מניח שאם יש למשרד החינוך כוונות לאפשר כאלה דברים, מן הראוי שיתקיים דיון ציבורי, דיון חינוכי, אולי גם המכללות להכשרת מורים יפתחו קורס של חינוך באמצעות מצלמות.

זבולון אורלב: שידעו גם איך להפעיל את המצלמה, אולי כל מורה ילך עם המכשיר הנייד שלו, ויהיה מחובר למצלמות ויוכל, כמו שיש היום הרבה משפחות שיש להן, מחוברים, יש להם הורים זקנים ששם עובדים זרים, או עובדים לא זרים, הם רוצים לדעת ולהיות בטוחים שלא מכים את הזקנים, אז היום כבר יש שמציבים מצלמה בבית, ואתה כל רגע במכשיר טלפון שלך, יכול לראות, להתחבר למצלמה ולראות.

זבולון אורלב: אז אולי המחנכים עכשיו גם כן ילכו עם מצלמות ויוכלו כל הזמן לעקוב אחרי התלמידים, לראות בדיוק מה הם עושים.

זבולון אורלב: זה דבר, לדעתי, מבחינה חינוכית, פסול מן היסוד ואני אומר אוי לאותו מוסד חינוכי, אוי לאותו מוסד חינוכי, שכולל את המצלמה כחלק מהכלים החינוכיים שלו ואני לא הייתי רוצה שילדיי ילמדו באותו בית-ספר, כי לפי דעתי, המחנכים האלה מחטיאים מאוד את המטרה.

זבולון אורלב: אני אומר את זה גם מניסיון של שר רווחה במוסדות נעולים לנוער עבריין.

זבולון אורלב: אז גם שם יש כללים מאוד מאוד נוקשים, איפה עומדת המצלמה ואיפה לא עומדת המצלמה.

זבולון אורלב: אינני יודע מה נעשה בבתי-הסוהר.

זבולון אורלב: אבל אני חושב שבית-הספר, הכללים שצריכים לפעול בו, הם כללים חינוכיים, כלים חינוכיים, שכוללים הרבה מאוד אמצעים ויש למשרד החינוך מגוון רחב מאוד, עשיר מאוד, של כלים חינוכיים לטפל באלימות, לצמצם אלימות, לצמצם ונדליזם, לטפל בכל התופעות המכוערות מחוץ למצלמות.

זבולון אורלב: המצלמות מובילות אותנו לדעתי, למחוזות ממש פסולים מן היסוד.

זבולון אורלב: אני קיבלתי מכתב מהסנגוריה הציבורית, נקודת המבט שלי היא שונה לחלוטין מהסנגוריה הציבורית, והם פירטו בפניי כאן פירוט ארוך.

זבולון אורלב: כתבו לי גיל שפירא וישי שרון ואני מציע לאפשר להם את רשות הדיבור.

יהודית גידלי: אין כאן נציג מהסנגוריה הציבורית.

זבולון אורלב: מישהו מהסנגוריה הציבורית?

קריאה: שלחו מכתב.

זבולון אורלב: אני מקווה שהשר או מישהו לא מנע מהם, הזמנו אותם, נכון?

יהודית גידלי: כן, בהחלט.

זבולון אורלב: והם הודיעו שהם יבואו?

יהודית גידלי: זו היתה התשובה שלהם.

יהודית גידלי: יש לנו את עו"ד פרידברג.

זבולון אורלב: מר פרידברג, יש לך מושג למה הסנגוריה הציבורית לא הופיעה?

זבולון אורלב: אתה נציג משרד המשפטים פה.

יעקב פרידברג: אין לי מושג למה הם לא כאן.

יעקב פרידברג: לא ידוע לי על שום סיבה.

זבולון אורלב: הואיל ואני קיבלתי את הפנייה, הם העבירו לי את הפנייה שלהם ליועץ המשפטי לממשלה, והם העלו מספר שאלות כבדות משקל באשר לשימוש במצלמות המעקב: "בראש ובראשונה נציין בהקשר זה את הפגיעה החמורה בפרטיותם של המצולמים אשר רובם המכריע אינם מעורבים כלל בפעילות עבריינית או פעילות מפרת סדר כלשהי אך למרות זאת יהיו נתונים מעומס למעקב ולתיעוד מתמיד על לא עוול בכפם.

זבולון אורלב: אין ספק שמעקב וצילום מתמשך בהיקף כה נרחב, עולים כדי בילוש או התחקות אחר אדם ועלולים להטרידו ועל כן מהווים פגיעה חמורה בפרטיות.

זבולון אורלב: ראה סעיף 2.1 לחוק הגנת הפרטיות.

זבולון אורלב: לנוכח ההתפתחות הטכנולוגית בעידן הנוכחי והקלות הבלתי נסבלת בה מוצאים חומרים מתועדים את דרכם לערוצים פומביים, דוגמת אתרי שיתוף באינטרנט, למשל, לא ניתן לטעמנו לאפשר הקמת תשתית מעקב צילום כה רחבה וגורפת בלא הסדרה חקיקתית ראויה, הכוללת קביעה של אמות מידה ברורות ואחידות בדבר מיקום ומספר המצלמות, אופן התיעוד, הבטחת המידע, שמירת המידע ומחיקתו, אמצעי שילוט ויידוע, זהות הגורמים הצופים במידע והכשרתם המתאימה, מנגנוני העברת המידע לגוף אחר והטלת סנקציות אפקטיביות בגין שימוש לרעה ואין ספק כי שאלות אלה חלות אף ביתר שאת בהקשר הספציפי של רשות בתי-הספר במצלמות, בייחוד כאשר מביאים בחשבון את הרגישות המיוחדת הנובעת מכך שמדובר באוכלוסייה של קטינים, הנתונה למעשה למרותו של סגל בית-הספר וכן את החששות כאמור מפני זליגת החומרים המתעדים קטינים במצבים מגוונים באמצעות המצלמות בבתי-הספר.

זבולון אורלב: לא למותר להזכיר בהקשר זה את סוגיית תיעודם של קטינים שזכתה לאחרונה להתייחסות מחמירה שנועדה לצמצם דווקא את האפשרות לכך במסגרת חוק הנוער, תיקון מס' 18, שאנוכי אחד היוזמים של החוק הזה, יחד עם חבר הכנסת אורי אריאל והחוק הזה עבר מושב הקודם, במושב הקיץ, בקריאה שנייה ושלישית וצמצם מאוד את האפשרות של התקשורת לצלם קטינים בכל מיני מצבים מביכים, אשר חוקק בעקבות מספר הצעות חוק פרטיות שהגישו חברי הכנסת בנושא".

זבולון אורלב: זה חברי הכנסת, אין להם שמות, אתם מבינים?

זבולון אורלב: הם לא עבדו קשה על זה, זה    כל-כך מרגיז הדברים האלה.

זבולון אורלב: אנשים לא יודעים.

זבולון אורלב: אנחנו שקופים, "חברי הכנסת".

זבולון אורלב: סך הכל רק שניים, סליחה, ואלי אפללו.

זבולון אורלב: שלושה חברי כנסת.

קריאה: נציג הסנגוריה שלח SMS כרגע, שהוא פשוט חולה והוא מתנצל.

יהודית גידלי: זה לא מדויק, כי אחרת היינו מקבלים לפחות את שמו.

זבולון אורלב: שתהיה רפואה שלמה ואני מניח שבסנגוריה הציבורית יש גם ראש ויש גם סגנים ויש גם נציגים, עובדה שעל המכתב הזה חתומים שניים.

זבולון אורלב: אני חושב שהם עשו שגיאה בכך שהם לא באו לכאן.

זבולון אורלב: סליחה, אני מתנצל, שהגישו חברי הכנסת בנושא, ביניהם גם כב' היושב-ראש.

זבולון אורלב: אני מתנצל.

זבולון אורלב: אני מתנצל.

זבולון אורלב: כן, גם.

זבולון אורלב: זה נכון.

זבולון אורלב: "מטעמים אלו, מן הטעמים המפורטים גם בפנייתנו ליועץ המשפטי לממשלה, סבורה הסנגוריה הציבורית כי בשלב זה, כל עוד לא התקיים דיון מקיף וממצה בסוגיה, וכל עוד לא נקבעו אמות מידה ראויות, הוראות אבטחת המידע והסנקציות, אין מקום להפעלת הפרויקט".

זבולון אורלב: אני, כמובן, שותף לדעות האלה, אם כי אמרתי, הסיבות שלי, אני בא ממקום אחר, אבל מצטרף בהחלט גם לסיבות האלה.

זבולון אורלב: ישבה ועדה פנימית כנראה המנכ"לים והשרים, כנראה, לפי המידע כרגע, אני מדבר כרגע על הפרויקט שהציג כרגע מר בן ישי, על אחת כמה וכמה, מה שכבר קיים, זה הכל יוזמות מקומיות, בלי בעצם עבודת מטה מסודרת, מה מותר, מה אסור, איפה מציבים מצלמות, כל השאלות שמעלים כאן, שכנראה גם מחייב הסדרה חוקית.

מאיר בן ישי: כל תהליך קבלת ההחלטות שלנו בנושא המצלמות מתואם עם היועץ המשפטי של המשטרה, שמתואם עם היועץ המשפטי לממשלה.

זבולון אורלב: אז אני מניח שהיועץ המשפטי לממשלה יודע מה להשיב לסנגוריה.

מאיר בן ישי: בעיקר ב-עיר ללא אלימות.

זבולון אורלב: אני מתייחס כרגע למוסדות חינוך, לא ל-עיר ללא אלימות, שזה בטח שר אחר אחראי עליו, שהוא לא נתון לפיקוח הוועדה הזאת.

זבולון אורלב: מר פרידברג, עו"ד פרידברג, נציג משרד המשפטים.

יעקב פרידברג: אני ממחלקת ייעוץ וחקיקה, לא מהסנגוריה הציבורית.

יעקב פרידברג: כל נושא הצבת המצלמות במוסדות חינוך הוא נושא שלנו חדש לגמרי, בדיוק כמו שהוצג על-ידי יושב-ראש הוועדה.

יעקב פרידברג: אצל היועץ המשפטי לממשלה מתקיימים דיונים בנושא עיר ללא אלימות, אני מניח שעכשיו, לאור ההצפה של הנושא הזה, יתייחסו גם לנושא של מוסדות חינוך, אין ספק שיש כאן, כמו שציינו הדוברים מהסנגוריה הציבורית, נגיעה לפרטיות, במיוחד של ילדים, ואנחנו נשמח מאוד שכל הנתונים יובאו בפנינו כדי שנוכל לחוות דעה בצורה אחראית.

זבולון אורלב: ביקשה לילי הלפרין, מנהלת תוכנית אמ"ת, ראשי תיבות של אקלים מפחית תוקפנות.

זבולון אורלב: בבקשה, בקצרה.

לילי הלפרין: אני כתבתי כאן משהו בנוגע למצלמות, בהתייחס לאווירה הציבורית שנוצרה בארץ, להטיל את בעיית האלימות בחברה, להתמקד בה, להטיל אותה על הנוער ועל זה אני יוצאת בהכרזה קשה מאוד.

לילי הלפרין: אני עובדת עם בני נוער ואני רואה איך בעבודה תהליכית איטית ויפה, ויושבים כאן שני מנהלי בתי-ספר שבמקרה אני ראיתי, אין לי שום קשר אליהם, שהפעלנו את התוכנית אצלם בבית-הספר, על-ידי הפעלה של תוכניות אחרות, זה לא רק התוכנית הזו, שאפשר להגיע לנפש הילד שהטוב והרע, מותר ואסור, יבואו ממנו.

לילי הלפרין: הצבת המצלמות אומרת בעצם – אין לכם את היכולת הזו.

לילי הלפרין: המצלמה היא שתגיד מה טוב ומה לא.

לילי הלפרין: יש הרגשה בחברה הישראלית, שאני כאן מתעדת אותה, שיש איזה שעיר לעזאזל.

לילי הלפרין: אנחנו חברה אלימה.

לילי הלפרין: אני רואה את התקשורת, אני רואה את חברי הכנסת לפעמים, את המורים בבית הספר והעיקר, חברים יקרים, אני רואה את ההורים.

לילי הלפרין: ההורים מפמפמים את הילד כנגד הממסד וכנגד מערכות חינוך וכנגד מורים.

לילי הלפרין: אני עובדת עם קבוצות הורים ואני שומעת לפעמים ערב פתיחת הקבוצה אמירות כל-כך קשות כנגד הממסד, כנגד המערכת, כמה חשוב לא לצאת פראייר, ושילד שמתפתח בהדרגתיות, שעדיין כושר השיפוט שלו לא מושלם, יכול לקחת את זה כשחור ולבן וליישם את זה.

לילי הלפרין: אני רואה את העבודה הזו כל הזמן בשטח ואני זועקת – חבר'ה, תרדו מהילדים.

לילי הלפרין: אני כותבת ואני מבקשת שבאמת תתייחסו לזה.

לילי הלפרין: יש הרגשה של השעיר לעזאזל.

לילי הלפרין: הקורבן שלנו, לזרוק את החטאים שלנו על בני הנוער ואחת מהן זה גם ההכרזה על המצלמות.

לילי הלפרין: אני מבקשת לקחת דוגמה אחרת מהמקורות היפים שלנו, את סיפור עגלה ערופה.

לילי הלפרין: אם נמצאה גופה מחוץ לעיר, ראשי העיר הקרובה חייבים לבוא ולקחת אחריות על זה.

לילי הלפרין: מה עשינו שזה הנוער?

לילי הלפרין: אם יש בעיות בחברה הישראלית, איפה אנחנו המחנכים, המבוגרים?

לילי הלפרין: אני מוצאת את עצמי כעוסה נורא.

זבולון אורלב: מה עמדתך בסוגיית המצלמות?

לילי הלפרין: המצלמה מבחינתי, כל מה שאמרת, זה מסכם את עמדתי גם.

לילי הלפרין: אני רק אומרת שזה עוד היבט אחד להכריז באופן לא ישיר – אתם אשמים.

לילי הלפרין: למה אין מצלמות כשיש 49 ילדים שנרצחו בשנים האחרונות על-ידי הוריהם?

לילי הלפרין: מתבקש פה, שאולי נשים מצלמה בכל בית.

לילי הלפרין: איזה מין דבר זה לבוא עם דרישה כזו, ולדעתי גם הדברים לא מאוד ברורים, הם ערטילאיים, כאילו שיהיו רק בחוץ, זה לא יהיה בחוץ, זה ייכנס גם פנימה.

לילי הלפרין: על החוץ – אני מסכימה.

זבולון אורלב: אני רוצה לשמוע מנהל בית-ספר אחד ואת יושבת-ראש הנהגת ההורים הארצית.

זבולון אורלב: נשמע קודם כל את אבי שוורץ, מנהל בית-ספר.

אבי שוורץ: אני מנהל קרית החינוך אורט יובלי אריאל, חלק מרשת אורט.

אבי שוורץ: אני יושב פה ואני מבין את האמוציות.

זבולון אורלב: זה לא אמוציות, זה גישה חינוכית.

זבולון אורלב: וגם הגישה של הסנגוריה, היא לא גישה של אמוציות.

זבולון אורלב: אל תדביק תוויות.

אבי שוורץ: אני לא מדביק תוויות.

זבולון אורלב: אז אל תאמר אמוציות.

זבולון אורלב: אולי אצלך זה אמוציות.

אבי שוורץ: OK.

אבי שוורץ: אבל ככה לפחות זה נשמע, אתה יודע, אדם שומע ומפרשן.

זבולון אורלב: אצלנו אומרים כל הפוסל במומו פוסל.

אבי שוורץ: לא פסלתי, אבל.

אבי שוורץ: אמרתי שאני מביע אמוציות.

אבי שוורץ: אני חושב שאנחנו קצת שוכחים כמה דברים ויש המון דברים נכונים במה שאמר כבודו ובהחלט במה שאמרה הסנגוריה.

אבי שוורץ: צריך למסד את נושא המצלמות בוודאי, צריך לוודא שיש כללים ויש קווים ירוקים ואדומים.

אבי שוורץ: אבל אי-אפשר לנטרל את העובדה שאנחנו נמצאים במקום של זמן ודור משתנה, ואנחנו נמצאים במקומות אחרים היום, והמצלמה היא לא כלי מעניש והיא לא כלי מחנך, היא פשוט כלי נוסף, כמו המחשב, שגם הוא, אפשר לפסול אותו, הרי גם המחשב היה יכול לשמש ככלי לאנדרלמוסיה מלאה בידי התלמידים.

אבי שוורץ: אגב, המחשבים באים היום עם מצלמות, גם אצל התלמידים.

אבי שוורץ: המצלמה היום, כפי שהיא נמצאת לפחות במוסדות החינוך שאני מכיר ובמוסד החינוכי שלי, היא משמשת במקרים מסוימים, לעתים המידע שנמצא בה הוא בא ומאפשר לנו לעשות עבודה חינוכית טובה יותר, כשקורה משהו, אם קורה משהו.

אבי שוורץ: אני חייב לציין שאני מסכים עם מה שנאמר פה, הנוער לא אשם והמכלול השלם הוא שמייצר תיקון ובבית-הספר שלי באריאל, אנחנו הגענו למצב של אפס אלימות תוך שנתיים בשיתוף פעולה מלא של ההורים, של התלמידים ושל הרשויות העובדות אתנו, כולל משרד החינוך.

אבי שוורץ: אבל צריך לאפשר למנהלים שיהיה להם מגוון של כלי עבודה, כמו שהיום מאפשרים להם את המחשב.

זבולון אורלב: מה הקשר של המחשב למצלמה?

אבי שוורץ: פעם לא היו מצלמות ולא היתה הטכנולוגיה זמינה.

אבי שוורץ: היום יש את המצלמות, יש טכנולוגיה זמינה.

אבי שוורץ: בהחלט, כמו שאמרת, צריך להיזהר שזה לא יהפוך להיות הכלי המחנך.

אבי שוורץ: צריך להיזהר שזה לא יהפוך להיות השוט, אבל אי-אפשר לפסול.

זבולון אורלב: מנהל אמי"ת דביר בית-שמש.

צחי לב רן: עקרונית, כפי שנאמר פה על-ידי הרבה דוברים, גם אני מתנגד לשימוש במצלמה ככלי חינוכי.

צחי לב רן: אני חושב שאסור שהמצלמה תחליף את המחנך.

צחי לב רן: בהפסקה, ברור שהמטרה שלנו היא לא למנוע את האלימות בבית-ספר, אלא לחנך את התלמידים להימנע מאלימות באופן כללי ומחוץ לבית-הספר.

צחי לב רן: עם זה, אני חושב שצריך לאפשר במקרים ספציפיים, באירוע נקודתי, כדי להתמודד עם בעיה נקודתית כמו ונדליזם שחוזר על עצמו ולא מצליחים לתפוש אותו באמצעים שיש לנו, איזה שהיא אלימות נקודתית שחוזרת על עצמה ואנחנו עם כל הכלים החינוכיים שלנו לא מצליחים להתמודד אתה, אני חושב שכן צריך לאפשר, במקרים נקודתיים לזמן מוגבל, כן להשתמש במצלמות וצריך לזכור שברור שהמצלמות לא יכולות לשמש באופן כללי.

צחי לב רן: צריך לזכור שיש ילדים שנפגעים.

צחי לב רן: וגם להם יש זכויות.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: מיכל טל, מנהלת קריית חינוך אורט שרת נצרת עילית.

מיכל טל: בית-הספר שלי מונה כ- 1,000 תלמידים ומשתרע על 52 דונם, ארבעה או חמישה מבנים.

מיכל טל: ההורים שולחים את הילדים שלהם לבית-הספר, הם רוצים להיות בטוחים שהילד שלהם נמצא במקום שקט ורגוע עם אווירה לימודית.

מיכל טל: התקנתי 12 מצלמות היקפיות, על הגדר וגם בחצרות.

מיכל טל: זה המקומות המועדים באמת לפורענות.

מיכל טל: יש גם מצלמות במסדרונות, משום שהמורים, שהם תורנים במסדרונות, הם תורנים בהפסקות, לא במהלך השיעורים וילדים בכל-זאת יוצאים, נכנסים ויוצאים, וכל הדברים "האפלים" במירכאות, שקורים, הם קורים בדיוק ברגעים הלא צפויים, במקומות הלא צפויים.

מיכל טל: ולכן, דרך תוכנית עיר ללא אלימות, בנינו תוכנית ערכית עם תקנון ונהלים, של קודים התנהגותיים משמעתיים לילדים, והמצלמה היא באמת עזר למקרים קיצוניים.

מיכל טל: אני תומכת במצלמות, הן עזרו לי, הן הפחיתו את רמת האלימות בבית-הספר וההורים נתנו לנו גיבוי מלא בנדון.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: גיל אנוקוב, יושב-ראש ועד ההורים בנס-ציונה.

גיל אנוקוב: מכיוון שהזכרת את הביקור שלך בנס ציונה, אני ליוויתי את המהלך של התקנת מצלמות במוסדות החינוך בנס ציונה, שהחל לפני מספר שנים.

גיל אנוקוב: אנחנו בוועד ההורים תמכנו בעניין מהסיבות שגם הזכירה פה המנהלת וגם הזכיר המנהל הזה.

גיל אנוקוב: אנחנו קבענו ביחד עם הרשות המקומית נהלים להתקנת המצלמות, איפה מתקינים אותם, באיזה שעות הם יהיו מחוברות, למי יהיו מחוברות, מי יהיה רשאי לצפות בתמונות, בין איזה שעות לאיזה שעות, לכמה זמן החומר יישמר ויתועד ובאיזה אופן הוא יושמד.

גיל אנוקוב: הדבר נעשה בהסכמה ובתמיכה של ועד ההורים.

גיל אנוקוב: אנחנו עשינו איזה שהוא פיילוט בבית-ספר אחד ולאחר מכן רישתנו את כל בתי-הספר.

גיל אנוקוב: ברמה העקרונית, אנחנו מתנגדים לחיבור של מצלמות למוקד משטרתי, אלא אם יש מקרים ספציפיים או שיוגדר באופן מסודר בחוק מה הנהלים להתקנה של מצלמות עם חיבור למוקד משטרתי, בתוך מוסדות חינוך.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: תודה, אדוני.

אילן גילאון: אני לא חבר ועדת החינוך, כפי שאתה יודע, ואני הייתי רוצה להיות.

זבולון אורלב: אתה אורח כבוד.

אילן גילאון: לצערי, מבחינה פוליטית לא הצלחנו לתת לכם נציג אבל נדרשתי לעניין המצלמות ובגלל זה באתי במיוחד, משום שבעיני, המצלמה ממש בכיוון שאדוני דיבר בתחילת הישיבה, היא בעצם האנלוגיה להרמת הידיים הגדולה ביותר בכשל של מערכת החינוך.

אילן גילאון: חברות וחברים, גם אם תעשו את כל המדינה לפולארויד, וגם אם כל ישראל תהיה האחים פרג', שום בעיה לא תיפתר ואני חושב מה השלב הבא.

אילן גילאון: אנחנו שוב מנסים למצוא את הפיתרון הקל לכל דבר.

אילן גילאון: קשה לי עם זה במיוחד כאשר אני צריך לחבר, דבריי מכוונים בעיקר למנהיגות של מערכת החינוך במדינת ישראל.

אילן גילאון: כי צר לי לשמוע מנהלי בתי-ספר שיכולים לראות ברמה כזאת או אחרת את המצלמה ככלי.

אילן גילאון: פשוט כואב.

אילן גילאון: אבל צריך להבין שהבעיה המרכזית היא לא שם.

אילן גילאון: אנחנו משקיעים בשערים מגנטיים ומשקיעים במצלמות ומי שרוצה למנוע אלימות צריך להבין שהוא צריך לקנות יותר מנדולינות וזה לא קורה, משום מה.

אילן גילאון: במציאות של מדינה שמורה עובדת 25 שנים, כדי לקבל משכורת של מנהל בנק בחודש אחד, יש בעיה מרכזית.

אילן גילאון: הנושא של הריווח בכיתות, הוא הבעיה.

אילן גילאון: מה יהיה השלב הבא, תגידו לי, מה יהיה?

אילן גילאון: ילדים יידרשו לתת שתן בכניסה לבית-הספר?

אילן גילאון: מה אנחנו נעשה אתם?

אילן גילאון: אנחנו אולי נקשור אזיקונים?

אילן גילאון: איזה תהליך של חינוך אנחנו מדברים עליו?

אילן גילאון: במקום שיש מצלמות, אין חינוך, יש מקסימום ריאליטי, האמינו לי.

אילן גילאון: אני לא בא למשטרת ישראל בטענות, אין לי שום בעיה עם הנושא של ההגנה.

אילן גילאון: זה איננו כלי, זה אנטי כלי חינוכי ואסור שהדבר הזה יקרה, ובואו נתחיל לפתור בעיות מן השורש.

אילן גילאון: אבל האנלוגיה הזאת במערכת החינוך היא אנלוגיה לכל דבר, לכל דבר ועניין, כי בכל התשתיות במדינת ישראל, אם אני אקח את התחבורה, למשל, את התחבורה הציבורית, או את האלימות בכביש, אני אראה בדיוק את אותם בסיסים – ניסיון לחפש מטבע מתחת לפנס, לעשות לעצמנו עבודה קלה, לקנות שער מגנטי שיגלה מתכות ולא לתת לילד אפשרות למנדולינה או לאורגנית, שהוא צריך לקבל בגיל שלוש.

אילן גילאון: הדיון הקודם על ההיסעים, שלא נגמר ולא נגמר ולא נגמר, אף פעם.

אילן גילאון: שאף פעם לא מגיע לאיזה שהוא הסדר.

אילן גילאון: נכון, עניין של סדר עדיפויות ברור והנושא הזה, אם אני צריך לחבר אותו לעניין של הקידה ושל קריאת המורה בשם המורה, שהוא מתחבר לי למצלמות ולכך שמאבטחים צריכים לאבטח בחוץ, הם יהיו גם אחראי משמעת בהפסקות, אני חושב שאנחנו בבעיה רצינית מאוד מאוד מאוד, ואני מתפלא שמחנכים לא מבינים את הדבר הזה.

אילן גילאון: באתי לכאן כדי לבקש מתוך עומק ליבי – אל תכניסו את המצלמות לתוך מוסדות חינוך בשום פנים ואופן, כי זה כלי אנטי חינוכי והוא מודיע קבל עם ועדה, לכולי עלמא, שאנחנו נכנעים ובתי-הספר, שאנחנו בדחילו ורחימו מנסים להחזיר אותם להיות מוסדות חינוך, יהפכו לחלק שצריך לעצב מחדש את החברה הישראלית.

אילן גילאון: אני יודע שהאטמוספרה היא כזאת, אתה יודע מה זה מביע?

אילן גילאון: זה מביע משבר אמון בתוך החברה הישראלית כולה.

אילן גילאון: איפה שמים מצלמות?

אילן גילאון: כשלא מאמינים בבני-אדם מתחילתו של התהליך.

אילן גילאון: מה זה שטח סטרילי בכלל?

אילן גילאון: אנחנו חיים בשטח סטרילי באיזה שהוא מקום?

אילן גילאון: אז לוקחים אזור מסוים, שמים לו מצלמות וכל הנהגים נוהגים 60.

אילן גילאון: זאת היא הבעיה, אם אני צריך לעשות אנלוגיה?

אילן גילאון: אם אתה רוצה ללמד אנשים תוריד רכבים מן הכביש, אל תשקיע במצלמות של מהירות, כי זה לא פותר את הבעיה.

אילן גילאון: ועובדה, בגדול זה לא פותר את הבעיה.

אילן גילאון: אבל אנחנו מחנכים אנשים שיהיו בבתי-הספר מצולמים.

אילן גילאון: אני מאמין גדול בקורצ'אק, אני, בשבילי קורצ'אק היה היהודי הכי חשוב במאה הקודמת.

אילן גילאון: זה הכי אנטי קורצ'אק שאתם יכולים לחשוב עליו ואני בא בדחילו ורחימו, אדוני, ואומר – אסור להשלים עם הרעיון הזה, כי השלב הבא יהיה באמת סלקטור בכיתה ואין לזה סוף ואיננו מביאים לשום פיתרון.

אילן גילאון: אנחנו מדינה קלת הגה, קלת דעת, קלת להב, קלת כל דבר אבל הדברים האלה מתחילים באמת מהנושא של הניגון במנדולינה.

אילן גילאון: מי שלא רוצה מצלמה, קחו את הכסף הזה, תשקיעו אותו בדבר האמיתי.

אילן גילאון: עד שלא יהיה כאן מחנך עם מעמד כפי שצריך ואני הסברתי את מעמדו באופן יחסי למה שקורה במגזרים אחרים, עד שלא יהיו כיתות כאן מספיק מרווחות, כדי שבית-הספר יהיה שוב גורם אמיתי, יחד עם המשפחה לעיצוב של אדם, אנחנו בבעיה.

אילן גילאון: ואם נצלם אותו, הוא לא יצא יותר טוב, פשוט אנחנו נראה אותו יותר.

קריאה: מי שלא יודע להתאפק בשעת כעס, גם המצלמות לא יעזרו.

אילן גילאון: אני חי עם אנשים שרואים מצלמה, הם מתנהגים בצורה אחרת לגמרי.

אילן גילאון: מדבר על כנסת ישראל.

אתי בנימין: בשנה האחרונה אנחנו כל כמה ימים שומעים על רעיונות של משרד החינוך, כיצד לטפל בנושא האלימות במוסדות החינוך.

אתי בנימין: אבל אני עוד לא שמעתי על שום תהליך חינוכי שנכנס לתוך מוסדות החינוך.

אתי בנימין: אני רוצה להתחיל עם הנושא של תיקון חוק זכויות התלמיד שהשר עשה,    ואחר-כך הצעה של חברת הכנסת עינת וילף לבטל את חוק זכויות התלמיד כי אין צורך שיהיו זכויות לתלמידים ואחר-כך אנחנו שמענו על הכשרה של מאבטחים לטפל בנושא האלימות.

אתי בנימין: זה ממש זילות של תפקידו של המחנך.

אתי בנימין: ואנחנו מדברים על, ועכשיו אנחנו מדברים על הצבת מצלמות בבתי-הספר.

אתי בנימין: מה יהיה השלב הבא, האם בתי-הספר שלנו הופכים להיות בתי כלא עבור הילדים שלנו?

אתי בנימין: יש בתי-ספר, אדוני היושב-ראש, אני לא יודעת אם אתה מודע לכך, אבל יש בתי-ספר שגם סגרו את השערים בפני ההורים, שההורים לא יכולים להיכנס במשך היום לבית-הספר, וחס וחלילה אם נכנסים בסוף היום, הם גם ננזפים והמאבטח בשער ננזף.

אתי בנימין: שהוא נתן להורים להיכנס לבית-הספר.

אתי בנימין: הגיע הזמן, חינוך זה תהליך ארוך שנעשה עקב בצד אגודל.

אתי בנימין: צריך לעשות תהליך מעמיק של מערכת החינוך, בשיתוף עם הילדים בתוך בתי-הספר ולא לחפש כל הזמן כיצד להעניש את הילדים בבתי-הספר.

אתי בנימין: ואם אנחנו כבר מדברים על הנושא של האלימות ואמר כאן תת-ניצב בן ישי, אמר שהוא מציב את המצלמות רק בנושא אבטחה ובאותו יום אתה ואני היינו עדים לכך, שאריה מור התראיין ודיבר על הטיפול באלימות, שזה חלק מהטיפול באלימות במוסדות החינוך.

אתי בנימין: המצלמות לא יפתרו את הבעיה של האלימות, כי האלימות פשוט תעבור מהמוקדים של החצרות והפרוזדורים, ששם מוצבות המצלמות, לתוך הכיתות.

אתי בנימין: הילדים יתנהגו שם באלימות.

אתי בנימין: כך לא פותרים את האלימות, כך לא פותרים את בעיית האלימות במערכת החינוך.

אתי בנימין: הגיע הזמן לעשות תהליך מסודר בתוך בתי-הספר, לפתור את בעיית האלימות.

אתי בנימין: ואני רוצה עוד משפט אחד.

אתי בנימין: אני רק ביום שישי אנחנו ראינו בכותרות העיתונים שיש חצי מיליון תלמידים במדינת ישראל רעבים.

אתי בנימין: מישהו שואל מה קורה עם ילד רעב שמגיע לבית-הספר?

אתי בנימין: האם הילד הזה מסוגל ללמוד?

אתי בנימין: האם הילד הזה מסוגל להיות מרוכז בשיעורים?

אתי בנימין: הגיע הזמן שנתחיל לטפל גם בבעיה הזאת.

אתי בנימין: ולא רק להעניש את התלמידים כל הזמן.

דביר שלומי: אני מנהל בית-ספר עירוני א' למדעים ולאמנויות במודיעין.

דביר שלומי: אני רוצה להסיט קצת את השיח בין אנשי משטרה ואבטחה, נבחרי ציבור, לאנשים שעוסקים בעבודה ואנשי חינוך שאצלם יש גם מנדולינות וגם מחול וגם מוסיקה ויש גם התייחסות לילדים רעבים שאין להם מה לאכול ובסופו של דבר, נאמנים לתהליך חינוכי לאורך כל השנים, כי אנחנו רואים בזה כשליחות.

דביר שלומי: אני לא רואה במצלמות ככלי חינוכי אלא כאמצעי ניהולי, של אחריות מנהלים לא רק בטווח השעות של תוכנית לימודים.

דביר שלומי: בתי-הספר, בית-הספר שאני מנהל הוא 1,461 תלמידים, פועל מהשעה שמונה עד השעה 11 בלילה, מתוך תפישה עירונית שיש ממשק בין חינוך פורמאלי לבלתי פורמאלי.

דביר שלומי: אצלי, לצערי, ישנן אך ורק חמש מצלמות בגדרות, אני כרגע מתמודד עם גניבה של עשרה מחשבים שיקרים מפז מהשבועות האחרונים, וזה אכן נתן את המענה האבטחתי.

דביר שלומי: אנחנו מחנכים לזכות להגנת זכויות הפרט.

זבולון אורלב: לא הבנתי, בבית-הספר שלך יש אך ורק מצלמות היקפיות?

דביר שלומי: היקפיות.

דביר שלומי: ולצערי.

דביר שלומי: ובמהלך משותף, לתלמידים ולהורים ומה שאנחנו קוראים הנהגה  בית-ספרית, אנחנו חושבים להרחיב את זה, מתוך המקום הזה שאנחנו מחויבים לשיפור הישגים, לצמצום פערים, אבל לא פחות מכך – גם לאקלים וגם לסביבת למידה.

דביר שלומי: לא מהמקום של חוסר האמונה.

דביר שלומי: ורבותיי, תנו קצת קרדיט לאנשי חינוך שצריכים כל כלי או כל אמצעי, ובתבונה, ובצורה מושכלת, וגם בצורה שקופה מאוד, גם לציבור יכולים לתת את המענה.

אילן גילאון: בית-ספר שמצולם כל הזמן, זה מתיישב עם זכויות האזרח?

דביר שלומי: לא כל הזמן.

דביר שלומי: בשום פנים ואופן, סליחה, בשום פנים ואופן לא כל הזמן, בשום פנים ואופן לא כל הזמן ולא בכל מקום והדברים האלה, שוב, זה מתוך דיאלוג שאנחנו מאמינים בו, איפה ולאיזה מטרה.

זבולון אורלב: אני מוכרח לומר שאני מאוד חולק על השלושה או ארבעה מנהלים שהגיעו לכאן ואני מודה להם שהם הגיעו, על השימוש במצלמות.

זבולון אורלב: אני חושב שהם עושים טעות חינוכית קשה ויכול להיות שבזמן הקצר שעומד כאן לרשותנו, קשה להסביר את זה.

זבולון אורלב: זה רק מראה לי כמה חיוני באמת לקיים דיון מאוד רציני או מיון, אינני יודע מה, בסוגיה הזאת.

זבולון אורלב: היא סוגיה מאוד עקרונית, אגב, בעיני.

זבולון אורלב: ידידי הצעיר, אני בהחלט מוכן לבוא לישיבה עם המועצה הפדגוגית שלך, ועם הנהגת הורים, לקיים את הדיון הזה ואני כמעט בטוח שניתן, אולי יחד עם חבר הכנסת אילן גילאון, להסביר לכם איזה טעות חינוכית אתם הולכים לעשות.

שמשון שושני: המנכ"ל לא בטוח שזאת טעות חינוכית.

זבולון אורלב: יכול להיות.

זבולון אורלב: אני אציע לך תכף משהו, המנכ"ל.

זבולון אורלב: אמרתי, זאת דעתי, היא לא דעה מחייבת, לכל היותר היא מחייבת אותי.

זבולון אורלב: אני מציע כזה דבר, המנכ"ל, אני לא יודע אם יש חוזר מנכ"ל, אם נעשתה עבודת מטה, אם יש כללים, אינני יודע אם יש כללים, אין כללים בדבר הזה, אני מבין שוועדת החינוך מעולם לא דנה בסוגיה הזאת, מה היתרונות, מה החסרונות, מה הכללים.

זבולון אורלב: אני חשבתי שהיום ההתנפלות העיקרית שלנו זה על המשטרה שהחליטה להפוך את בתי-הספר לבתי האח הגדול אבל לשמחתי, אני שומע שמדובר פה רק, לפחות מנקודת המבט של הפרויקט של המשטרה, רק במצלמות אבטחה וכמו שאמרתי בפתיחה, אני לא רואה בזה בעיה, להפך, כל מה שתורם לאבטחה, אפשר אפילו לברך על הדבר הזה.

זבולון אורלב: אבל כל מה שקשור בבית-הספר, אדוני המנכ"ל, אני מציע שהמשרד יציג עבודת מטה מסודרת, יציג מסמך מסודר ולא כל בית-ספר יחליט לעשות כרצונו ולא כל קהילה חינוכית, שאולי לא מודעת לכל המשמעויות, לכל ההשלכות, בין אם מדובר במשמעויות שהציגה הסנגוריה הציבורית, היכן נאגר המידע הזה, מי רשאי להשתמש בו, מי מבטיח את המידע הזה ועוד שאלות כבדות משקל, עד לסוגיות החינוכיות – איך מטפלים בצמצום האלימות     בבתי-הספר, האם המצלמות תורמות לצמצום האלימות, האם יש אמצעים אחרים להביא לצמצום, אולי מחפשים פה דרך קצרה, זולה, במקום להשקיע השקעות חינוכיות יותר רציניות ויותר ראויות.

זבולון אורלב: אלו שאלות כבדות משקל, ואני מציע שבזה נסכם את הדיון, שאדוני המנכ"ל יאמר תוך כמה זמן ניתן לקיים, אחרי שתעשה עבודת מטה בקרב המשרד, עם מסמך מסודר שנוכל לדון בו, לראות מה השיקולים, מה הכלים, מי כן, מי לא, ועד אז, אולי בינתיים נבקש ממוסדות החינוך בינתיים לעצור את התהליך, לפחות שיש בו ספקות משפטיים כל-כך רציניים, כי אני מניח שלא הייתם רוצים שמישהו יגיש בג"צ, וכך ישתמש בכל טענות הסנגוריה ויעצור את כל המהלך.

זבולון אורלב: אני חושב שצריך להקדיש לזה כמה חודשי עבודה רציניים, צריך להקים צוות שיעשה עבודה חינוכית ראויה, רצינית ואני בטוח שהמנכ"ל לא צריך את העצות שלי לדעת איך להרכיב כזה צוות, הוא יכול גם ללמד אותי בסוגיות האלה, כדי שתיעשה עבודה.

זבולון אורלב: אז נוכל לקיים את הדיון המעמיק, הרציני, בוועדת החינוך, ולפחות שהוועדה תוכל להביע את עמדתה לאחר שיוצגו הנתונים.

זבולון אורלב: אגב, מי אישר לאותם 536 בתי-ספר?

זבולון אורלב: הם היו צריכים בכלל אישור?

זבולון אורלב: קיבלו אישור?

זבולון אורלב: לא קיבלו אישור?

זבולון אורלב: מה הכללים הנוהגים בבתי-הספר, מי מפקח עליהם?

זבולון אורלב: יש כאן המון שאלות שעולות.

זבולון אורלב: האם אתה מסכים, אדוני המנכ"ל?

שמשון שושני: אני רק רוצה לומר שלושה משפטים על עקרונות מנחים.

שמשון שושני: קודם כל, זכותם של התלמידים למוגנות, תלמיד שמגיע לבית-הספר צריך להרגיש שהוא מוגן והוא יכול להשתתף בתהליך הוראה ולמידה, כמו שצריך.

שמשון שושני: לכן הוצאנו חוזר מנכ"ל שמדבר על אלימות ועל הנושאים של טיפול באלימות, לכן טיפלנו בשינוי החוק של זכויות התלמיד, וברור שאנחנו רואים את הצבת המצלמות במסדרונות בחצרות בהגנה ההיקפית, כחלק מתהליך חינוכי.

שמשון שושני: בשום פנים ואופן, בניגוד אולי למשטרה שתפקידה לטפל בנושאי פח"ע ובנושאים אחרים, מבחינה חינוכית, מצלמות הן רק אמצעי אחד מתוך דרכים חינוכיות רבות שאת כולן צריך לנסות.

שמשון שושני: זה לא איזה אמצעי אחיד.

שמשון שושני: אני חושב שזה אמצעי אחרון, אבל אמצעי נוסף כדי להגן על התלמידים.

שמשון שושני: בי"ת, בכל התהליך הזה צריך לשתף תלמידים, צריך לשתף הורים, וכך נעשה בכל המקומות האחרים, אבל אני חושב שהיום עניין המצלמות במסדרונות ובחצרות בתי-הספר, הוא עניין של תהליך חינוכי מחויב המציאות ואני מקבל את הצעתו של היושב-ראש שנכין מסמך הרבה יותר רחב ונגיש אותו לדיון בוועדת החינוך והוא יכלול את המדיניות המפורטת של המשרד בנושא הזה.

זבולון אורלב: אני גם מציע שהמסמך הזה גם יתחשב בהיבטים המשפטיים שעוררה הסנגוריה הציבורית, כי ייתכן שכמו שקבעה הסנגוריה, שהמדיניות הזאת, במידה ותתקבל עמדתך, מחייבת כנראה חקיקה או איזה שהיא הסדרה חוקית כזאת או אחרת.

שמשון שושני: ברור.

שמשון שושני: ברור.

זבולון אורלב: אז לפחות הועלנו בכך שאנחנו מעוררים בכך דיון ציבורי, כמו ששמעתם, יש כאן עמדות שונות, למנכ"ל יש עמדה אחת, לחבר הכנסת גילאון ולי יש עמדה שונה, קוטבית לעניין הזה.

זבולון אורלב: אני מניח שיש מנהלי בתי-ספר בעמדה כזאת ומנהלי בתי-ספר בעמדה אחרת.

זבולון אורלב: אני מדבר כרגע על המצלמות במסדרונות ובחצרות.

זבולון אורלב: הוועדה, קודם כל קובעת שהיא קיבלה דיווח על הפרויקט שמובילה משטרת ישראל, להצבת מצלמות אבטחה על גדרות בית-הספר והסביבה של בית-הספר, על-מנת לאפשר למאבטח של בית-הספר למלא את ייעודו בצורה יעילה, טובה יותר, ונגישה וזמינה יותר ואנחנו מברכים על הפרויקט הזה.

זבולון אורלב: באשר למצלמות בתוך מוסדות החינוך, לאמור בחצרות, במסדרונות או במקומות אחרים, משרד החינוך יקיים עבודת מטה מקיפה שתכלול היבטים חינוכיים, ציבוריים ומשפטיים ובתום העבודה, תקיים הוועדה דיון מקיף בסוגיה הזאת.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: הישיבה נעולה.