ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 238, 2010-07-13 13:30

דוד אזולאי: צהרים טובים לכולם.

דוד אזולאי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה.

דוד אזולאי: על סדר היום: הצעה לסדר היום בנושא: שכונת גבעת שאול בירושלים כדוגמה לשכונה הסובלת מהזנחה, הצעה דחופה שהגשתי בנושא הזה במליאה; והצעה לסדר היום בנושא: מצוקת מבני החינוך בשכונת רמות ובשכונת גבעת שאול בירושלים, של חבר הכנסת חיים אמסלם.

דוד אזולאי: היות וחבר הכנסת המציע לא נמצא כאן עדיין ורק אני נמצא כאן, אשתדל לייצג אותו נאמנה.

דוד אזולאי: אם יש כאן נציגים מן השכונה, הייתי מבקש מאוד שהם יציגו את הנושא.

דוד אזולאי: הם בוודאי יודעים לעשות את זה בצורה הטובה ביותר.

דוד אזולאי: בבקשה, יש כאן מישהו מן השכונה שרוצה להציג את הדברים?

אהרון אריה כץ: אני גר בגבול שבין גבעת שאול וקריית משה.

אהרון אריה כץ: אני תושב השכונה מזה 7 שנים.

אהרון אריה כץ: הסיבה שבגינה זומנו לדיון היום היא כדי להסביר מה מסתתר מאחורי הנתונים היבשים לכאורה על כמה אלפי ילדים שעיריית ירושלים סבורה שאין מתפקידה לדאוג להם למבני ציבור ולבתי-ספר.

אהרון אריה כץ: בגבעת שאול יש למעלה מ-2,000 ילדים, רובם ככולם תחת אחריות מנח"ח (מינהל חינוך חרדי), ולמנח"ח יש בגבעת שאול בסך הכול 12 כיתות תקניות ללמעלה מ-2,000 ילדים.

אהרון אריה כץ: יש גם 18 גנים בשכונה, שמתוכם 15 נמצאים בדירות שכורות, מקלטים ומחסנים ו-שלושה שייכים לעירייה, אך השלושה נמצאים בבניינים עם עמודים, בשטחים שהעירייה קנתה מוועדי הבתים או מן הקבלנים וסגרה אותם.

אהרון אריה כץ: זה מה שעיריית ירושלים חושבת שמגיע לתושבי גבעת שאול.

אהרון אריה כץ: במשך כל השנים התושבים דיברו עם ראשי אגפים בעירייה, ונאמר להם: "אין מה לעשות, זאת שכונה צפופה, שכונה קשה, שכונה עתיקה".

אהרון אריה כץ: כך סברו התושבים במשך כל השנים ובאמת שתקו.

אהרון אריה כץ: בשנה או שנתיים האחרונות עמד על הפרק מבנה בית-ספר שהתפנה בשכונה.

אהרון אריה כץ: תושבי השכונה היו בטוחים שרוצים לתת את המבנה לילדי השכונה, כי במשך כל השנים העירייה טענה שהסיבה היחידה שלא נותנים מבנה לתושבים היא כי אין מקום.

אהרון אריה כץ: התברר שראש העירייה מעוניין לייבא למקום בחורים מקדומים ומקרני שומרון כדי להקים בה ישיבה תיכונית ש-80% או 70% מתלמידיה לא גרים בירושלים בכלל, ו-90% מתלמידיה לא מתגוררים בשכונה.

אהרון אריה כץ: ראש העירייה החליט שהישיבה הזאת זכאית לקבל את המבנה הזה ולא תושבי השכונה.

אהרון אריה כץ: היום הבנות לומדות ב-12 כיתות תקניות, כאשר יש 4 כיתות במחזור ובסך הכול בערך 32 כיתות, והבנים לומדים בצריף ארוך אחד.

אהרון אריה כץ: זה מה שעיריית ירושלים סיפקה ומספקת עד היום לשכונה.

אהרון אריה כץ: יש עוד מגרש פנוי בשכונה והעירייה מתעלמת ממנו כבר שנים רבות וטוענת שהובטח לכל מיני גורמים.

דוד אזולאי: למי שייך המגרש?

אהרון אריה כץ: כמדומני הוא שייך למנח"י ומעולם לא היתה הקצאה מסודרת שלו.

אהרון אריה כץ: לא ברור לי המצב המשפטי של המגרש.

אהרון אריה כץ: השטח מיועד לבית ספר "נועם", שנמצא כרגע במבנה מסודר – אינני יודע אם הוא ברשותם – במבנה אבן של 5 קומות.

אהרון אריה כץ: אינני יודע של מי המבנה, אבל כרגע הם נמצאים במבנה הזה.

אהרון אריה כץ: אלה הנתונים הקשים שבגינם, אני מאמין, ביקש חבר הכנסת חיים אמסלם לקיים את הדיון.

דוד אזולאי: תודה.

דוד אזולאי: עוד מישהו מן התושבים רוצה להוסיף נתונים?

דוד אזולאי: יש כאן נציגים של עיריית ירושלים?

אריאלה רג'ואן: אני יועצת ראש עיריית ירושלים.

אריאלה רג'ואן: נמצאים כאן מר יואל לוטפי שהוא המשנה למנהל מנח"י (מינהלת חינוך ירושלים), מר אהרון (אהרלה) בן נון מאגף מבני ציבור, מר דב אהרון פוקס ממינהל החינוך החרדי ומר יוסי שרעבי שהוא ראש מינהל חברה תרבות ופנאי.

אריאלה רג'ואן: תבחר מי אתה מעדיף שידבר כעת.

דוד אזולאי: ברוך הבא חבר הכנסת הרב חיים אמסלם.

דוד אזולאי: אם אדוני הגיע, אתן לך את רשות הדיבור כדי שתציג את הדברים.

דוד אזולאי: בבקשה, אדוני.

חיים אמסלם: אני מתנצל על האיחור.

חיים אמסלם: תודה, אדוני היושב-ראש.

חיים אמסלם: כידוע לכולכם, העליתי את נושא מצוקת מבני הציבור, במיוחד לסקטור החרדי, ברמות.

חיים אמסלם: אני לא מדבר דווקא על רמות, אבל על-פי הנתונים שהיו בידינו כאשר הנושא עלה בכנסת, שם המצוקה חריפה במיוחד.

חיים אמסלם: אין לי כרגע את הנתונים על מספר הכיתות החסרות במגזר החרדי, אבל מדובר במאות רבות, אם לא למעלה מ-1,000 כיתות.

חיים אמסלם: תקנו אותי אם אני טועה כי אין לי כרגע את הנתונים.

חיים אמסלם: בכל אופן, זה מסוג הדברים שהכנסת צריכה להיכנס בו לעובי הקורה וועדת הפנים והגנת הסביבה היא המקום הנכון להעלות בו את הנושא הזה.

חיים אמסלם: הייתי מבקש לשמוע קצת נתונים מנציגי עיריית ירושלים על מנת לעמוד על הבעיה ועל היקפה ולנסות לחשוב ביחד מה ניתן לעשות.

חיים אמסלם: אני יודע שיש ניסיונות להעביר בתי-ספר מחוגים מסוימים לחוגים אחרים והניסיונות הללו נתקלים בהתנגדויות.

חיים אמסלם: שמעתי שיש מי שמתנגדים לכך, לעיתים בצדק, אבל על-פי רוב שלא בצדק.

חיים אמסלם: צריך להבין, שכונה שמשנה את אופיה עם השנים, אלה דברים שקורים, לכאן ולכאן.

חיים אמסלם: שכונות שהיה להן אופי מסוים בעת הקמתן, עם הזמן קיבלו אופי אחר.

חיים אמסלם: אז אך טבעי שבתי-הספר שלא משמשים כמעט בכלל את תושבי השכונה יעברו דווקא לתושבי השכונה.

חיים אמסלם: זאת היתה המטרה שלי כשיזמתי את הדיון היום.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: נציגי עיריית ירושלים, בבקשה.

אריאלה רג'ואן: אני מציעה שיענה מר אהרלה בן נון שאחראי אצלנו על הנכסים.

אריאלה רג'ואן: רק לפני כן אני מבקשת להבהיר לכל היושבים כאן, מכיוון שנוכח כאן העותר הראשי ברמות וזה נמצא בעתירה בבית-המשפט, נראה לי לא נכון שבדיון הזה ניכנס לפרטיים ספציפיים על בתי-ספר.

אריאלה רג'ואן: הנושא נדון בבית-המשפט, זאת עתירה פתוחה, מתנהל דיון בין עורכי-הדין.

אריאלה רג'ואן: אין לי בעיה להתייחס לנושא מבני הציבור ברמות בכלל, אבל אני סבורה שלא נכון להתייחס למה שנדון בבית-המשפט.

חיים אמסלם: לא פעם אנו נתקלים במקרים כאלה ובכנסת אנחנו לא נמנעים מלדון באופן כללי, בלי להכניס לפרוטוקול דברים שייאלצו את בית-המשפט לקבל הכרעה מתוקף הדיון.

חיים אמסלם: לכן אני סבור שאין מניעה שנחווה את דעתנו אף-על-פי שהנושא נדון בבית-המשפט.

דוד אזולאי: אני פונה לעותר ומבקש ממנו לא להתבטא בנושאים שעומדים ותלויים בבג"ץ.

יצחק טרכטינגוט: ראשית, זאת עתירה מינהלית שהוגשה לפני שבועיים ואילו את הדיון הזה ביקשנו לקיים כבר לפני כמה חודשים.

יצחק טרכטינגוט: שנית, המקרה הפרטי שלנו ברמות א' הוא מקרה של מיקרו שמשקף תופעה כלל ירושלמית, וגם תופעה שמאפיינת את שכונת רמות בכלל.

יצחק טרכטינגוט: אני עבדתי קשה במשך שנה שלמה לכתוב דוח עם נתונים על שכונת רמות באופן כללי.

יצחק טרכטינגוט: המקרה הזה מלמד כמובן גם על ההתנהלות של הרשות המקומית, גם על התהליכים הדמוגרפיים בעיר, ומלמד גם על התשובות שאנו מקבלים מן העירייה בעניין הזה.

יצחק טרכטינגוט: לכן גם מה שנמצא עכשיו בדיון בבית-המשפט, קודם כול, הוא עדיין לא נמצא בדיון משפטי אלא נמצא עדיין רק בקדם משפט, אבל הוא לא רלוונטי לדיון בוועדה על ההתנהלות ועל הנהלים של העירייה.

אהרון בן נון: אתם רוצים קודם לשמוע קצת נתונים על מספר התושבים?

אהרון בן נון: אולי כדאי שתשמעו קודם נציגים ממנח"י ומן האגף לחינוך חרדי, ואחר-כך אתייחס לנושא הפיזי.

יואל לוטפי: אני המשנה למנהל מנח"י.

יואל לוטפי: מנח"י עוסקת בעיקר במגזר החינוך הרשמי.

יואל לוטפי: נמצא כאן גם נציג של האגף לחינוך חרדי ואני מניח שהוא יתייחס לדברים מנקודת המבט שלו כמי שאחראי ומייצג את החינוך החרדי.

יואל לוטפי: אבל אתחיל את הדברים בהתייחסות קצת יותר עירונית וכוללת.

יואל לוטפי: ראשית, ירושלים ברוכה בילדים.

יואל לוטפי: למעלה מ-40% מאוכלוסיית העיר היא צרכנים של מערכת החינוך בעיר.

יואל לוטפי: ברוך-השם יש בעיר גידול טבעי בשיעורים הגבוהים ביותר בארץ.

יואל לוטפי: יש שכונות שבהן שיעור הילודה, ברוך-השם, גבוה מאוד, דבר שיש לו, כמובן, גם השלכה מיידית על ההתפתחות של מערכת החינוך ועל הצרכים.

יואל לוטפי: עיריית ירושלים מחויבת ורואה את עצמה מחויבת לספק שירותי חינוך לכל ילד בעיר, ללא יוצא מן הכלל, במערב העיר כמו גם במזרחה, לכולם, בכל מגמות הלימוד.

דוד אזולאי: כולל הילדים החרדים.

יואל לוטפי: זאת אמירה שמשתמע ממנה כאילו זה יוצא מן הכלל.

דוד אזולאי: לפי מה שנאמר כאן, זה לא בדיוק כך.

יואל לוטפי: כל הילדים במערב העיר ובמזרחה, ללא הבדל בין זרמי החינוך אליהם הילדים משתייכים, ובכלל זה, על-פי ההבנה שלי, נכללים גם החרדים, בוודאי.

יואל לוטפי: כך אנו רואים את הדברים.

יואל לוטפי: צריך להביא בחשבון שנקבע בהגדרות המשפטיות ובכללים שמוסכמים גם על משרד החינוך סטטוס שונה של מוסדות חינוך: יש מוסדות חינוך רשמיים ויש מוסדות חינוך שאינם רשמיים; יש מוסדות חינוך עירוניים ויש מוסדות חינוך שאינם בבעלות עירונית, שנמצאים בסטטוס מוכר שאינו רשמי בבעלויות פרטיות ואחרות.

יואל לוטפי: החוק קבע, הכנסת קבעה, לא אנחנו, שיש כללים שמבטאים גם סדר קדימויות מבחינת המחויבות שלנו למתן פתרונות.

יואל לוטפי: אני אומר באמירה כללית שאי אפשר להתעלם מן הדברים הללו.

יואל לוטפי: אף-על-פי-כן, בשנים האחרונות הושקע מאמץ מרוכז רב מאוד על מנת לקדם ולסייע בפתרונות דיור למוסדות גם של החינוך החרדי בכל רחבי העיר, בדרכים שונות.

יואל לוטפי: אסקור את הפתרונות שאנחנו מציעים.

יואל לוטפי: בשכונות שבהן האוכלוסייה בחינוך הרשמי מידלדלת הוחלט להעמיד מבנים לטובת החינוך של אוכלוסייה אחרת, של מגזר חינוך אחר שנזקק למבנים.

יואל לוטפי: אוכל להציג שתי דוגמאות בולטות מן השנים האחרונות.

יואל לוטפי: האחת בבית וגן, מבנה בית-הספר "נווה עציון" לבנות שניידנו אותו, ערכנו איזה סבב של מבנים והעמדנו אותו לטובת המגזר החרדי.

יואל לוטפי: אגב, במשך שנתיים הוא עמד ריק עד שאכלסו אותו, על אף כל המצוקה שמדברים עליה.

אריאלה רג'ואן: בגלל ויכוחים במגזר החרדי.

יואל לוטפי: אני לא רוצה לציין את הסיבה.

יואל לוטפי: אני מציין עובדות.

יואל לוטפי: חלפו שנתיים עד שהמבנה אוכלס.

יואל לוטפי: מכל מקום, פינינו את המבנה וערכנו סבב של מבנים.

יואל לוטפי: פעולה נוספת שנקטנו, לפני שנה, בקיץ האחרון פינינו מבנה בית-ספר גדול בשכונת מעלות דפנה, שהיה שייך לחטיבת הביניים "רנה קסין", והעמדנו אותו לטובת הצרכים של מגזר החינוך החרדי.

יואל לוטפי: אני מבין שגם שם זה בתהליך של אכלוס וגם שם עדיין מתנהלים דיונים האם לצרף מוסד חינוך נוסף ואחר.

יואל לוטפי: כך הדברים גם לגבי לא מעט כיתות גני ילדים.

יואל לוטפי: העברנו כיתות גני ילדים שהתפנו במגזר החינוך הרשמי לטובת החינוך החרדי.

יואל לוטפי: זה כיוון אחד.

יואל לוטפי: הכיוון השני, על-ידי בינוי חדש.

יואל לוטפי: מר דב פוקס שמייצג את מנח"ח, מינהל החינוך החרדי, ואחראי לתחום זה – מול משרד החינוך יש טיפול אינטנסיבי מאוד לבקשות לתוספות בינוי של מבני חינוך – בוודאי יוכל לתת כאן סקירה על מוסדות חינוך שנבנו בשנים האחרונות.

יואל לוטפי: הכיוון השלישי, על-ידי הצבה של מבנים ניידים, שמכונים מנ"דים.

יואל לוטפי: כאשר צריך לספק פתרונות ומענים נקודתיים מצומצמים במקומות כאלה או אחרים אנו עושים את זה, וניתנו לא מעט פתרונות כאלה.

יואל לוטפי: הכיוון הרביעי הוא שכירה של מבנים.

יואל לוטפי: מה לעשות, כאשר אין פתרונות אחרים עיריית ירושלים מתקציבה, על אף שמשרד החינוך לא מסייע כאן באופן מספק, משקיעה מיליוני שקלים בשנה על מנת לשכור מבנים ולהתאים אותם לצרכים של המגזר החרדי בשכונות שונות של העיר.

דוד אזולאי: זאת הסקירה הכללית.

יואל לוטפי: אלה פתרונות.

דוד אזולאי: בסדר, הבנתי אותך.

דוד אזולאי: עכשיו בואו נתמקד בשכונות שעליהן אנו דנים.

יואל לוטפי: מייד.

יואל לוטפי: אני עושה את זה קצר אבל ברור.

יואל לוטפי: כך שבסך הכול, כפי שאמרתי, יש לנו מחויבות, ולאור המחויבות הזאת אנו מספקים פתרונות.

יואל לוטפי: יש מקומות שבהם אין לנו את הפתרונות הללו.

יואל לוטפי: בשכונות גבעת שאול וקריית משה כל מבני מוסדות החינוך של החינוך הרשמי נמצאים בתפוסה מלאה ומרבית.

יואל לוטפי: הדוגמה שהוצגה כאן על-ידי מר כץ, שמעתי אותה גם שלשום בדיון שהתקיים בוועדת ההקצאות העירונית.

יואל לוטפי: שוכן שם בית-ספר תיכון שנקרא "ישיבה לצעירים".

יואל לוטפי: זה מוסד חינוך שמחובר לשכונה ולמקום, מוסד חינוך שמחובר למרכז הרב, ששוכן שם כבר עשרות שנים, שחלק מתלמידיו הם תושבי ירושלים וחלק אחר לא.

יואל לוטפי: אגב, אני מציע לא להשתמש בטיעון הזה כי זה המאפיין המרכזי של מרבית מוסדות החינוך החרדי, אז בוודאי אי אפשר לטעון טענה כזאת כלפי "הישיבה לצעירים".

יואל לוטפי: אני לא טוען נגד זה, אבל כל שאני אומר, בואו לא נשתמש בטיעון הזה.

חיים אמסלם: אבל מה הטענה שמופנית כלפי המוסד שאתה מדבר עליו?

יואל לוטפי: אינני יודע מדוע יש טענות.

יואל לוטפי: המבנה שעליו מדובר נקרא בית-ספר "מימון".

יואל לוטפי: פועלות בו היום 6 כיתות גן, 3 כיתות של בית-ספר היסודי "מימון" ועוד כמה כיתות של "הישיבה לצעירים".

חיים אמסלם: זה לא נוגע למצוקה, שהיא עובדתית.

יואל לוטפי: אז לומר שהמבנה פנוי?

אריאלה רג'ואן: חבר הכנסת אמסלם, כאשר לא היית כאן ציינו את זה כדבר נקודתי, בדיוק את המבנה הספציפי הזה.

יואל לוטפי: אני מגיב להערה על נושא נקודתי שהועלה כאן.

אורי מקלב: מה שמאפיין את המוסדות בירושלים, שתלמידים מגיעים מחוץ לירושלים, וזה לא אלה שמגיעים לשולחן העירייה ומבקשים מבנים.

אורי מקלב: ייתכן שיש מוסדות תורניים בירושלים שמתאפיינים בכך שחלק מתלמידיהם מגיעים גם מחוץ לירושלים, אבל אלה לא מגיעים אל שולחנך ואף אחד מהם לא מבקש ממך שום דבר.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על מוסדות חינוך לגיל היסודי שבאף אחד מהם אין תלמידים שמגיעים מחוץ לירושלים אלא לומדים בהם רק ירושלמים.

יואל לוטפי: אני מניח שמר דב פוקס ומר אהרון בן נון יתייחסו לזה.

יואל לוטפי: אני הצגתי את הדברים מנקודת המבט שלי.

אהרון אריה כץ: ברשות היושב-ראש, הייתי רוצה לשאול את מה לוטפי שלוש שאלות.

אהרון אגסי: אני רוצה רק להציג כמה נתונים לגבי רמות לפני שימשיכו את הדיון.

דוד אזולאי: אאפשר לך לשאול שאלות, אבל הם באמצע הצגת הנושא.

דוד אזולאי: תן להם לסיים ואאפשר לך לשאול.

יואל לוטפי: אני סבור שאין היום מבנה חינוך שאפשר להצביע עליו ולומר שניתן להוציא ממנו את התלמידים.

יואל לוטפי: אנחנו לא דוחים נפש מפני נפש.

יואל לוטפי: אנחנו לא יכולים לומר כרגע: תפנו את מבנה בית-הספר "מימון" – שיש בו היום קרוב ל-400 ילדים, אם אני מצרף את גני הילדים, היסודי והישיבה – כי יש מצוקה לילדי גבעת שאול.

יואל לוטפי: מגיע גם לילדי גבעת שאול, אבל זה לא אומר שצריך לפנות את הילדים האחרים שכפי שציינתי לומדים שם.

יואל לוטפי: ביסודי ובגני הילדים כולם תושבי השכונה.

דוד אזולאי: אדוני, לא שמעתי כאן אף אחד מבקש שתפנה את הילדים.

יואל לוטפי: זה מסתתר מאחורי הדברים.

יואל לוטפי: כך נאמר בדיון בוועדת ההקצאות העירונית.

דוד אזולאי: מה שאומרים כאן, שואלים היכן המענה לבעיות שלהם.

יואל לוטפי: על כך יענה מר דב פוקס, אני מניח.

אריאלה רג'ואן: אני יועצת ראש העירייה לענייני חינוך.

אריאלה רג'ואן: אני ממלאת את התפקיד מזה כשנה.

דוד אזולאי: בהזדמנות הזאת תמסרי דרישת שלום לראש העירייה ותגידי לו שוועדת הפנים והגנת הסביבה מתגעגעת אליו.

דוד אזולאי: הזמנו אותו לכאן פעמים רבות והוא לא בא.

דוד אזולאי: אנחנו רושמים את זה לפנינו.

אורי מקלב: ניאלץ להוציא צו הבאה.

דוד אזולאי: אני סומך עליה שתדע להעביר לו את זה.

דוד אזולאי: תגידי לו שרשמנו את זה לפנינו.

אריאלה רג'ואן: אני מודה לך שאתה מעלה את הנושא הזה לדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

אריאלה רג'ואן: זה נושא כאוב.

אריאלה רג'ואן: חשוב לי מאוד להבהיר דבר שאולי לא הודגש כאן כראוי, שידוע גם לאנשים שעתרו, שאנחנו דואגים לכל ילד בעיר הזאת.

אריאלה רג'ואן: חשוב לי מאוד שתשים את זה בראש הדברים.

אריאלה רג'ואן: אין אצלנו הבדל בין ממלכתי ובין ממלכתי-דתי, בין מזרח העיר ומערבה, בין חרדים וחילונים.

אריאלה רג'ואן: ולראיה, ראש מינהל חינוך חדש שמונה לאחרונה בעיר אחראי על כל הסקטורים ביחד, בלי כל הפרדה.

אריאלה רג'ואן: לאף סקטור אין מנהל לעצמו ומר דני בר גיורא מנהל את כל הסקטורים ביד רמה.

אריאלה רג'ואן: זה דבר ראשון.

אריאלה רג'ואן: דבר שני, חשוב לי לומר שראש העירייה מייד עם כניסתו לתפקידו סייר ברמות.

אריאלה רג'ואן: הוא ראה את מצוקת המבנים ברמות והוא הראשון שקידם את הפרוגרמה שאומצה גם על-ידי משרד החינוך.

אריאלה רג'ואן: תושבי השכונה קיבלו מכתב שבשנת 2011 משרד החינוך מתכוון לתקצב בשלב הראשון 24 כיתות.

אהרון אגסי: נכתב שבשנת 2012 אולי ייעשה מאמץ.

אהרון אגסי: המכתב נמצא בידי.

אריאלה רג'ואן: בשנת 2011.

אריאלה רג'ואן: לא נתווכח על זה כי זה נדון בבית-המשפט.

אריאלה רג'ואן: 24 כיתות בינוי לטובת "תבונת יעקב".

אריאלה רג'ואן: כשראה ראש העירייה את המצוקה בשלב הראשון הוא הכניס 8 כיתות של "תבונת יעקב" אל תוך המבנה, מתוך ראייה שצריך לחיות זה לצד זה ולא זה על חשבון זה.

אריאלה רג'ואן: אין לי כאן את הנתונים כי נאמר לי שלא ניכנס לנתונים שנדונים בבית-המשפט, אבל ברמות יש למעלה מ-25% ילדי מינהל חינוך חרדי שאינם תושבי שכונת רמות.

אריאלה רג'ואן: אנחנו משתדלים לתת מענה לכל שאר הילדים בבתי-ספר, בכיתות, בפנייה שלנו אל משרד החינוך שיעזור לנו לפתור את המצוקה הזמנית ולהעמיד בחצר בית-הספר 6 מבנים ניידים שייתנו מענה לא רק לבנות שהיו בבית-הספר אלא גם ל-90 בנות שנוספו בשנה הנוכחית.

אריאלה רג'ואן: כלומר דאגנו גם לעתיד בית-הספר.

אריאלה רג'ואן: ההורים בחרו לפנות לבית-המשפט, לצערי.

אריאלה רג'ואן: אני סבורה שאפשר היה לפתור את זה ואני לא בטוחה שבית-המשפט יפתור את זה באופן אחר.

אריאלה רג'ואן: צריך להתייחס למצוקות של כל המבנים בעיר.

אריאלה רג'ואן: יש לנו בית-ספר ממלכתי-דתי - - -

משה גפני: למה ילד שגר מחוץ לרמות ירצה ללמוד בבית-ספר יסודי ברמות?

אריאלה רג'ואן: אני לא יודעת על מה אתה מדבר כרגע.

משה גפני: למה 25% מן הילדים של מינהל החינוך החרדי שלומדים ברמות אינם מתגוררים ברמות?

אריאלה רג'ואן: אלה הנתונים שלכם על מוסדות החינוך ברמות.

משה גפני: אני הגעתי מוועדת הכספים.

משה גפני: מה זה "שלכם"?

משה גפני: אני אמנם נראה כמוהם, נכון, אבל לא מעבר לזה.

אריאלה רג'ואן: ההערה שלך מיותרת לחלוטין.

אריאלה רג'ואן: אנחנו לא משני צדי המתרס.

אריאלה רג'ואן: כולנו תושבי העיר.

משה גפני: כבר 22 שנים אני נמצא בכנסת וכל הזמן אני אומר הערות מיותרות.

אריאלה רג'ואן: אל תגיד שבעיניי כל החרדים נראים אותו דבר.

אריאלה רג'ואן: בעיניי כולם נראים אותו דבר, כפי שגם אתה נראה כמוני.

אריאלה רג'ואן: אז בואו נוריד את זה מסדר היום כי זה ממש לא מקובל עליי.

אריאלה רג'ואן: כולנו תושבי העיר, כולנו למען ילדי העיר וכולנו נמצאים בדיון הזה לאותו צורך.

משה גפני: שאלתי שאלה עניינית.

משה גפני: כאשר אמרת "אתם" חשבתי שאת מתכוונת אליי.

משה גפני: אם לא התכוונת אליי אז אני חוזר בי.

משה גפני: אמרת ש-25% מן הילדים שאינם מתגוררים ברמות לומדים ברמות.

משה גפני: אני לא ירושלמי.

משה גפני: אני שואל מדוע ילד מחוץ לרמות הולך לבית ספר יסודי ברמות.

משה גפני: מה הסיבה?

יואל לוטפי: היא ציינה נתון עובדתי.

יואל לוטפי: נדמה לי שאין לה תשובה.

יואל לוטפי: אין לנו את התשובה.

יואל לוטפי: זאת עובדה, זה נתון.

משה גפני: 25% בבית-ספר יסודי?

משה גפני: כלומר, תלמיד שגר בהר נוף נוסע ללמוד ברמות?

יואל לוטפי: לפני שנים ספורות – כדי לא לטעות לא אציין את המועד – בעיריית ירושלים מונתה ועדה לריכוז של תכנון-אב למוסדות חינוך במגזר החרדי, עם המתכנן מר משה כהן, והיו חברים בה כמובן הנציגים של המגזר החרדי.

יואל לוטפי: הם עשו עבודה מקיפה מאוד, שעלתה לא מעט כסף לעירייה, והפיקו תוכנית-אב למגזר החרדי.

יואל לוטפי: בנתונים שם מצוין ש-25% מתלמידי מערכת החינוך החרדי בשכונת רמות אינם תושבי רמות.

יואל לוטפי: זה נתון עובדתי.

יואל לוטפי: על-פי המיפוי שלנו זה נכון גם היום.

אורי מקלב: זה כמו הנתון ש-61% מן הילדים בירושלים שעולים לכיתה א' בשנת הלימודים תשע"א הם מן המגזר החרדי.

אורי מקלב: זה נתון שפורסם והוא לא נכון.

אורי מקלב: זה נכון אולי בתוך המגזר היהודי, אבל מתוך הסך הכול הם מגיעים ל-40%.

יואל לוטפי: אנחנו לא אחראים לכל הפרסומים.

משה גפני: אם נכון הנתון ש-25% מן התלמידים בבתי-ספר יסודיים ברמות במבנים עירוניים מתגוררים מחוץ לשכונת רמות, אולי אפשר לקבל 3 שמות עם כתובת, אני רוצה לבדוק האם באמת הם באים מחוץ לרמות.

משה גפני: אני מדבר רק על בתי-הספר היסודיים.

יואל לוטפי: אני מבטיח לתת אפילו 300 שמות.

יואל לוטפי: אבקש ממר דב פוקס כאחראי לקובץ הנתונים להעביר לך אותם.

משה גפני: אסתפק בשלושה שמות של תלמידים שלומדים בבית-ספר יסודי במבנה עירוני ברמות ומתגוררים בשכונה אחרת.

אריאלה רג'ואן: באשר להערות שנאמרו כאן על גבעת שאול, ראש העירייה לא החליט להקצות שום דבר.

אריאלה רג'ואן: יש דברים מסודרים מאוד בעיריית ירושלים.

אריאלה רג'ואן: יש ועדת הקצאות.

אריאלה רג'ואן: כל מוסד מגיע לוועדת הקצאות.

אריאלה רג'ואן: נמצא כאן מר אהרון בן נון שיוכל להגיד לכם מה בדיוק קורה בוועדה הזאת.

אריאלה רג'ואן: זאת ועדה מקצועית שמורכבת ממהנדס העיר ומגורמים מקצועיים נוספים.

אריאלה רג'ואן: אם תרצו, אפשר למנות אותם.

אריאלה רג'ואן: זאת הוועדה שמחליטה איזה מבנה יילך לאיזה מוסד.

אריאלה רג'ואן: בואו נתקן – לא רק העירייה מחליטה.

אריאלה רג'ואן: ראש העירייה מחליט על מדיניות.

דוד אזולאי: ראש העירייה מחליט גם על בנייה חדשה בשכונה?

אריאלה רג'ואן: בוודאי.

אריאלה רג'ואן: את זה ציינתי בתחילת דבריי.

דוד אזולאי: הוא מכיר את תוכנית המתאר של העיר והתב"ע של העיר.

דוד אזולאי: כאשר בונים שכונה חדשה ובונים בניינים חדשים, בתוך הבנייה צריך לשלב גם מבני ציבור.

אריאלה רג'ואן: אין בכלל ספק בכך.

אריאלה רג'ואן: זאת ההקצאה.

דוד אזולאי: אני שמח לשמוע.

אריאלה רג'ואן: זאת הנחיה חד-משמעית של ראש העירייה לגבי מבנים ואנחנו דנים על כך בסבב פרוגרמות, שכל קבלן שיבנה ייתן הקצאה מסוימת למבני ציבור.

דוד אזולאי: גברתי, אני מציע לכם לבדוק מה קורה בגבעת שאול.

דוד אזולאי: יש שם בנייה מסיבית למגורים אך אין בנייה של מבני ציבור.

דוד אזולאי: אני מפנה את תשומת לב יועצת ראש העירייה לנושא הזה, כי זו אחת הטענות שעלו בדיון במליאה בנושא הזה.

אריאלה רג'ואן: על כך מר אהרלה בן נון יוכל לענות.

דוד אזולאי: נשמח מאוד לשמוע תשובה.

אהרון בן נון: אני מציע שקודם מר דב פוקס יציג את התמונה שלו על המגזר החרדי.

דוד אזולאי: כל הזמן אתה אומר למישהו אחר לדבר.

דוד אזולאי: אתה מחזיק אותי במתח ...

אהרון בן נון: למען הסדר הטוב, אני מציע שמר דב פוקס ישלים את התמונה לגבי האגף לחינוך תורני ואחר-כך אני אדבר.

דוד אזולאי: אדוני, ביקשת רשות דיבור?

דוד אזולאי: לפני שאני עובר אל נציג עיריית ירושלים, ביקשת להציג נתונים ושאלות.

דוד אזולאי: בבקשה, תציג את הדברים.

אהרון אגסי: שכונת רמות בירושלים הוקמה לפני כ-30-40 שנים.

אהרון אגסי: היא עברה שינוי דמוגרפי מטאורי בתחום החינוך היסודי והעל-יסודי.

אהרון אגסי: כיום יש בשכונת רמות כ-13,000 ילדים בגילאי גני ילדים וחינוך יסודי – כ-9,500 ילדים בחינוך היסודי וכ-3,500 בגני הילדים.

אהרון אגסי: כל אחד מוזמן לבוא לשכונה ולראות מבני ענק שנבנו עם קום השכונה ומשרתים למעשה ילדים מחוץ לשכונה.

אהרון אגסי: אני לא מדבר על על-יסודי, על תיכונים ועל חטיבות ביניים.

אהרון אגסי: אני מדבר על ילדים מגיל 3-4 ועד כיתה ח'.

אהרון אגסי: כאן מדובר באנומליה.

אהרון אגסי: זאת פשוט תופעה מזוויעה, תופעה מטורפת, כאשר מצד אחד ילדי השכונה, שזקוקים לכיסא ולשולחן ולכיתה, לומדים בתוך צריפים, בתוך מקלטים, ומצד שני באותה שכונה יש מבני ענק שמשרתים כל מיני מוסדות של המגזר הממלכתי-דתי שמקורבים לצלחת.

אהרון אגסי: סליחה שאני שם את הדברים על השולחן.

אהרון אגסי: המבנים ניתנו לעמותות, חלקן מן המוכר שאינו רשמי, חלקן בפיקוח ממלכתי-דתי, אבל הן לא חלק אורגני מתוך השכונה.

אהרון אגסי: אציג כמה דוגמאות.

אהרון אגסי: זה לא רק ברמות א'.

אהרון אגסי: העתירה שלנו היא ספציפית על שכונת רמות א' עילית שבה 100% מן הילדים בגני הילדים ובחינוך היסודי הם בחינוך החרדי.

אהרון אגסי: יש בשכונה מבנה ענק שהתרוקן, ועכשיו רוצים לייבא לתוכו מוסד על-אזורי, וגם זה בסימן שאלה.

אהרון אגסי: זה נושא שנמצא בעתירה ולכן פחות אתייחס אליו.

אהרון אגסי: אבל אני מדבר על שכונת רמות.

אהרון אגסי: זאת שכונה שהיא כמו עיר.

אהרון אגסי: מדובר על 50,000 תושבים.

חיים אמסלם: יש לכם מינהלת ברמות?

אהרון אגסי: גם זה נושא שמחייב דיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

חיים אמסלם: אולי נשמע קצת על המינהלת ומה היא אומרת.

אהרון אגסי: יש כאן אנשים שיוכלו להציג את זה.

אהרון אגסי: כבר 15 שנים אין בחירות למינהלת, אז המינהלת לא מייצגת, אבל יש איזו שלוחה חרדית של המינהלת של רמת שלמה.

אהרון אגסי: אבל זה לא רלוונטי לדיון.

אהרון אגסי: ברשותכם, עוד כמה מילים בהקשר למבני חינוך.

אהרון אגסי: יש מבנה ענק של "אור תורה סטון בנים" ו"אור תורה סטון בנות" ברמות ב' ורמות א'.

אהרון אגסי: יש מבנה של "נועם" שחציו ריק.

אהרון אגסי: יש מבנה של "אורט", כל מי שנוסע לכיוון כביש 443 רוצה בצד שמאל של הכביש מבנה ענק שחציו ריק, שלומדים בו ילדים בחטיבות ביניים ובתיכון שבאים ממבשרת, מפסגת זאב ומכל מיני שכונות אחרות, כאשר ילדי שכונות רמות ד', רמות ב', רמות ג' ורמות א' לומדים במבנים יבילים, שזה כינוי מכובס ויפה לקראוון שדולף בחורף ורותח בקיץ.

אהרון אגסי: זה מצב לא תקין.

אהרון אגסי: בשורה התחתונה, עם כל הכבוד לססמאות, זה אומר שיש בירושלים ילדים ששווים וילדים שלא שווים, או שווים פחות.

אהרון אגסי: זאת מדיניות שנובעת מכך שיש עמותות וגופים שיכולים להשתלט על מבנים, ומבחינתם "שטח כבוש לא יוחזר".

אהרון אגסי: אם המבנה הזה שירת לפני 20 שנים את הממלכתי-דתי או את הממלכתי, אז גמרנו, גם אם הילדים בשכונה צריכים מבני חינוך.

אהרון אגסי: דרך אגב, אותו דבר מאפיין גם את גבעת שאול, שיש שם מבנה שמאחר ששירת בעבר את הממלכתי-דתי, למרות שחל שינוי דמוגרפי יישאר בממלכתי-דתי כי "אנחנו לא נוציא".

אהרון אגסי: אבל ברמות במקום שלנו כן מוציאים 400 ילדות אל תוך מבנים כדי לספק אינטרס כזה או אחר.

דוד אזולאי: תודה רבה לך, אדוני.

צבי יעקבזון: אני תושב שכונת גבעת שאול, כמובן תושב ירושלים, עובד בבניין הזה שנים רבות.

צבי יעקבזון: אני אולי הכי "ישיש" כאן מכולם, לכן אולי אזכה ליתר התחשבות.

חיים אמסלם: אתה ותיק.

חיים אמסלם: לא ישיש.

צבי יעקבזון: אתחיל בסיפור על יהודי שביקש משכנו להשאיל לו סוס ועגלה.

צבי יעקבזון: הוא רצה להשתמש בסוס כדי לסחוב משא.

צבי יעקבזון: אמר לו השכן: מה אני אעשה, בדיוק אתמול מת הסוס.

צבי יעקבזון: מת – מת.

צבי יעקבזון: אגב שיחתם נשמעו מן האורווה צהלות הסוס.

צבי יעקבזון: אמר היהודי: מת הסוס?

צבי יעקבזון: אנחנו שומעים את צניפותיו.

צבי יעקבזון: אמר לו השכן: למי אתה מאמין, לי או לסוס?

צבי יעקבזון: אנחנו שומעים כאן דברים כל-כך נעימים ורצויים על התפקוד של העירייה, אבל מה לעשות, אנחנו שומעים את הצהלות של הסוס.

צבי יעקבזון: אנו גרים בגבעת שאול, לא בכיכר ספרא ולא בטבלאות.

צבי יעקבזון: אנחנו חיים שם.

צבי יעקבזון: הבאתי את גברת רות יוסף לביקור בשכונת גבעת שאול והיא התפלצה ולא האמינה למראה עיניה.

צבי יעקבזון: היא אמרה לי: "לא יכול להיות" והתבטאה במילים חריפות מאוד.

צבי יעקבזון: אבל היא אמרה: מה שאני רואה כאן הוא בלי הפיך, המגדל הזה על הכביש.

צבי יעקבזון: אמרתי לה: לפחות תמנעי את המשך הנזקים.

צבי יעקבזון: אתם מאשרים כאן מגדלים.

צבי יעקבזון: על הראשונים אנחנו מצטערים.

צבי יעקבזון: אין כאן מקום לילדים, אין גינה, אין עץ, אין ספסל.

צבי יעקבזון: השכונה זרועה ב"צפרדעים".

צבי יעקבזון: אין מקום לשחק, אין מקום להתפלל, אין כלום.

חיים אמסלם: בהר נוף גם אין לנו מקום לחנות.

צבי יעקבזון: בונים מגדלים באזור שלם בגבעת שאול.

צבי יעקבזון: היכן ילדי השכונה ילמדו?

צבי יעקבזון: היכן הם ישחקו?

צבי יעקבזון: היכן האנשים יתפללו?

צבי יעקבזון: לאן האמא תלך עם עגלת התינוק?

צבי יעקבזון: ניקח לדוגמה את המתנ"ס.

צבי יעקבזון: היום זה כלי מינימלי.

צבי יעקבזון: הנה, בגבעת שאול חילקו אתמול הזמנות לאירוע של "נשות חיל" (אינני יודע מי הם) שיתקיים ברחוב קהתי בשכונה.

צבי יעקבזון: אבל האירוע לא יתקיים במתנ"ס.

צבי יעקבזון: למה לא? כי אין לנו מתנ"ס.

צבי יעקבזון: ולמה אין לנו מתנ"ס?

צבי יעקבזון: כי העירייה, משיקולים שלה, צירפה את גבעת שאול לקריית משה ושתי השכונות משתמשות במתנ"ס שנמצא בלב שכונת גבעת שאול.

צבי יעקבזון: מכיוון שזה מנוהל על-ידי תושבי קריית משה בגוון ובאופי של שכונת קריית משה אז אנחנו לא נכנסים לשם, אז אין לנו מתנ"ס.

צבי יעקבזון: בשכונת רמות היה בשעתו רוב חילוני.

צבי יעקבזון: החרדים ואנחנו כאן בכנסת צעקנו: מה עם המיעוט החרדי?

צבי יעקבזון: אמרו: "דמוקרטיה.

צבי יעקבזון: רוב השכונה חילונית אז ההנהלה חילונית והאופי חילוני, מצטערים".

צבי יעקבזון: ביקשנו שייתנו לפי אחוזים.

צבי יעקבזון: לא.

צבי יעקבזון: רצה הקדוש-ברוך-הוא ורצה הגורל והשכונה שינתה את פניה מבחינה דמוגרפית והיום הרוב חרדי.

צבי יעקבזון: אנחנו אומרים למנהלים: תנהגו בהתאם לאותה דמוקרטיה.

צבי יעקבזון: לא, עכשיו הגישה משתנה: "צריכים שיפעלו שני מתנ"סים, לרוב ולמיעוט.

צבי יעקבזון: בינתיים המצב יישאר כפי שהוא".

צבי יעקבזון: אז מי מדבר על דמוקרטיה?

צבי יעקבזון: איזו דמוקרטיה?

צבי יעקבזון: איפה הדמוקרטיה ברמות?

צבי יעקבזון: הרוב חרדי.

צבי יעקבזון: למה לא השתנתה הנהלת המתנ"ס?

צבי יעקבזון: כי לא.

צבי יעקבזון: בשמואל הנביא המקום מנוהל על-ידי גוף שמפעיל את המתנ"ס נגד אופי השכונה ונגד רבני השכונה.

צבי יעקבזון: התושבים לא נכנסים לשם, רובם לפחות.

צבי יעקבזון: זה עוזר לנו?

צבי יעקבזון: אני מבקש לקרוא לכם ציטוט מדברי יושב-ראש ועדת הפנים: "רבותי, אני מבקש מסגני ראש העיר שתאמרו לוועדה בתוך שבועיים מתי אתם אמורים לקיים בחירות, אם בכלל.

צבי יעקבזון: לאחר קבלת התשובה נמשיך את הדיון הזה, ואני מקווה שנגיע להסכמה.

צבי יעקבזון: אני מקווה שבתוך שבועיים תהיה החלטה על בחירות.

צבי יעקבזון: אם יתברר בתוך השבועיים הללו שאין אפשרות, גם את זה צריך להודיע לי, ואז הוועדה – כלומר ועדת הפנים – שצריכה להגן על הדמוקרטיה גם בשלטון המקומי וגם במינהלות הקהילתיות, במקום שהן קיימות, ובעיקר בירושלים, תיאלץ למלא את תפקידה.

צבי יעקבזון: תודה רבה.

צבי יעקבזון: הישיבה נעולה".

צבי יעקבזון: כך אמר יושב-ראש ועדת הפנים, חבר הכנסת הרב משה גפני, בתמוז תשס"א, לפני 10 שנים.

צבי יעקבזון: "בתוך שבועיים", הוא אמר, רבותי: "בתוך שבועיים העירייה תודיע אם יש בחירות או אין בחירות".

צבי יעקבזון: אני מבקש לקרוא לכם עוד ציטוט מדברי יושב-ראש ועדת הפנים בישיבה שהתקיימה בנוכחות נציגים בכירים של עיריית ירושלים: "לסיכום, אני רוצה להודות לכולכם על ההשתתפות הפעילה.

צבי יעקבזון: אני מבקש להקים צוות משותף לתושבים ולעירייה ולמתנ"סים".

צבי יעקבזון: כאן מדובר כבר גם על מתנ"סים בשכונות החרדיות, על-פי הצעתו של חבר הכנסת שלמה בניזרי.

צבי יעקבזון: "בתוך שלושה חודשים הוועדה תקבל דיווח".

צבי יעקבזון: הדברים נאמרו בשנת תשס"ו, בדצמבר 2005, לפני 5 שנים.

צבי יעקבזון: הציטוט הראשון הוא מלפני 10 שנים, והציטוט השני מלפני 5 שנים.

צבי יעקבזון: ואיך אומרים: "כלאם פאדי".

צבי יעקבזון: שום דבר.

צבי יעקבזון: העירייה, או חברת המתנ"סים לא "סופרת" את התושבים.

דוד אזולאי: מר יעקבזון, תאמר משפט סיכום, בבקשה.

צבי יעקבזון: זה קשה מאוד, הרב אזולאי.

צבי יעקבזון: אילו הייתי גר בעכו הייתי מסיים בתוך דקה.

דוד אזולאי: אתה יודע שיש לנו שם צרות אחרות.

צבי יעקבזון: רבותי, אתם אומרים שלא מפנים ילדים.

צבי יעקבזון: יכול להיות.

צבי יעקבזון: יהודי לא מגרש יהודי.

צבי יעקבזון: תגיד לי אתה מה הפתרון שאתה כן נותן?

צבי יעקבזון: להגיד מה לא, גם אני יכול להגיד לך מה לא.

צבי יעקבזון: אני לא יודע אם זה אתה או הרב פוקס או מר ניר ברקת.

צבי יעקבזון: ראש העירייה היה ב"אבני שלמה" והחוויר כאשר ראה את המקום הזה.

צבי יעקבזון: אינני יודע אם השתתפת אתו באותו סיור.

צבי יעקבזון: אני הייתי אתו.

צבי יעקבזון: הוא החוויר כאשר ראה את תת-התנאים.

צבי יעקבזון: אז מה כן עושים?

צבי יעקבזון: לא לפנות את "נועם" כי חלק מן התלמידים הם תושבי השכונה?

צבי יעקבזון: התלמידים ב"מורשה" הם תושבי השכונה?

צבי יעקבזון: לא.

צבי יעקבזון: אז תפנו את "מורשה".

צבי יעקבזון: היה מבנה ריק ב"מימון".

צבי יעקבזון: למה אותו כן נתתם לציבור?

אריאלה רג'ואן: "ישיבה לצעירים" ו"מימון" זה אותו דבר.

אריאלה רג'ואן: "נועם" הוא לא מבנה עירוני, הוא שייך לעמותה.

צבי יעקבזון: אני מדבר על "מימון".

צבי יעקבזון: הוא התפנה והיה ריק.

צבי יעקבזון: עכשיו "מימון" התאכלס על-ידכם.

צבי יעקבזון: מתי הוא התאכלס?

צבי יעקבזון: לפני שנה.

צבי יעקבזון: עד לפני שנה הוא עמד ריק.

יואל לוטפי: לא נכון.

צבי יעקבזון: אבל הוא הופיע במודעות שלכם של ועדת ההקצבות.

אורי מקלב: חלק היה מאוכל על-ידי "ישיבה לצעירים".

אורי מקלב: נשאר עוד אגף שלם.

צבי יעקבזון: האגף הזה שהיה ריק, למה לא נתתם אותו לתושבי גבעת שאול?

צבי יעקבזון: ב"מורשה" אתם מוכנים לבדוק?

צבי יעקבזון: "מורשה" קיבלה שטח מעיריית ירושלים?

צבי יעקבזון: בית-הספר הולך ומתרוקן מתלמידים?

צבי יעקבזון: אין שם תושבים מן השכונה?

יואל לוטפי: כשתסיים את דבריך אתייחס לעניין "מורשה".

צבי יעקבזון: אני מדבר לאו דווקא על "מורשה".

יואל לוטפי: אל תדבר בהכללה.

יואל לוטפי: אם אתה מדבר נקודתית, אשיב לך לגופו של עניין.

יואל לוטפי: "נועם" הוא לא מבנה עירוני.

יואל לוטפי: "מורשה" זה אחד ממוסדות החינוך המאוכלסים ביותר שיש בעיר.

יואל לוטפי: יש אליו ביקוש.

צבי יעקבזון: לא מתושבי השכונה.

יואל לוטפי: אילו היה בו מקום, היה מכפיל ואף משלש את מספר תלמידיו.

צבי יעקבזון: אז תמצאו לו מקום.

יואל לוטפי: חלק ניכר מן התלמידים שלומדים בו הם תושבי קריית משה, גבעת שאול והשכונות הסמוכות.

יואל לוטפי: יש בו גם תלמידים מחוץ לשכונה, כפי שבכל מוסד חינוך חרדי לא כל התלמידים של תלמוד התורה הם תושבי השכונה.

צבי יעקבזון: תלמידי היסודי נמצאים בעדיפות ראשונה.

יואל לוטפי: אני מדבר על היסודי.

צבי יעקבזון: אין בתלמוד תורה היסודי בגבעת שאול ילדים מחוץ לשכונה.

צבי יעקבזון: כולם תושבי השכונה.

יואל לוטפי: "מורשה" הוא מוסד חינוך יסודי, וכך גם "נועם".

צבי יעקבזון: אנחנו לא מדברים באותה סקלה.

צבי יעקבזון: אני אומר שבבית-הספר "אבני שלמה" יש מאות ילדים, כולם תושבי השכונה.

יואל לוטפי: על כך לא התווכחתי אתך.

צבי יעקבזון: ואילו ב"מורשה" רוב התלמידים לא תושבי השכונה.

צבי יעקבזון: צא ובדוק, נורא פשוט.

צבי יעקבזון: אבל אני לא לוטש עין ל"מורשה".

צבי יעקבזון: אני לא לוטש עין לכלום.

צבי יעקבזון: אני רק מבקש ממך שתמצא פתרון.

אריאלה רג'ואן: יש לנו פתרונות.

אריאלה רג'ואן: תתנו למר אהרלה בן נון להציג את הדברים.

צבי יעקבזון: בשבילי העירייה אחראית, ולא משנה אם זה מר טדי קולק או מר אהוד אולמרט או מר אורי לופוליאנסקי או מר ניר ברקת.

צבי יעקבזון: בשבילי עירייה היא עירייה.

צבי יעקבזון: אני גר בירושלים ומשלם ארנונה גבוהה יחסית לשירותים שאני מקבל.

צבי יעקבזון: אני אומר לך, בואו לגבעת שאול ותראו.

צבי יעקבזון: אנחנו לא מקבלים שירותים, אין לנו מתנ"ס, אין לנו ספרייה.

צבי יעקבזון: כשאתם מקימים ספרייה ניידת שסובבת בשכונות העיר – לנו אין ספרייה.

צבי יעקבזון: אין לנו בתי-כנסת ואנחנו מתפללים בתנאים מחפירים.

צבי יעקבזון: יש שטח מסוים ברחוב קהתי שאנו רוצים שייבנה בו בית-כנסת או תלמוד תורה, אך אנו שומעים בלחש שהוא הובטח באיזו קנונייה לבית-ספר "נועם".

צבי יעקבזון: ריבונו של עולם, למה?

דוד אזולאי: מר צביקה יעקבזון, אתה נשמע מרתק מאוד ומעניין מאוד.

צבי יעקבזון: אני נסער מאוד.

דוד אזולאי: אתה רוצה להגיב לדברים?

יואל לוטפי: רק משפט קצר אחד.

יואל לוטפי: שלא תהיה איזו אי-הבנה, אני מסכים שצריך לתת פתרונות ל"אבני שלמה" ול"מאזני צדק" ול"אבני צדק".

יואל לוטפי: שלא יהיו אי-הבנות.

יואל לוטפי: אני מכיר במצוקה וצריך לתת להם פתרונות.

יואל לוטפי: כל שאני אומר, הפתרון לא יכול להינתן בדרך שאתה מבקש, שנפנה את תלמוד תורה "מורשה" או שנפנה את בית-הספר "נועם".

יואל לוטפי: צריך לתת להם פתרונות, אבל לא בדרך שאתה מציע.

אהרון אגסי: אז למה אצלנו אתה דווקא כן רוצה לפַנות את מבנה בית-הספר?

צבי יעקבזון: מר לוטפי, אני שומע את דבריך ומקבל את רובם הגדול.

צבי יעקבזון: דבר אחד אני יודע בשורה התחתונה, אתה הולך במידת הצדק אבל בסופו של דבר, עובדה, הציבור החרדי בשכונה ידו על התחתונה.

צבי יעקבזון: אינני יודע איך תמיד ההיגיון הצרוף שלכם עובד כך שהתוצאה היא לרעתנו.

צבי יעקבזון: תבוא אתנו לשכונה ותראה: במתנ"ס יש ציבור של כיפות סרוגות, המבנים הציבוריים שהוקמו מאכלסים ציבור של כיפות סרוגות, בתי-הכנסת ברובם של ציבור הכיפות הסרוגות.

צבי יעקבזון: הכול יפה מאוד, אבל ... בוויכוח על "מורשה", שחזר מן הוועדה המחוזית לעירונית, אמר מר ניר ברקת במפורש: "אני מחויב לדתיים-הלאומיים".

צבי יעקבזון: מה זה "מחויב"?

צבי יעקבזון: מכיוון שהם הצביעו עבורו אז אני צריך לא לקבל את המינימום שמגיע לי?

צבי יעקבזון: איזה מין דבר זה?

צבי יעקבזון: אני מסכים, אכן הצבענו עבור הרב פרוש בבחירות האחרונות.

צבי יעקבזון: אז מה?

צבי יעקבזון: לכן הילד שלי צריך לשחק מתחת לגלגלים של מכוניות?

דוד אזולאי: לפחות הוא אומר את האמת.

דוד אזולאי: מודה ועוזב ירוחם ...

צבי יעקבזון: לא משנה שאחרי זה הרב מרדכי אליהו זצ"ל שלח מסר לראש העירייה ואמר: "אם אתה עושה את זה בשבילי, הנח ידך.

צבי יעקבזון: אני לא בעסק".

צבי יעקבזון: הוא היה נגד קיפוח החרדים.

צבי יעקבזון: מר ניר ברקת, ייאמר לזכותו, אכן הסתובב סיבוב פרסה ואמר: "בסיפור המאבק בין החרדים ובין הדתיים-לאומיים על אופי שכונת גבעת שאול, אני פורש.

צבי יעקבזון: אני יוצא מן המשחק הזה".

צבי יעקבזון: אבל יש מערכה, וב"ידיעות אחרונות" היה כתוב: "המערכה על אופי גבעת שאול נמשכת והעירייה נוקטת צעד לסייע לשינוי אופיה של גבעת שאול".

צבי יעקבזון: למה?

צבי יעקבזון: מי שָֹמכם?

צבי יעקבזון: למה אתם עושים את זה?

צבי יעקבזון: למה אתם נלחמים נגד חרדים?

צבי יעקבזון: אנחנו הרי תושבים שמשלמים ארנונה וחיים בעיר הזאת.

צבי יעקבזון: זה מה שאני מבקש.

צבי יעקבזון: אינני יודע איזה מנגנון יהיה בעקבות הישיבה הזאת של ועדת הפנים, להבדיל מתקופתו של חבר הכנסת הרב משה גפני וחבר הכנסת גאלב מג'אדלה, איזה כלי יהיה ליושב-ראש הוועדה הנוכחי כדי שהישיבה הזאת לא תסתיים בלא כלום.

צבי יעקבזון: אני חושש שייצאו מכאן החברים, מר דב פוקס יחזור לעירייה ויגיד לחבריו: "עשיתי כמיטב יכולתי", מר יואל לוטפי יחזור לעירייה ויגיד: "חבר'ה, הכנסתי להם כפי שצריך", ואנחנו נחזור הביתה לסחי ולמיאוס בשכונות שלנו.

אורי מקלב: מר צבי יעקבזון, אני פונה אליך כמנהל סיעת ש"ס בכנסת.

אורי מקלב: אני צריך להגיד לך את ההבדל בין יושב-ראש ועדת הפנים הנוכחי ובין יושבי-הראש הקודמים ומה התוצאות ומה האפקטיביות שלו?

אורי מקלב: אתה צריך לדעת טוב ממני.

צבי יעקבזון: עיניי נשואות ליושב-ראש הוועדה, לראות איזה כלי יעיל יינקט.

אורי מקלב: אתה צריך להגיד להם אחרת: "אתם עוד לא יודעים מי הוא היושב-ראש הנוכחי".

צבי יעקבזון: בכל אופן, אני מחזק את ידיו של מר שעיה הורביץ שלימד אותנו פרק בעשייה ציבורית.

צבי יעקבזון: לאחר תקופה ארוכה שתושבי רמות הרגישו את העריצות הכואבת של המנגנון העירוני תושבי השכונה פשוט פנו לבית-המשפט וקיבלו סעד מיידי.

צבי יעקבזון: ללמדנו שהם צדקו, לפחות כך זה נראה על פניו.

צבי יעקבזון: אני מחזק את ידי תושבי רמות.

צבי יעקבזון: הם נתנו לנו פתח של תקווה.

צבי יעקבזון: סיימתי את דבריי.

צבי יעקבזון: אני מקווה שהוועדה הזאת תמצא את הכלים האופרטיביים, מעבר להצהרות.

צבי יעקבזון: תודה.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: בבקשה חבר הכנסת אורי מקלב, סגן לשעבר של ראש עיריית ירושלים.

אורי מקלב: תודה רבה לך, כבוד אדוני יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

אורי מקלב: אני מעריך אותך על שאתה מקיים את הדיון על אף שאנו בסוף המושב ויש דברים רבים על סדר יומה של ועדת הפנים והגנת הסביבה.

אורי מקלב: עם כל זאת, מצאת לנכון לפנות זמן כדי לדון בנושא הזה, בוודאי על ציר פתיחת שנת הלימודים שקרבה ובאה.

אורי מקלב: תודה גם לחבר הכנסת הרב חיים אמסלם שהציע את ההצעה לסדר ובזכות זה אנחנו דנים כאן.

אורי מקלב: אני מניח שכולכם מבינים את ההתחבטויות שלי, את הדילמה שיש לי.

אורי מקלב: אני לא יכול לדבר כמו כל חבר כנסת שנמצא כאן שמייצג את הציבור שמופיע כאן.

אורי מקלב: מצד אחד, חובתי לא רק לייצג את הציבור הזה ולהיות מודע למצוקות שלו, אלא ברבות השנים פיתחנו גם ידידות והכרות מעמיקה.

אורי מקלב: מצד שני, לא אכחד שאני מכיר מקרוב גם את היושבים בצד השני של השולחן, הכרות רבת שנים, הכרות מקצועית שהפכה עם הימים גם לידידות אישית עם מר יואל לוטפי ומר אהרלה בן נון ומר יוסי שרעבי, שזאת ההזדמנות לנחם אותו פנים אל מול פנים על פטירת אביו.

אורי מקלב: אנו רוצים לנחם אותך שבהמשך בניית ירושלים תנוחם.

אורי מקלב: נמצאת כאן גם גברת אריאלה רג'ואן שעדיין לא הכרתי, אבל שמעתי עליה, ואחרים שהם חדשים בעירייה.

אורי מקלב: בכל אופן עבר כבר זמן מאז שאני לא נמצא בעירייה.

אורי מקלב: יש דברים, אדוני היושב-ראש, גם יפים וגם מכוערים.

אורי מקלב: כאשר מסתכלים על הר מרשים מאוד, אי אפשר לראות אותו מקרוב.

אורי מקלב: כדי להתרשם מכל היקפו, מכל העוצמה שלו צריך ללכת אחורה כדי לראות.

אורי מקלב: גם אבסורד גדול וגם בעיה גדולה צריך לראות קצת מרחוק.

אורי מקלב: אני קצת התרחקתי מן העירייה ולא הייתי מעורב בבעיה שהוצגה בפנינו.

אורי מקלב: לכאורה עם חלוף הזמן אני רואה את הדברים באופן אחר, לכן אני מבקש סליחה מראש מהיושבים סביב השולחן, מחבריי וידידיי.

אורי מקלב: אני יודע שאתם לא קובעים את המדיניות, אני יודע שהבעיה מורכבת.

אורי מקלב: אני חי בתוך עמי ויודע הכול, ואתם גם יודעים לבטא את הדברים.

אורי מקלב: עם כל זה, אדוני היושב-ראש, אתה יודע מה כתוב על חושים בן דן.

אורי מקלב: דן היה ראש אחד משבטי ישראל והיה לו בן יחיד שהיה חרש ואילם.

אורי מקלב: כתוב עליו שעל אף שהיה חרש-אילם, אחרי הלוויה הענקית, הלוויה הכי גדולה שהיתה מאז ועד היום, של יעקב אבינו, שבה השתתפו עמים שלמים, כאשר רצו לקבור את יעקב לא יכלו לעשות כן, כי עֵשָֹו עיכב בעדם.

אורי מקלב: הוא טען: רגע, יעקב הוא אחי, מערת המכפלה שייכת לי ויש הסכם.

אורי מקלב: על כך כתוב ששלחו את נפתלי, שהיה איילה שלוחה, שהיה מהיר הליכה, להביא את שטר המכר ממצרים.

אורי מקלב: עד שהוא הגיע שאל לפתע חושים בן דן מה קורה.

אורי מקלב: הסבירו לו שעֵשָֹו מעכב את הקבורה.

אורי מקלב: אז הוא הוציא את החרב וערף את ראשו של עֵשָֹו וכך פתר את הבעיה.

אורי מקלב: הוא לא היה בתוך המשא ומתן, הוא לא היה בתוך העניין, לכן הוא לא ידע מה קורה.

אורי מקלב: אחרים חיכו עד שיביאו את שטר המכר, עד שידונו למחרת, כי אולי יש הבטחות, אולי יש הרשאות, צריך לראות מה קורה.

אורי מקלב: חושים לא ידע שום דבר.

אורי מקלב: הוא ראה שמעכבים את הקבורה של אביו ואז ערף את ראשו של עֵשָֹו, כתוב שהראש התגלגל אל תוך מערת המכפלה, וכך פתר את הבעיה.

אורי מקלב: אני אומר את זה בהתייחס לכך שכאשר נמצאים בתוך העניין רואים אותו בפרספקטיבה שונה לגמרי מאשר כאשר מתרחקים ממנו.

אורי מקלב: עם הזמן אני רואה בעיות ומתמצא בבעיות בקנה מידה ארצי, אבל אין בעיות כפי שקיימות בעיריית ירושלים, ודאי מתמשכות ובוודאי בסדר גודל כזה.

אורי מקלב: אין ספק שלפי כל קנה מידה המצוקה קשה.

אורי מקלב: אין קנה מידה שיכול למדוד מצוקה של ילדים, צפיפות של ילדים, מחסור במקום לימוד לילדים, כיצד זה משפיע על הילד עצמו, על האפשרות להקנות לו כלי למידה, האפשרות ללמד אותו באופן מעשי, כיצד זה משפיע על ההורים וכיצד זה משפיע על התנהלות המוסדות, ואלה בוודאי בעיות מתמשכות.

אורי מקלב: אנו נתקלים במצב שמבנים מתפנים בשכונה מיושבת בתושבים.

אורי מקלב: לא שמבקשים להוציא מוסד קיים, ולא שרואים מוסד הולך ומתרוקן ומנסים להחיות אותו בכל מיני דרכים מלאכותיות ולהביא אל תוכו כל מיני פונקציות, מדיה כזאת או מדיה אחרת.

אורי מקלב: אבל כאשר רואים בסופו של דבר אחרי שנים רבות שגם זה נגמר ואי אפשר להחיות יותר את המוסד, המוסד מתרוקן לנגד עיניהם, והמצוקה שם לא רק מתמשכת אלא גדלה, ומנסים לפתור בעיות אחרות של שכונה אחרת, שייתכן שהן בעיות, אני לא נכנס לזה ולא מכיר את זה, ומנגד ילדי השכונה זקוקים למוסדות חינוך.

אורי מקלב: אני לא מדבר על שכונת רמות ב' שיש בה מבנים ריקים, אלא ממש בתוך השכונה שלהם לא נותנים להם ללמוד.

אורי מקלב: גם על שור אנו מצווים "לא תחסום שור בדישו".

אורי מקלב: שור שחורש, אי אפשר לחסום אותו.

אורי מקלב: אי אפשר למנוע את זה.

אורי מקלב: זה אבסורד שבאמת לא קיים.

אורי מקלב: זה לא קיים ברמות וגם לא בגבעת שאול.

אורי מקלב: עוד משפט אחד על המדיניות.

אורי מקלב: אני מעריך את כולם ואני מכיר את הבעיות ואת המחויבויות, אבל אין ראש עירייה בארץ שיכול היה כבר למחרת יום היבחרו, על אף יריבויות קשות מאוד שהיו והבטחות רבות שניתנו, לומר: "אני ראש העירייה של כולם".

אורי מקלב: כולם ילדי ירושלים, גם אם יש הבדלים בהכרה במוסדות: זה מוכר שאינו רשמי, וזה מוסד פטור, וזה מוסד ממלכתי.

אורי מקלב: בעירייה קנה המידה, לאחר המחויבויות, צריך להיות שכולם ילדי ירושלים.

אורי מקלב: כולם ילדים של ראש העירייה, ולכולם אותם מצוקה.

אורי מקלב: שמעתי את זה גם היום מגברת אריאלה רג'ואן ואני מרוצה ששמעתי את זה, אבל זה צריך לבוא לידי ביטוי מעשי.

אורי מקלב: הביטוי המעשי הוא שגם אם אנו יודעים שיש סדרי עדיפויות פנימיים, לא ייתכן שמי שנמצא בסדר קדימות נמוך יותר תמיד יישאר נזקק ואף פעם לא יקבל מענה לצרכיו.

אורי מקלב: אחרת, האנשים בגבעת שאול, ברמות ובשכונות נוספות לא יקבלו לעולם.

אורי מקלב: גם אם יש הבטחות, אי אפשר לא לתת פתרונות.

אורי מקלב: אני מניח שהתושבים אומרים שאם יבנו כיתות אחרות ויעשו מאמץ, הם לא מקדשים מבנה כזה או אחר.

אורי מקלב: הם מחפשים פתרונות למצוקות שלהם.

אורי מקלב: לזה אנחנו צריכים לתת מענה מיידי.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

דוד אזולאי: רשות הדיבור לחבר הכנסת אמסלם.

חיים אמסלם: תודה, אדוני היושב-ראש.

חיים אמסלם: אין טעם לחזור על הדברים שכבר נאמרו כאן.

חיים אמסלם: כהמשך לדברים שאמרתי כבר קודם, אומר משפט אחד על המינהלת ברמות ובסנהדריה.

חיים אמסלם: מה שקורה במינהלת הוא אנטי דמוקרטי.

חיים אמסלם: בכנסת הקודמת הגשתי הצעה לסדר לגבי רמות.

חיים אמסלם: אולי יש צדק, כפי שאמר מר צביקה יעקבזון, אבל בצדק יוצא שהציבור החרדי תמיד מקופח.

חיים אמסלם: אתה יודע למה?

חיים אמסלם: כי כתוב: "צדק צדק", לא כתוב "צדק" אחד.

חיים אמסלם: כי צריך שיהיה צדק גם כדי להשיג את הצדק.

חיים אמסלם: הנקודה השנייה, רבותי מעיריית ירושלים, אומר את זה בלשון עדינה ובלי שחלילה יישמע מה שאינני רוצה שיישמע.

חיים אמסלם: כל נושא העברת מבנים מחזקה לחזקה, שהוא כנראה מתבקש כאחד הפתרונות, אף שאינו הפתרון היחיד, דורש כנראה יותר שקיפות על מנת שכל החלטה שתתקבל, אם תתקבל, תתקבל בהבנה גם על-ידי התושבים.

חיים אמסלם: אחרת, נוצרת כאן התמרמרות נוראית.

חיים אמסלם: בסופו של יום מי שמאכלס מבנה ויש לו חזקה לא ממהר לשחרר אותו, אלא מפעיל את כל הזרועות הישירות והעקיפות שלו.

חיים אמסלם: הייתי מבקש, אדוני היושב-ראש, גם לגבי נושא הבחירות למינהלות וגם לגבי נושא העברת מבנים, שוועדת הפנים והגנת הסביבה תקיים מעקב או אפילו דיון המשך.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: אדוני מן האגף לחינוך חרדי בעיריית ירושלים, 5 דקות לרשותך, בבקשה.

דב אהרון פוקס: שלום וברכה, צהרים טובים לכולם.

דב אהרון פוקס: אני מִשנה למנהל האגף לחינוך חרדי בעיריית ירושלים.

דב אהרון פוקס: אני אחראי על הפינוי והבינוי במגזר החרדי ב-15 השנים האחרונות.

דב אהרון פוקס: כל מה שנאמר כאן, נאמר בצורה הכי ברורה.

דב אהרון פוקס: ברור לכולם שמצוקת הדיור של המבנים בעיריית ירושלים בחינוך החרדי לא החלה היום ולא החלה גם לפני 5 שנים.

דב אהרון פוקס: המצוקה הולכת וגדלה משנה לשנה, כידוע לכולם.

דב אהרון פוקס: זה לא דבר שמתחדש, לא היום ולא אתמול.

דב אהרון פוקס: בתחילת הקדנציה האחרונה לקח על עצמו ראש עיריית ירושלים, מר ניר ברקת, ביחד עם הרב פינדרוס, מחזיק תיק החינוך החרדי בעירייה, את הנושא הכי כאוב במגזר החרדי שהוא פינוי כיתות ופתרון מצוקת הדיור.

דב אהרון פוקס: לצורך כך הקים ראש העירייה ועדה שמתכנסת אחת לשבועיים-שלושה, בהתאם לצורך, ולפני פתיחת שנת הלימודים גם אחת ל-3-4 ימים, והישיבות נמשכות לעתים גם עד שעות הלילה המאוחרות.

דב אהרון פוקס: כך שהחינוך ומצוקת הדיור עומדים בראש סדר העדיפויות של הרב פינדרוס ושל ראש העירייה.

דב אהרון פוקס: בעבודה האופרטיבית של עיריית ירושלים, מדובר בתוכנית שאנו נמצאים היום כבר בשלב השני או השלישי שלה.

דב אהרון פוקס: יש לנו כבר חלוקה של כל העיר, של כל השכונות שמאכלסות את המגזר החרדי ואנו יודעים בכל שכונה את שמות כל התלמידים שנכנסים וכל התלמידים שיוצאים, גם מי שיוצא מן השכונה ולומד מחוץ השכונה וכן הלאה.

דב אהרון פוקס: אין ספק שבסך הכול במגזר החרדי בירושלים חסרות כ-1,000 כיתות.

דב אהרון פוקס: זה נאמר כבר.

דב אהרון פוקס: ברור שהמחסור של 1,000 הכיתות הללו בא לידי ביטוי בכל שכונה ושכונה, ובוודאי גם בשכונות רמות וגבעת שאול.

דב אהרון פוקס: כסגן מנהל האגף אני מבקש לחלק את מה שנאמר קודם לשניים.

דב אהרון פוקס: יש את הכיוון של הפרוגרמות, מה אנו כן עושים.

דב אהרון פוקס: בגבעת שאול, באופן מעשי אנו נמצאים היום ממש לקראת הגשה של בקשה למשרד החינוך, אחרי שסיירנו עם משרד החינוך בשכונת גבעת שאול, בקשה להוסיף כיתות בבית-הספר "גבעת שאול", מ-12 כיתות ל-32 כיתות תקניות על המגרשים הקיימים.

דב אהרון פוקס: בתלמוד תורה "אבני שלמה" שנמצא בחצר בית-הספר כפי שנאמר לי, מתקיים דיון מתקדם מאוד עם ראש המינהל, מר דני בר גיורא, כדי שבית-ספר "אבני שלמה" יקבל את תלמוד התורה שאמור לעבור ל"נועם" ברחוב קהתי.

צבי יעקבזון: למה זה אמור לעבור ל"נועם"?

דב אהרון פוקס: אני מדבר כרגע לא על שאלות של מדיניות.

דב אהרון פוקס: גם ברמות וגם בגבעת שאול אנו כאגף משתדלים לקדם תוכניות מול משרד החינוך ולהסביר לו עד כמה הצרכים גדולים, ללא קשר למבנים הקיימים.

צבי יעקבזון: השאלה פשוטה מאוד, למה זה אמור לעבור ל"נועם"?

צבי יעקבזון: רק זה.

צבי יעקבזון: בלי לברוח.

דב אהרון פוקס: אני לא בורח מכלום.

צבי יעקבזון: זה לב הבעיה, אדוני היושב-ראש.

דב אהרון פוקס: בגבעת שאול – ולא צריך את דב פוקס בשביל זה – יש מבנה של "מורשה", יש מבנה של "דרור", יש מבנה של "הישיבה לצעירים" (ישל"ץ), יש מבנה של בית-הספר "בית יעקב", יש קרוואן אחד ארוך של "אבני שלמה".

דב אהרון פוקס: המבנים הם מבנים, אי אפשר להסתיר אותם.

צבי יעקבזון: אבל אתה לא עונה לי על השאלה הפשוטה.

צבי יעקבזון: השטח הריק ברחוב קהתי, למה שיועבר ל"נועם"?

דב אהרון פוקס: כי בזמנו כאשר הקרקע הוקצתה, לפני 6 שנים, לא היום, היא הוקצתה עבור תלמוד תורה של "נועם".

צבי יעקבזון: למה?

צבי יעקבזון: זאת השאלה.

דב אהרון פוקס: למה זה הוקצה ל"נועם"?

דב אהרון פוקס: אני לא יודע.

דב אהרון פוקס: עיריית ירושלים דאז מצאה לנכון להקצות.

צבי יעקבזון: למה?

דב אהרון פוקס: נצטרך לשאול את אולמרט.

דב אהרון פוקס: עובדה שהבינוי של תלמוד תורה "נועם", למרות שמתוקצב כבר למעלה מ-6 שנים, עדיין לא הסתיים.

צבי יעקבזון: בנסיבות עלומות ...

דב אהרון פוקס: אני יכול להתייחס עד שלב מסוים לדברים שאתה מנסה להוציא ממני שאני לא אמור להיות אחראי עליהם ולא יודע אותם.

דב אהרון פוקס: אנחנו כאגף חינוך חרדי, וחשוב שזה יישמע, משתדלים להוביל את האופן החיובי בכל העיר, גם ברמות וגם בגבעת שאול.

דב אהרון פוקס: מה שאנו יכולים לקדם, מה שאנו יכולים להוסיף אנחנו עושים.

דב אהרון פוקס: נכון להיום קיימות פרוגרמות עם תוכניות לבינוי של קרוב ל-200 כיתות והכול מנוהל על-ידי האגף למבני ציבור.

דב אהרון פוקס: הוא אחראי על התוכניות, הוא אחראי על קבלת הפרוגרמות, הוא אחראי על הבינוי.

אהרון אגסי: מה העלות של בניית כיתה?

דב אהרון פוקס: כ-600,000 שקלים.

דב אהרון פוקס: בגבעת שאול, כפי שאמרתי, אנחנו לא מטפלים במה שקורה בדיוק בכל מבנה ומבנה, החל מ"מורשה" וכן הלאה.

דב אהרון פוקס: אנחנו מטפלים במה שאנו כאגף יכולים לעשות.

דב אהרון פוקס: הגענו לסיכום עם משרד החינוך שלמרות הכול יהיה צורך בגבעת שאול בכיתות נוספות ולכן הם יאשרו לנו בעזרת-השם עוד קרוב ל-16-24 כיתות נוספות על אותו מתחם.

דב אהרון פוקס: כמובן שאם עיריית ירושלים לא תשכיל לפנות את הצריף הענק של "אבני שלמה" אז משרד החינוך לא יוכל לאשר את התוכנית.

דב אהרון פוקס: זה נמצא בדיונים בעירייה.

דב אהרון פוקס: ברמות, כפי שנאמר כבר, יש פרוגרמה מאושרת, עם תוכניות מאושרות והבטחה לתקציב לתוספת של 24 כיתות ברמות א'.

דב אהרון פוקס: משרד החינוך התעלה מעל כל השיקולים.

דב אהרון פוקס: גם הוא יודע שיש שם מבנה שמתפנה, הוא יודע שיש את המבנה של בית-הספר "יוני נתניהו", הוא יודע שיש שם את "...

דב אהרון פוקס: האור", הוא יודע את הכול, על כל המבנים.

דב אהרון פוקס: המבנים הם לא דבר שניתן לוויכוח עם אף אחד, הם עובדה.

דב אהרון פוקס: התלמידים שנמצאים שם או לא נמצאים שם, הם עובדה.

דב אהרון פוקס: כאשר חבר הכנסת הרב גפני אמר קודם 25%, אין ספק - - -

משה גפני: לא אמרתי.

דב אהרון פוקס: שאלת.

אהרון אגסי: משרד החינוך יוציא עשרות או מאות מיליוני שקלים כדי לבנות כיתות כאשר יש לו מבנים ריקים בשכונה?

אהרון אגסי: זה מטורף.

יצחק טרכטינגוט: בואו נאמר שהוא יבנה, אבל בינתיים אנחנו מדברים על כיתות ריקות.

אהרון אגסי: יש מאות כיתות ריקות בירושלים ואין שום סיבה לבנות מבנים חדשים, גם בגבעת שאול וגם ברמות.

דב אהרון פוקס: ברשות היושב-ראש, אני מבקש שייתנו לי לסיים ולהסביר.

דב אהרון פוקס: הוועדה בעירייה דנה על מצוקות החינוך בכל ירושלים.

דב אהרון פוקס: אין ספק שלפעמים יכול להיראות במקום כזה או אחר שיש לכאורה איזה אבסורד.

דב אהרון פוקס: אנחנו בעיריית ירושלים, עם הרב פינדרוס, משתדלים לראות את הבעיה בכל המקומות.

דב אהרון פוקס: אמר את זה מר לוטפי גם לגבי "רנה קסין", זה נאמר גם לגבי "נווה עציון"בבית וגן.

דב אהרון פוקס: ברור שאף אחד לא נתן את זה לנו רק בגלל האף היפה שלנו.

דב אהרון פוקס: ברור, כפי שנאמר, שהמבנים התרוקנו ולכן זה גם מתאפשר.

דב אהרון פוקס: התביעה של רמות א' לגבי אותו מבנה – יש כאן נושא שנוגע יותר למדיניות, ואנו רואים את הכול כמכלול.

דב אהרון פוקס: במקרה הזה היה שותף גם משרד החינוך שהבין שברמות א' גם אם אותו מבנה יועבר לממלכתי-דתי, ל"אהבת ישראל", עדיין יצטרכו לבנות מבנה לציבור האחר שגר במקום.

דב אהרון פוקס: לכן זה הפתרון שמצאנו לנכון להציע כרגע.

דב אהרון פוקס: אין ספק שאם יוחלט אחרת, אנחנו באגף נפעל כפי שיוחלט.

דב אהרון פוקס: זה בעיקרון מה שקורה.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: גברתי נציגת משרד הפנים, רצית להתייחס לשאלה ששאלנו כאן?

דוד אזולאי: בבקשה.

סיגלית בארי: אני מלשכת התכנון של משרד הפנים בירושלים.

סיגלית בארי: רק לעשות סדר, אני מרגישה שבדיון מדברים כאן על כמה כיוונים.

סיגלית בארי: אני יכולה להתייחס לא לצד של העברת בתי-ספר קיימים מתפקוד אחד לידי זרם אחר, אלא לצד של התכנון העתידי, של בנייה עתידית של בתי-ספר.

דוד אזולאי: יש עדיין שטחים פנויים לבניית בתי-ספר?

אהרון בן נון: כמעט ולא.

אהרון בן נון: אתייחס לזה בהמשך.

סיגלית בארי: בגבעת שאול יש מצוקה אמיתית.

דוד אזולאי: איך בכל זאת מאפשרים בנייה?

סיגלית בארי: לא רק בעניין מבני ציבור של חינוך ורווחה, אלא גם בשטחים ירוקים יש בגבעת שאול מצוקה אמיתית.

סיגלית בארי: יש בעיה נוספת בגבעת שאול, שהחלקות קטנות מאוד ולכן קשה מאוד לעשות תכנון כולל.

סיגלית בארי: לכן יש היום מדיניות לגבי גבעת שאול שקובעת שככל ששטח החלקה גדול יותר כך הזכויות יהיו גדולות יותר, אבל ההפרשות יהיו גדולות יותר בהתאם.

סיגלית בארי: תוכנית של דונם וחצי שמגיעה היום לוועדה המחוזית לדיון צריכה להפריש 40% משטח הקרקע של הפקעות חדשות, לא כולל הפקעות עבר, וכך לאט-לאט אנחנו מנסים להשיב לגבעת שאול את צורכי הציבור שלה.

צבי יעקבזון: זאת החלטה של מי?

סיגלית בארי: זאת מדיניות של הוועדה המחוזית ואנו פועלים על-פיה.

סיגלית בארי: כל תוכנית שנוגעת לגבעת שאול שמגיעה היום לוועדה המחוזית, קודם כול, חלקות קטנות מאוד לא יכולות לקבל אישור.

סיגלית בארי: אנחנו לא מביאים לדיון חלקה שגודלה פחות מ-400 מטרים מרובעים.

סיגלית בארי: בין 400-750 מטרים מרובעים יש להם אחוזי בנייה של כך וכך, אבל עליהם להפריש מן הבינוי עצמו, במפלס הקרקע, לטובת צורכי ציבור בתיאום עם עיריית ירושלים, בהתאם לדרישות של עיריית ירושלים.

צבי יעקבזון: את עובדת בוועדה המחוזית?

סיגלית בארי: כן.

צבי יעקבזון: זאת מדיניות שהתחילה עכשיו?

סיגלית בארי: לא.

סיגלית בארי: המדיניות הזאת ננקטת כבר כמה שנים.

סיגלית בארי: אני יכולה להעביר לך את ההחלטה, ואנחנו פועלים על-פיה.

סיגלית בארי: אין תוכניות מאושרות שחורגות מן התוכנית הזאת.

יצחק במברגר: כמה שנים קיימת כבר המדיניות הזאת?

סיגלית בארי: אינני יודעת.

יצחק במברגר: אני מכיר הרבה תוכניות שאושרו ב-4 השנים האחרונות.

סיגלית בארי: המדיניות הזאת נבעה מן המצוקה.

קריאה: כל מה שבונים היום נבנה בלי אישור?

צבי יעקבזון: נבקש לזמן דיון בנושא הזה.

דוד אזולאי: גברתי, תודה רבה.

דוד אזולאי: אני מניח שאם את נמצאת בוועדה המחוזית את מכירה את זה.

דוד אזולאי: אני לא בוועדה המחוזית וגם לא בוועדה המקומית, אבל מי שמסייר בשכונת גבעת שאול רואה שמה שקורה שם הוא פשוט קטסטרופה.

דוד אזולאי: איפה כל המהנדסים והמתכננים?

דוד אזולאי: צריך לבדוק אם לא היה שם עוד איזה 'הולילנד' קטן.

צבי יעקבזון: המקרה הראשון שבו נקטתם במדיניות הזאת היה באשר להקמת שכונה, שבעקבות זאת אובמה כעס, ושם זה נבע מתוך הצורך לעזור ל"מורשה".

צבי יעקבזון: עזרתם ל"מורשה", זה כל הסיפור.

דוד אזולאי: תודה רבה, בבקשה אדוני.

דוד אזולאי: אני במתח מאז תחילת הדיון לשמוע אותך.

אהרון בן נון: אשתדל לעמוד בציפיות שלך, אדוני היושב-ראש.

אהרון בן נון: אני מנהל האגף למבני ציבור ואחראי על הבנייה הציבורית בעיריית ירושלים.

אהרון בן נון: אין ספק שמדובר בשתי שכונות שנמצאות על שולחן הדיונים שמחייבות טיפול והתייחסות ממוקדים מאוד, גם בהקשר לגבעת שאול וגם בהקשר לרמות.

אהרון בן נון: אפרופו הדיבור שעלה כאן לאחרונה עם לשכת התכנון, לפני כחודשיים-שלושה הצגנו בפני ראש העירייה מיפוי של כל השכונות, בעקבות בקשה שלו, בהקשר למוסדות חינוך וציבור, אבל עם דגש על החינוך.

אהרון בן נון: הרעיון הוא למפות שכונה-שכונה, להציג בה את כל המבנים הקיימים, לנתח את האוכלוסייה שנכנסת ויוצאת בשכונה וללמוד את צורכי השכונה באופן יסודי.

אהרון בן נון: כאשר טיפלנו בגבעת שאול ובקריית משה והנתונים צפו ועלו, אני זוכר את התדהמה של ראש העירייה שהשתומם איך הגענו למציאות התכנונית הזאת.

אהרון בן נון: אתם צודקים, זאת מציאות תכנונית לא סבירה.

אהרון בן נון: אני זוכר שלא פעם דיברנו על המציאות הבלתי אפשרית הזאת של בינוי מסיבי של יחידות דיור מבלי שיש הפרשות בהתאמה למוסדות ציבור וחינוך.

אהרון בן נון: אגב, לא רק חינוך.

אהרון בן נון: יש שם בעיה קשה מאוד של בתי כנסת, והראיה, שהמגרש היחיד שפנוי בגבעת שאול לבית-ספר תפוס על-ידי שני בתי-כנסת.

אורי מקלב: גם אחרי מה שמופיע בתוכניות תיוותר מצוקה.

אהרון בן נון: זאת מציאות שלא נולדה אתמול או שלשום.

אהרון בן נון: זאת מציאות שהתפתחה עם השנים.

אהרון בן נון: הרבה מאוד בנייה, שזה דבר מבורך, העיר צריכה להתפתח ולגדול, אבל לצד זה לא ייתכן שהיא תתפתח בצורה כל-כך מסיבית מבלי שיהיו הפרשות לצורכי ציבור כנדרש.

אהרון בן נון: בגבעת שאול יש צורך בהרבה מאוד שטחים גם לבתי-ספר, גם לבתי-כנסת וגם לשימושים אחרים.

אהרון בן נון: יש מתנ"ס בגבעת שאול.

אהרון בן נון: המתנ"ס פעיל.

אהרון בן נון: יושב כאן מנהל המתנ"ס, מר איציק ליפצין.

אהרון בן נון: המתנ"ס מיועד לכל מי שגר באזור.

אהרון בן נון: אין כאן שאלה אם הוא מתאים לאוכלוסייה כזאת או לאוכלוסייה אחרת.

צבי יעקבזון: סליחה, הוא מנהל המתנ"ס שלי?

צבי יעקבזון: לא ידעתי.

צבי יעקבזון: נעים מאוד.

צבי יעקבזון: למה שלא יהיה אדם דתי?

אהרון בן נון: כאשר הוא ייצא לגמלאות אולי ייבחר אדם דתי במקומו.

צבי יעקבזון: אתה מנהל המתנ"ס בשכונה שלי?

צבי יעקבזון: נעים להכיר.

צבי יעקבזון: אני גר בשכונה זמן רב ולא הכרתי.

אהרון בן נון: בשעת הדחק מה שאנו עושים, במקרים כאלה בחלק מן התוכניות לבנייני מגורים כן הצליחו להפריש 200 מטרים פה ו-200 מטרים שם, 300 מטרים פה ושם, ואלה פתרונות, אך הם לא פתרונות רדיקליים שיוצרים הבדל ושינוי.

אהרון בן נון: הצלחנו בכל זאת להכניס מועדונית קטנה.

אהרון בן נון: אנחנו הולכים להפעיל ספרייה ציבורית בגבעת שאול.

אהרון בן נון: זה יכול לתת סוג של מענה.

אהרון בן נון: אין ספק שהתנאי הראשון לטיפול בבעיה הוא הכנת תוכנית על-ידי האגף לחינוך חרדי, והיא הוכנה.

אהרון בן נון: יש מיפוי וברור לגמרי לאן הולכים, ויש מאמץ מול משרד החינוך להשיג פרוגרמות.

אהרון בן נון: אבל ללא מגרשים שמיועדים לבניית בתי-ספר אי אפשר להתקדם.

דוד אזולאי: אז תפסיקו לבנות שם דירות מגורים.

צבי יעקבזון: לא הבנתי מה התשובה בעניין המתנ"ס.

צבי יעקבזון: כולם שותקים כאילו הכול בסדר.

אהרון בן נון: עדיין לא סיימתי.

אהרון בן נון: זה ביחס לגבעת שאול.

אהרון בן נון: יש אליה תשומת לב רבה של המערכת העירונית.

אהרון בן נון: ביחס לשכונת רמות, קודם כול, חשוב לדעת, דיברו כאן על מעמד של מוסדות, רשמי ומוכר שאינו רשמי.

אהרון בן נון: אני מלווה את תחום הבנייה בירושלים כבר שנים רבות מאוד.

אהרון בן נון: זאת הפעם הראשונה שהעירייה מעמידה מתקציבה השוטף 5 מיליון שקל לקידום זמינות תכנון במגזר החרדי, דבר שהוא חסר תקדים, או לפחות לא היה בעבר.

אהרון בן נון: אנו מקדמים הרבה מאוד תכנון.

אהרון בן נון: מר דב פוקס ציין ולא אחזור על הדברים.

אהרון בן נון: ברמות יש תכנון מתקדם מאוד של 24 כיתות בפרוגרמה של משרד החינוך.

אהרון בן נון: זה יהיה מוכן בתוך זמן קצר, נצא לביצוע ויינתן תקציב.

אהרון בן נון: הדיון הוא לא על רמות א' אלא על רמות כולה מן הסתם.

אהרון בן נון: ברמות תכננו קריית חינוך.

אהרון בן נון: הרבה מאוד אנשים היו סקפטיים אם היוזמה הזאת תתממש.

אהרון בן נון: קריית החינוך הזאת מכילה 120 כיתות לימוד חדשות, מכילה מתנ"ס של 2,000 מטר ואולם ספורט שנמצא בעיצומה של בנייה.

אהרון בן נון: המתנ"ס יתחיל להיבנות בחודש הבא.

אהרון בן נון: אלה מאמצים שנותנים מענה בדיוק למה שדיברתם, אבל התנאים כאן טובים יותר, יש מגרשים ויש תכנון.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

דוד אזולאי: חבר הכנסת גפני, יושב-ראש ועדת הכספים, בבקשה.

דוד אזולאי: אנא תשתדל לקצר בדבריך כי כבר גלשנו לדיון הבא.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מבין שאנו לקראת סוף הדיון ולכן לא אכנס לפרטים.

משה גפני: הפרטים נאמרו על-ידי האישים כאן.

משה גפני: אני מבקש לדבר רק על העיקרון.

משה גפני: בשבוע שעבר נפגשתי עם מר ניר ברקת, ראש עיריית ירושלים.

משה גפני: אמרתי לו שלא הצבעתי עבורו בבחירות והיו לכך כמה סיבות.

משה גפני: אחת הסיבות, כי אין לי זכות בחירה בירושלים.

משה גפני: הוא אמר: "טוב, אני מקווה שבבחירות הבאות כן תצביע עבורי".

משה גפני: אמנם אני לא מתכוון לעבור לירושלים, אבל בסדר.

צבי יעקבזון: בכל אופן, לא כדאי לך לעבור לגבעת שאול.

צבי יעקבזון: סתם, כי היא שכונה "דפוקה".

משה גפני: על כל פנים, אמרתי לו שאנחנו אוהבים את ירושלים ועוזרים לירושלים.

משה גפני: באמת נקטנו בפעולות רבות, גם בשנה הזאת, כדי לסייע לירושלים ואין לגבי זה דיון, זה ברור לחלוטין.

משה גפני: אבל אני רוצה לומר רק דבר אחד: אני חרדי.

משה גפני: אני מתנצל, אבל אני כזה.

משה גפני: למדתי בתל-אביב בבית-ספר של החינוך העצמאי בבניין של העירייה.

משה גפני: לאחר שהאזור שבו גרתי שינה את צביונו, היו שם יהודים חרדים שעזבו לצערי הרב, וגם אני עזבתי, בניין בית-הספר נלקח על-ידי העירייה וניתן לצרכים אחרים של העירייה.

משה גפני: זה דבר כל-כך מובן וברור.

משה גפני: הרי אין כאן כסף מיותר של המדינה.

משה גפני: יש בניין, יש תלמידים.

משה גפני: התלמידים מתאכלסים בבניין שבו נמצא בית-הספר.

משה גפני: לבנות בניינים נוספים רק כי לא רוצים להעביר את המבנה מזרם כזה לזרם אחר?

משה גפני: זה דבר שאסור לעשותו.

משה גפני: מדינה מתוקנת לא יכולה לעשות דבר כזה.

משה גפני: הבניין שבו למדתי אין בו יותר בית-ספר של החינוך העצמאי מכיוון שאנחנו לא שם, החרדים לא נמצאים באזור ההוא.

משה גפני: מעבר למספרים, מעבר לנתונים, וזה יפה ונשמע אפילו מרשים מאוד, אני רוצה שגם ראש עיריית ירושלים יידע, גברתי היועצת שלו, שאנחנו מבינים.

משה גפני: זאת אומרת, הכול בסדר.

משה גפני: הנתונים טובים מאוד והכול בסדר, אבל אנחנו מבינים.

משה גפני: אנחנו אולי לא יודעים להתבטא, לא למדנו לימודי ליבה ברוב המקרים – אני כן למדתי, בחינוך העצמאי לומדים – לא למדנו באוניברסיטה ואין לנו תארים, אבל מה לעשות, אנחנו מבינים.

משה גפני: לא יודעים להתבטא, אבל מבינים.

משה גפני: אנחנו מבינים שאילו היו ברמות תלמידים חילוניים במספר כזה והיה עומד בניין ריק של בית-ספר, הם לא היו לומדים דקה אחת בקרוואנים ולא היו מביאים מבחוץ תלמידים לבניין שהתפנה.

משה גפני: בחיים לא היה עולה על דעתו של איש דבר כזה.

משה גפני: גם אם אני הייתי ראש העירייה לא הייתי עושה דבר כזה.

משה גפני: עומד בניין ריק, ותלמידים – ולא חשוב מה הצבע שלהם – גרים בשכונה.

משה גפני: אני לא מדבר על מי שמגיע לשכונה.

משה גפני: תלמידי השכונה חיים בה, נמצאים בה, ההורים שלהם נמצאים בה, ולידם בתוך השכונה עומד בניין ריק.

משה גפני: אילו אלה היו ילדים חילוניים הם היו לומדים שם.

משה גפני: הסיבה היחידה שעומד מבנה ריק ואלפי ילדים חרדים נותרים בלי מוסדות חינוך, כי הם חרדים.

משה גפני: אומרים שייבנו להם, וייבנו להם בעזרת-השם.

משה גפני: אני מכיר את מר ניר ברקת, אם הוא אומר שיבנה – הוא יבנה, ויצטרכו גם לעזור לו.

משה גפני: אני אומר: שיבנה, אבל עד שהוא בונה שהתלמידים הללו ילמדו בבניין הריק.

משה גפני: זה הכול.

משה גפני: הוא מייעד אותו למישהו אחר?

משה גפני: זכותו.

משה גפני: הוא נבחר.

משה גפני: אני לא הצבעתי בעדו כפי שאמרתי.

משה גפני: הוא נבחר וזכותו להביא תלמידים מבחוץ שילמדו ברמות.

משה גפני: אבל עד אז, ריבונו של עולם, הרי גם לב צריך שיהיה.

משה גפני: אני מבין שיש לו מדיניות – אולי אני טועה ואולי אסור לי להגיד את זה, אבל אני סבור שיש לו מדיניות שאסור להעביר מבנה ממגזר אחד למגזר אחר.

משה גפני: אני לא מתווכח על זה.

משה גפני: שימשיך במדיניות שלו.

משה גפני: לפי אותה מדיניות כאשר מתרוקן בית-ספר ששייך למגזר מסוים לא מעבירים אותו למגזר אחר.

משה גפני: אני לא מבין את ההיגיון בזה.

משה גפני: הרי אנחנו מדינה דינמית, שכונות מתאכלסות ושכונות מתרוקנות, אנשים מזדקנים, זוגות צעירים עוברים למקומות אחרים.

משה גפני: ברמות עומד בניין ריק, ותלמידי השכונה לומדים בקרוואנים.

משה גפני: יבנו ואולי בעוד חצי שנה יהיה בניין חדש.

משה גפני: בסדר, אז במשך חצי שנה או שנה הם ילמדו בבניין הזה.

אהרון אגסי: יש בנות בתוך המבנה.

משה גפני: אני אומר באמת, אנחנו נזכור לו את זה לטובה.

משה גפני: אם אתם מכירים את הנתונים ותבנו כיתות והתלמידים יעברו, ו-25% יגיעו משכונות אחרות – אני לא מבין באחוזים, אני לא מתמצא בזה, אבל אני יודע, ברור לחלוטין, לא היה מתנהל כאן דיון בוועדה אילו היה מדובר בשכונה שלומדים בה ילדים חילוניים והיה עומד בניין ריק.

משה גפני: אז לא היו מביאים אף אחד מבחוץ אלא היו נותנים להם את הבניין.

משה גפני: הבעיה נותרת על כנה רק מכיוון שהם חרדים ומכיוון שהמדיניות קובעת לא להעביר מבנה ממגזר למגזר.

משה גפני: זאת מדיניות שאני חולק עליה.

משה גפני: אני לא מתווכח עליה בכלל, הוא ראש העירייה, לא אני.

משה גפני: אם לא יכניסו את הילדים לבניין הזה עד שתיגמר הבנייה אנחנו נזכור לו את זה, כי אסור לנהוג כך.

משה גפני: במדינה דמוקרטית מתוקנת שאין לה כסף מיותר לא עושים דבר כזה.

משה גפני: אם הוא הבטיח – הבטיח, שיקיים, אבל בינתיים תנו לילדים שלנו ללמוד.

משה גפני: אז מה אם לא בחרתי בו?

משה גפני: אולי אבחר בו בבחירות הבאות.

משה גפני: תודה רבה.

אריאלה רג'ואן: אפשר להגיד משפט קצר?

דוד אזולאי: לא, אני מצטער, אנחנו חייבים לסיים את הישיבה.

דוד אזולאי: כבר גלשנו בזמן לדיון הבא של הוועדה.

יוסי שרעבי: אני מנהל מינהל תרבות, חברה ופנאי בעיריית ירושלים ובתוקף זה אני אחראי גם על מתנ"סים.

יוסי שרעבי: יש לי תשובות קונקרטיות מאוד לדברים שנאמרו כאן.

יוסי שרעבי: אנחנו עוברים רה-ארגון בעירייה ואני סבור שאנו כן אנשי בשורות.

יוסי שרעבי: מפאת קוצר הזמן אין אפשרות לפרוש את הדברים.

דוד אזולאי: בדברי הסיכום אתייחס לדברים הללו.

דוד אזולאי: נבקש שתעבירו דוח כתוב לוועדה.

יוסי שרעבי: אשמח להופיע בפני הוועדה ולהציג את הדברים.

דוד אזולאי: אני מודה לך.

דוד אזולאי: קודם כול, אני מבקש להודות לכל המשתתפים, ובמיוחד לתושבי שכונות ירושלים שהתפנו מעיסוקיהם והגיעו לכאן.

דוד אזולאי: הלוואי ותמיד היו לנו אנשים שמוכנים לעשות למען השכונה שלהם ולהציף את הבעיות, אז אני בטוח שהיינו מצליחים לפתור אותן.

דוד אזולאי: אני מבקש לסכם את הדיון.

דוד אזולאי: ועדת הפנים והגנת הסביבה שמעה בדאגה רבה על מצוקת הדיור במבני החינוך בשכונות גבעת שאול ורמות בירושלים.

דוד אזולאי: הוועדה פונה ומבקשת לדעת איך עיריית ירושלים מתכוונת לתת פתרונות למצוקה במערכת החינוך החרדי בשכונות רמות וגבעת שאול.

דוד אזולאי: הוועדה דורשת לקבל נתונים על מספר תלמידי בתי-הספר היסודיים ברמות ובגבעת שאול וכן כמה מוסדות חינוך יסודיים מכל הזרמים נמצאים בשתי השכונות.

צבי יעקבזון: הכתובות זה גורם חשוב, אם התלמידים הם תושבי השכונה או לא.

דוד אזולאי: הבטיחו לנו בתחילת הישיבה להעביר את הנתונים.

דוד אזולאי: אוסיף את זה.

דוד אזולאי: הוועדה הופתעה לשמוע שהחלטות הוועדה מלפני 10 שנים ו-5 שנים לא זכו להתייחסות.

דוד אזולאי: הוועדה דורשת שהמתנ"סים בגבעת שאול וברמות יפעלו ברוח של רוב תושבי השכונה ולשביעות-רצון התושבים.

דוד אזולאי: הוועדה מבקשת לקבל דוח על שירותי המתנ"סים בשתי השכונות.

דוד אזולאי: הוועדה קוראת לעיריית ירושלים להקים צוות בדיקה על צורכי החינוך והשירותים המוניציפליים הניתנים בשתי השכונות ולדווח על כך לוועדה.

דוד אזולאי: הוועדה דורשת לקבל רשימה שמית של תלמידים באותן שכונות, כפי שגברתי הבטיחה.

דוד אזולאי: תודה רבה לכולם.

דוד אזולאי: הישיבה נעולה.