ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 242, 2010-06-29 09:00

זבולון אורלב: בוקר טוב.

זבולון אורלב: אני מתכבד לפתוח את ישיבת וועדת החינוך והתרבות.

זבולון אורלב: סדר היום הוא שלוש ישיבות משודרות.

זבולון אורלב: הראשונה בהם זוהי סוגיית סגירת בית הספר החקלאי או כפר הנוער החקלאי בפרדס חנה.

זבולון אורלב: דיון מהיר שביקש חבר הכנסת מאיר שטרית.

זבולון אורלב: לדעתי הוא עדיין לא הגיע אבל אנחנו לא נמתין לו.

זבולון אורלב: אם מנהלת הוועדה מעוניינת להעביר לו מסר, שאנחנו התחלנו בדיון, אני אשמח.

זבולון אורלב: אנחנו היום נמצאים בתאריך עברי מאוד משמעותי, י"ז בתמוז, שהוא אחד מחמשת הצומות.

זבולון אורלב: הינה הגיע חבר הכנסת מאיר שטרית.

זבולון אורלב: כאמור, אנחנו נמצאים היום ביום מיוחד בלוח השנה העברי, שהוא י"ז בתמוז ושבו אירעו שני אירועים מאוד משמעותיים.

זבולון אורלב: אחד מהם הוא הבקעת חומת העיר ירושלים שהשלב היה מתקדם בחורבן בית המקדש ונפילת מדינת היהודים לפני כאלפיים שנה.

זבולון אורלב: הימים שבין י"ז בתמוז לבין תשעה באב נקראים ימי בין המצרים שבהם נוהגים להאט בשמחה ועד תשעה באב שגם הוא יום צום, שניים מתוך חמש הצומות.

זבולון אורלב: אבל אין שום איסור ביום הזה לקיים את הפעילות הרגילה ובוודאי את פעילות המצווה.

זבולון אורלב: גם בשלושת השבועות אגב אם יש אירועי מצווה כמו שידוכין, אירוסין, ברית מילה, אז מותר לקיים ואפילו מצווה לקיים סעודות מצווה, וכך אנחנו גם מקיימים את מצוות שמירת מערכת החינוך.

זבולון אורלב: לעניין סגירת בית הספר, עוד לפני שאני נותן רשות דיבור לחבר הכנסת מאיר שטרית, שביקש את הדיון וקיבל אותו, נמסר ללשכה המשפטית של הכנסת לפני יום או יומיים, שהיבטים כאלה ואחרים של הסוגיה מצויים בבית משפט.

זבולון אורלב: לו היה הנושא נמסר לנו בשבוע שעבר, בעת שקבענו את הדיון יכול להיות שהייתי דוחה עדיין את מועד הדיון.

זבולון אורלב: אבל משנקבע הדיון, אני לא ראיתי לנכון שהכנסת תשנה את סדר יומה רק בגלל שמשהו הגיש תביעה כזו או אחרת, שהרי בדרך הזו אזרח או גוף יכולים לסקל דיונים בכנסת בכך שהם יגישו תביעות בבית המשפט.

זבולון אורלב: לכן כלל בידינו שדיונים בבית משפט אינם מעכבים דיונים של הכנסת, כל רשות על פי סמכויותיה, כל רשות על פי התפקיד הציבורי המוטל עליה.

זבולון אורלב: אנחנו איננו חורצים דין ואין לנו סמכות לדבר הזה.

זבולון אורלב: אנחנו סמכות מפקחת, מבררת, מציפה נושא, ממליצה וזה הכול.

זבולון אורלב: לכן אנחנו נקיים את הדיון, רק אני מבקש מהדוברים למיניהם, שייקחו בחשבון שהנושא הזה, אינני יודע איזה היבטים מצויים בבית המשפט, כך שיוכלו הדוברים לומר שנושא מסוים אינני יכול להיכנס, בגלל שהוא מפריע לי בהליך המשפטי, אני בהחלט אקבל את דבריו, וכך ראוי שיהיה.

זבולון אורלב: אני אישית מכיר את בית הספר החקלאי שנים רבות, מתוקף תפקידי.

זבולון אורלב: חנן יובל, ולא אתה בוגר בית הספר?

חנן יובל: אני בוגר בית הספר, בכבוד ובאהבה.

זבולון אורלב: בתור גילוי נאות אני אומר מראש, אני ידיד שלו.

זבולון אורלב: אני לא יודע אם הוא ידיד שלי אבל אני ידיד שלו, זה הדדי.

זבולון אורלב: ראיתי באמת את שמך אבל לא הבנתי מה בדיוק העניין.

זבולון אורלב: בגלל שאתה בה גם בלי הגיטרה.

זבולון אורלב: השבוע דיברנו, הייתה לי תוכנית ברשת ג'.

זבולון אורלב: ביום ראשון בשעה תשע רשת ג' מאפשרת לאישי ציבור להגיש תוכנית על שירים ישראליים.

זבולון אורלב: אני סHפרתי לחנן כשדיברתי איתו השבוע, שבחרתי את אחד השירים שהוא מבצע אותם, שיר של אלתרמן.

זבולון אורלב: ודיברנו גם על נושאים אחרים.

זבולון אורלב: אנחנו מעת לעת נמצאים בקשר מאז שהוא היה יושב ראש ארגון אומני ישראל, ואני בוועדת החינוך והתרבות ואנחנו ידידים טובים.

זבולון אורלב: על כל פנים' אני מכיר את בית הספר מתפקידי במערכת החינוך, אני מלווה את בית הספר הזה במהלך שלושים השנים האחרונות, ואני מוכרח לומר שזה לא המשבר הראשון עם בית הספר.

זבולון אורלב: היו כבר בדרך כמה משברים.

זבולון אורלב: אנחנו סבורים שהעיקרון צריך להיות, שילדים ותלמידים לא צריכים לשלם מחירים עבור המחלוקות שקיימות בין מבוגרים.

זבולון אורלב: המחלוקות בין מבוגרים זה לגיטימי שיהיו, אלו ואלו דברי אלוהים חיים.

זבולון אורלב: אבל המחלוקות והוויכוחים האלה אינם יכולים להיות על חשבון עתידם של ילדים.

זבולון אורלב: זוהו תפקידנו לוודא שהתלמידים אינם משלמים ומערכת החינוך איננה יוצאת מפסידה מעימותים, מויכוחים, ממחלוקות שיש בין רשויות שונות בגופים ציבוריים.

זבולון אורלב: ואני אבקש מידידי חבר הכנסת מאיר שטרית, שגם תקופה מסוימת היה שר החינוך, התרבות והמדע.

זבולון אורלב: ועכשיו הוא גם יושב ראש ועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת.

זבולון אורלב: בבקשה חבר הכנסת שטרית.

מאיר שטרית: תודה רבה ליו"ר על זימון הדיון המהיר.

מאיר שטרית: אני אגב, נזעקתי לדיון הזה מסיבה פשוטה וגם למען הגילוי הנאות, אני בוגר בית הספר החקלאי בכפר בתיה, וזה קרוב מאוד ללבי העניין של פנימיות במדינת ישראל.

מאיר שטרית: יודע זאת מר יחיאל שילה, שהיה ראש עליית הנוער בזמן שהייתי גזבר הסוכנות' עד כמה אני תמכתי בקיומן של הפנימיות, ולא נתתי בשום פנים ואופן לקצץ את תקציבי עליית הנוער.

מאיר שטרית: אני רגיש לזה מסיבה פשוטה ואישית.

מאיר שטרית: החיים שלי בפנימייה בכפר בתיה שינו את חיי.

מאיר שטרית: כמו ששינו את חייהם של אלפי ילדים בארץ.

מאיר שטרית: אני אומר בצער כשאני רואה ההתדרדרות של החינוך בפנימיות בארץ, הרבה פנימיות נסגרו, ולדעתי הרבה הולכים לאיבוד בגלל זה.

מאיר שטרית: וצר לי לראות שבית ספר נוסף עומד בפני סגירה כמו בית ספר בפרדס חנה, שגם הוא בית ספר חקלאי.

מאיר שטרית: אני עוד זוכר אותו מתקופת לימודי בבית ספר בכפר בתיה.

מאיר שטרית: תמיד היו תחרויות בין בתי הספר החקלאיים, עם מוסד עלייה, מקווה ישראל ועם נוער שפיה ועוד.

מאיר שטרית: אני אומר בצער שכואב לי לראות בית ספר שעלול להיסגר, עוד פנימייה שעומדת להסגר על לא עוול בכפה.

מאיר שטרית: אני מוכרח להגיד לך שכשאני רואה את החומרים הרלוונטיים שקיבלתי, גם מטעם התאחדות האיכרים וגם מטעם אלה שהגישו לפני את הבקשה, חלק מהעובדים של בית הספר והארגון של בית הספר, כשאני קורא את החומרים אני מוכרח להגיד שמקצת החומרים נראים לי סותרים אחד את השני.

מאיר שטרית: מצד אחד טוענים אלה שמטעם עובדי בית הספר שיש פה מצב לא סדיר.

מאיר שטרית: והמצב הבלתי סדיר מתואר כדלקמן: קרקעות של בית הספר פרדס חנה נקנו על ידי הברון רוטשילד וניתנו מתנה למדינת ישראל, כדי להקים בה בית ספר חקלאי ללא שום תמורה.

מאיר שטרית: הברון רוטשילד חילק מאתיים מניות למאתיים אנשים, שכל אחד קיבל מניה להיות חבר בחברה הזו.

מאיר שטרית: תפקידם היה לשמר את קיומו של בית הספר ולתחזק אותו באמצעות הכלים שיש להם.

מאיר שטרית: עם השנים מה שהסתבר החברה טוענת לציבור שהיא לא יודעת מה מעמדה בדיוק ואיזה סמכות יש לה כלפי או התאחדות האיכרים, החליטה למכור חמישים ושניים דונם מבית הספר, לטענתם הם מכרו את החמישים ושניים דונם כדי לשלם את החובות של בית הספר שניקלע לקשיים כלכליים מאוד גדולים.

מאיר שטרית: אני מתאר בקצרה את כל החומרים שקראתי לצורך העניין.

מאיר שטרית: בעוד שהעובדים טוענים שבעצם בסך הכול חובות היו שמונה מיליון שקל, בעוד בשנים האחרונות מאז שהיה המשבר האחרון הבית ספר היה רווחי ולא הפסיד.

מאיר שטרית: בעצם יתר הכסף הלך למקומות אחרים ולא לבית ספר עצמו.

מאיר שטרית: עדיין מסביב לבית הספר יש קרקעות רבות שהברון רוטשילד נתן, שרוצים למכור אותם מחדש בשוק הפרטי, למכור ולהקים בהם שכונות מגורים.

מאיר שטרית: דבר אגב לפי מיטב זיכרוני בתור שר השיכון ויושב ראש מועצת מנהל מקרקעי ישראל, זה דבר לדעתי בלתי סביר בעליל.

מאיר שטרית: אני חושב שאם המדינה נותנת יד למכור קרקעות שיועדו למטרה ציבורית לשוק הפרטי זה דבר חמור מאוד בעיניי מבחינת מנהל תקין של מדינת ישראל.

מאיר שטרית: אני לא יודע פה, מה המעמד של הקרקע הזו, זה לא בא בפני כשהייתי חבר במנהל לכן אין לי דרך לבדוק זאת אבל אני מעלה את כל השאלות שיהיו על השולחן.

מאיר שטרית: הטיעון העיקרי הוא בעצם עורבא פרח כל הטענות של העובדים, זוהי קבוצה של עובדים שמובטלת ולכן נלחמים על קיומם כעובדים של בית הספר ומשמיצים ופוגעים בבית הספר.

מאיר שטרית: אלו הטענות של הפונים מטעם התאחדות האיכרים.

מאיר שטרית: ואין שום אמת בעניין כי בסך הכול בית הספר לא עומד להסגר הוא מועבר לרשות המקומית בפרדס חנה.

מאיר שטרית: ומשרד החינוך נתן הנחייה לסגור את בית הספר, ויש פה מכתב של בית הספר שמנכ"ל משרד החינוך החליט לסגור.

זבולון אורלב: נמצא איתנו ד"ר יחיאל שילה שהוא מנהל אגף החינוך ההתיישבותי , ונמצא איתנו ראש המועצה המקומית, חיים געש.

מאיר שטרית: אני קראתי גם את מכתבו של הד"ר יחיאל שילה, קראתי אותו בצער כי הוא מסביר למה צריך לסגור את הפנימייה.

מאיר שטרית: הוא אומר שבפנימייה יש רק מאה וארבעה תלמידים וההישגים נמוכים, והיא כבר לא מושכת תלמידים, אנשים יוצאים, ואני אומר את ההיפך דווקא צריך לחזק את הפנימייה, לשים בה יותר כלים, יותר אמצעים ולמשוך יותר ילדים.

מאיר שטרית: אני אומר לך יחיאל, שאתם יכולים להציל אלפי ילדים שאין להם שום סיכוי במוסדות החינוך הרגילים.

מאיר שטרית: הם הולכים לאיבוד.

מאיר שטרית: אתה לוקח ילד לפנימייה, מחזיק אותו במשמעת טובה כמו שצריך עם חינוך כמו שצריך, עם משמעת, עם אוכל, עם מישהו שמשגיח עליו, זה משנה את החיים שלו באופן טוטאלי.

מאיר שטרית: אני למדתי בחינוך התיישבותי, בכפר בתיה, אלפים למדו כמוני.

מאיר שטרית: אף אחד מאיתנו לא נהייה מתיישב, הרוב הגדול הם אנשים עצמאיים, חופשיים, כל אחד הלך לדרכו בחיים, נהייה בן אדם.

מאיר שטרית: אילולי זה, אני אומר לך, היינו בשולי החברה.

מאיר שטרית: אילולי החינוך בכפר בתיה ואילולי הזמן שביליתי בכפר בתיה, בשבילי זו הייתה רק שנה אחת של פנימייה, למדתי רק את כיתה י"ב שם, בכל זאת זה שינה את החיים שלי.

מאיר שטרית: ובוודאי שינה את החיים של אלפי ילדים אחרים שבאו מבתים מאוד בעייתיים, וזה שינה להם את החיים לחלוטין.

מאיר שטרית: אז אני אומר ההיפך הוא הנכון.

מאיר שטרית: משרד החינוך, אם אכפת לו להקים פנימיות היה צריך לתחזק את הפנימייה הזו, לתת לה אמצעים וכלים ולמכור את הקרקעות מסביב, ולתת את הכסף לבית הספר, זה כן.

מאיר שטרית: כל הכסף שילך לבית הספר, לשלם שכר למורים יותר גדול, יותר מנהלים מקצועיים, מדריכים, וכל מה שצריך ולעשות משהו על מנת למשוך תלמידים ואז העסק היה משתלם.

מאיר שטרית: כדי לברר את העובדות האלה פניתי, אדוני היושב ראש, למנכ"ל משרד החינוך וביקשתי לברר את הפרטים לאשורם.

מאיר שטרית: והוא כתב לי מכתב שאני מתכבד לקרוא אותו.

זבולון אורלב: ממתי זה?

מאיר שטרית: מהשלושים במאי.

מאיר שטרית: אני העברתי מכתב לשר החינוך אבל המנכ"ל ענה לי.

מאיר שטרית: הנושא של המכתב סכנת סגירה המאיימת על המוסד החינוכי הקלאסי החקלאי פרדס חנה.

מאיר שטרית: הוא כותב: "שר החינוך העביר מכתבך שבנדון לטיפולי וברצוני להביא לידיעתך כי אני רואה חשיבות רבה בהמשך קיומו של החינוך החקלאי בישראל.

מאיר שטרית: כמו שנמסר לי על יד ד"ר יחיאל שילה, מנהל המנהל החינוך התיישבותי, פנימייתי ועליית הנוער.

מאיר שטרית: בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה ובכלל זה פנימייה נקלעו בעבר לקשיים כלכליים ונעשו מספר ניסיונות על יד משרד החינוך להביא להבראת המוסד ולאפשר את המשך קיומו.

מאיר שטרית: אבל ניסיונות אלה לא צלחו.

מאיר שטרית: בחודש דצמבר 2009, לאחר שחברה לתועלת הציבור שהיא הבעלות של בית הספר הודיעה כי איננה מעוניינת בניהול בית הספר, ולאחר שהמועצה המקומית בסכימה לקבל לידיה את בית הספר, הוחלט על ידי משרד החינוך לרכוש את המקרקעין, ולהעמיד לרשות המועצה המקומית כדי לאפשר את קיומו של בית הספר.

מאיר שטרית: במסגרת הסדר זה מסרה המועצה המקומית בפרדס חנה כי איננה מעוניינת בהפעלת הפנימייה.

מאיר שטרית: מאחר ולא נמצא גורם שירכוש ויתחזק את הפנימייה נאלץ משרד החינוך להסכים לסגירתה ולפזר את התלמידים במוסדות פנימייתיים חלופיים.

מאיר שטרית: ד"ר יחיאל שלה מסר לעובדי הפנימייה כי אם ימצא גורם מאמץ לפנימייה שיהיה מוכן לקבל על עצמו את ניהולו ויכסה את גירעונותיה, המנהל לחינוך התיישבותי ימשיך לפקח לתקצב את הפנימייה ובתנאי שיושג הסדר עם מחזיק הנכס, התאחדות האיכרים".

מאיר שטרית: מכאן אני מוכרח להגיד עולות כמה שאלות: אחת, מי באמת הבעלות על הקרקעות?

מאיר שטרית: האם זה אותם בעלי מאתיים מניות שהברון רוטשילד נתן להם אותם, או התאחדות האיכרים, מי הבנים, ולאיזה מטרה?

מאיר שטרית: והאם אם הם הבעלים, התאחדות האיכרים או החברה לתועלת הציבור אז מהי המטרה?

מאיר שטרית: הרי המטרה של הקרקעות האלה הייתה לשמור את קיומו של בית הספר לא לשום מטרה אחרת.

מאיר שטרית: אם אתם לא מסוגלים לתחזק את זה, תגידו במחילה, תנו את הקרקע חזרה למשרד החינוך, לא צריך לקנות את זה זוהי לא קרקע פרטית של אף אחד, המדינה לא צריכה לשלם גרוש, כי הברון רוטשילד לא נתן את זה כתרומה למדינה.

מאיר שטרית: המדינה צריכה לקבל את הקרקעות בחזרה ואז יחיאל, אתם יכולים להפוך את הקרקעות האלה מבחינתי לכסף, ואז תחזיקו את הפנימייה כמו שצריך.

מאיר שטרית: אני לא רואה שום הגיון לסגור בית ספר שקיים הרבה מאוד שנים ותרם אני מניח, תרומה משמעותית מאוד להרבה אנשים בארץ, כמו שפה תלמיד בוגר שלהם, חנן יובל, כמוהו אני בטוח שגם הוא הרגיש שהוא חי בפנימייה יותר שנים ממני.

מאיר שטרית: הוא בטח מכיר חברים רבים שלמדו איתו שיצאו לדרך טובה בגלל הפנימייה, בגלל החינוך המיוחד, העבודה במשק החקלאי, שפעם זה היה דבר ברור, היום זה בכלל זה נחשב חטא להחזיק ילדים בעבודה.

מאיר שטרית: עובדה שהפנימייה הזו תרמה בעבר תרומה משמעותית מאוד, וחבל לחסל אותה בשביל מה?

מאיר שטרית: בשביל להקים עוד שכונה בפרדס חנה.

מאיר שטרית: אני אומר לראש העיר, סוס קיבלת במתנה צריך לבדוק את השיניים שלו.

מאיר שטרית: אני חושב שגם אם אתה מקבל מתנה כדאי לך לבדוק כמה זמן צריך להאכיל את הסוס.

מאיר שטרית: אני לא נגד שפרדס חנה תהיה אחראית על בית הספר הזה, אדרבה.

מאיר שטרית: אז תתנו את הקרקע לפרדס חנה, ופרדס חנה תתרגם את זה לכסף, היא תוכל לעשות את העבודה ולשים לזה את האמצעים הדרושים לקיים את הפנימייה.

מאיר שטרית: אני חושב שהפנימייה יכולה להפוך למקום שימשוך אליו תלמידים במקום הפוך.

מאיר שטרית: אני אומר את כל זה בצער כי אני רואה בצער רב את הסגירה לאט לאט של כל הפנימיות בארץ, שהוא בעיני אנטיתזה לחינוך נכון.

מאיר שטרית: יש הרבה ילדים שההצלה עבורם יכולה להיות רק החזקתם בפנימייה.

מאיר שטרית: היום בצער אני רואה שהמקומות האלה מצטמצמים.

מאיר שטרית: מספר מקומות שאפשר לשלוח עם הילדים הולך וקטן.

מאיר שטרית: אנחנו רואים הרבה מאוד ילדים ממערכת החינוך שנושרים לשוליים, כי מערכת החינוך בבית ספר שלהם מאוד קלוקלת, מאוד לא טובה, ומאוד לא מביאה אותם להישגים והם הולכים לאיבוד.

מאיר שטרית: מה היתרון הגדול אגב, אדוני יושב ראש הפנימייה אני לא יודע מתי היית בפנימייה?

קריאה: הוא ניהל פנימייה.

זבולון אורלב: לא אני קודם כל גדלתי בפנימייה, אני בוגר ישיבת בני עקיבא.

זבולון אורלב: אני ארבע שנים בפנימייה.

זבולון אורלב: אני בוגר פנימייה כי אני בוגר ישיבת הסדר שכלולה בה פנימייה.

זבולון אורלב: ואני בהיותי איש חינוך, ייסדתי מוסד פנימייתי והייתי מנהלו, ואני מנהל פנימייה.

זבולון אורלב: וזאת ההזדמנות גם להזכיר את ד"ר אליעזר מרכוס, שהלך לעולמו בשבת, שהיה מנהל הפנימייה בבויאר, בזמן שהייתי מנהל הפנימייה בעמליה, ולאחר מכן היה יושב ראש המזכירות הפדגוגי.

זבולון אורלב: כשהייתי מנכ"ל משרד החינוך מיניתי את אליעזר מרכוס להיות יושב ראש המזכירות הפדגוגית, אמרו שאנשי הפנימיות השתלטו על משרד החינוך.

זבולון אורלב: האגודה לקידום החינוך השתלטה על משרד החינוך.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר לך אדוני היושב ראש, אני מאמין דווקא בחינוך הפנימייתי בגלל העובדה שהיכולת בפנימייה לתת לילד את כל המרכיבים מסביב של חינוך, של משמעת, של לימוד של תפילה, וערכים מסוימים של דברים אחרים , הוא דבר שאתה לא יכול לקבל אותו בשום בית ספר אחר היום, לא קיים.

מאיר שטרית: חבל לראות מוסד כזה שהוא בעניי מוסד לתפארת שקיים הרבה מאוד שנים, מתחסל.

מאיר שטרית: על בסיס מה?

מאיר שטרית: על בסיס שהוא משבר כספי, על בסיס ניהול, על בסיס וויכוח.

מאיר שטרית: התאחדות האיכרים, אני מוכרח להגיד שמתפקידם לא לנהל בית ספר תפקידם לנהל חקלאות, הם עושים את זה יפה מאוד.

מאיר שטרית: אני מדבר על חקלאות בארץ ולשבחם אני אומר את זה הם עושים זאת בהצלחה רבה.

מאיר שטרית: אני לא בטוח שהיתרון הגדול שלהם זה ניהול בתי ספר וניהול פנימיות.

מאיר שטרית: מאה אחוז צריך להעביר את זה למקום אחר למי שכן יכול לנהל פנימיות.

מאיר שטרית: ולתת להם את האמצעים הדרושים כדי שהפנימייה הזאת תתקיים.

מאיר שטרית: בגלל זה אדוני טרחתי לקיים את הדיון הזה כי אני חרד לגורלו של בית הספר ועוד יותר חרד לגורל הילדים שנמצאים שם ולגורל של הילדים שלא יהיו שם.

מאיר שטרית: אז נכון שאפשר לקיים בית ספר אזורי, זה יופי, אבל בשביל זה לא צריך את פרדס חנה בשביל זה יש מספיק בתי ספר בארץ.

מאיר שטרית: יש בתי ספר רגילים בפרדס חנה עצמה.

מאיר שטרית: אני חושב שצריך לעשות מאמץ לשמור ולשמר את בית הספר במתכונתו, בית ספר לישוב חקלאי, התיישבותי, עם כל המתלווה לזה.

זבולון אורלב: תודה רבה .

זבולון אורלב: אני בהחלט חבר הכנסת שטרית, תומך מאוד בחינוך פנימייתי כי העוצמה והיכולת של חינוך פנימייתי להשפיע ולמלא את כול המטרות שלשמם קיימת מערכת החינוך היא עולה לאין ערוך מאשר בית ספר שהוא לא פנימייתי.

זבולון אורלב: לא שאני חס וחלילה מזלזל בבית ספר רגיל ולא פנימייה אבל לפנימייה יש עוצמה משלה.

זבולון אורלב: צריך לזכור שההוצאות על תלמיד בפנימייה גם הם עולות לאין ערוך.

זבולון אורלב: אני יכול לומר עוד משהו שקשור לחינוך הממלכתי דתי , אנחנו חשים היום באופנה שבה הורים ששלחו בעבר את ילדיהם ללמוד במוסד פנימייתי, ישיבה תיכונית, אולפנה, כפר נוער וכדומה, נוטים היום פחות וסומכים יותר על החינוך הקהילתי.

זבולון אורלב: הואיל ואני גם בוגר האגודה לקידום החינוך שהייתה מפעל לתפארת של מערכת החינוך שלקחה את הנערים והנערות המוכשרים מבין עיירות הפיתוח, שבהם לא הייתה לתלמידים הזדמנות ראויה לקבל לימודים ברמה גבוהה, לא הייתה אז מערכת מפותחת ולכן הביאו אותם לפנימיות בכל חלקי הארץ.

זבולון אורלב: התמונה השתנתה כיוון שגם בפריפריה צמחו בתי ספר מפוארים, דימונה למשל לא צריכה יותר לשלוח תלמידים החוצה אם הסיבה היחידה זה שאין לתלמיד בית ספר ראוי ללמוד בו, כיוון שאחוז ההצלחה שלו גבוה.

זבולון אורלב: אני בהחלט מסכים ואני מאוד תומך בדבריך בכל מה שקשור לאותם תלמידים שהרקע הסוציו אקונומי בבית הוא כזה שהם לא יוכלו למצות את הפוטנציאל.

זבולון אורלב: רק עכשיו התפרסמו תוצאות הבגרות ויש קשר בין הרקע הסוציו אקונומי לבין סיכוי ההצלחה לבגרות.

זבולון אורלב: ככל שהבית או הרשות המקומית הם עם אמצעים פחותים הם בעשירונים התחתונים, כך הסיכוי להגיע לתעודת בגרות קטן יותר.

זבולון אורלב: אפשר לשבור את המשוואה הזאת רק על ידי החינוך הפנימייתי.

זבולון אורלב: החינוך הפנימייתי יכול לשנות את התמונה כי הוא נותן מענה לאותם ילדים מוכשרים שכל העיכוב להתקדמותם הוא רק המצב הסוציו אקונומי בבית ואז הפנימייה יכולה בהחלט להעשיר.

זבולון אורלב: עוד נתון אחד, שמדינת ישראל מאוד מפותחת החינוך הפנימייתי בהשוואה למדינות העולם.

זבולון אורלב: אנחנו נתקדם כך: נאפשר לד"ר יחיאל שילה לתת תמונת מצב ולומר את עמדתו, לאחר מכן ראש הרשות המקומית, ולאחר מכן נפתח בדיון.

יחיאל שילה: תודה, קודם כל אני אקח את חבר הכנסת מאיר שטרית, ידידי הטוב כלוביסט לחינוך הפנימייתי.

יחיאל שילה: הוא יכול לייצג יותר טוב את החינוך הפנימייתי, אני מסכים איתך.

יחיאל שילה: אני מסכים עם כל מילה ומילה.

יחיאל שילה: אני אמון על החינוך הפנימייתי שלושים וחמש שנים, ואני האחרון שרוצה לסגור פנימייה כזאת או אחרת, אבל מה לעשות, התאחדות האיכרים נקלעה לקשיים ובאה בטענה שהיא לא מעוניינת היום לנהל את הפנימייה.

יחיאל שילה: הוחלט אצל המנכ"ל שבית הספר אגב, הוא לא נסגר, עובר לרשות המקומית לפרדס חנה ואת הפנימייה ששם היום שמונים ושישה או תשעים תלמידים, עשירים ושניים מהם מסיימים בסוף השנה ואת היתר מפזרים במקורות החינוך.

יחיאל שילה: לבית הספר יש זכויות גדולות מאוד.

יחיאל שילה: הרבה בוגרים שהם נמצאים ברמות בכירות של המדינה יש באמת זכויות היסטוריות של בית הספר.

יחיאל שילה: אני חוזר על מה שאמר חבר הכנסת מאיר שטרית, אם ימצא גוף שיהיה מוכן לקחת על עצמו לרכוש את הפנימייה, לתפעל אותה במספרים האלה.

קריאה: למה לרכוש, זה לא של אף אחד?

מאיר שטרית: לקבל את הפנימייה.

יחיאל שילה: לקבל את הפנימייה.

יחיאל שילה: לתחזק אותה גם מבחינת גירעונותיה, כידוע, יש לנו קריטריונים שאנחנו מתחזקים פנימיות.

יחיאל שילה: כפר הנוער בפרדם חנה היה כפר נוער מודרך.

מאיר שטרית: מה הגירעון היום של בית הספר?

יחיאל שילה: הגירעונות הגיעו לשלושים מליון שקל.

יחיאל שילה: החשבת של המינהל נמצאת כאן, מה הגירעון?

אביבה ליפשין: הם התחילו עם עשרים וחמישה מליון, הם נכנסו לתוכנית הבראה, היום אני משערת שהם הורידו את זה.

זבולון אורלב: את מדברת על הבית ספר והפנימייה?

אביבה ליפשין: על הכול, זה מכלול אחד.

זבולון אורלב: והיום הגירעון הוא?

אביבה ליפשין: לאחרונה לא בדקנו אבל אני משערת שכשישה מליון שקלים.

קריאה: של כל בית הספר או של הפנימייה בלבד?

אביבה ליפשין: של הכול, הפנימייה לא עומדת בפני עצמה, זה מכלול אחד.

מאיר שטרית: אולי עוד שאלה נוספת, פניתם לגופים האחרים הפנימייתים שמישהו יהיה מוכן לקחת אחריות על הפנימייה הזאת?

יחיאל שילה: כן.

יחיאל שילה: קודם כל הבעיה היא לא הגירעון.

יחיאל שילה: הגיעה התאחדות האיכרים וזה כבר עשרות שנים, הם לא מוכנים לנהל את המקום.

מאיר שטרית: מאה אחוז, לי אין טענות אליהם.

יחיאל שילה: עכשיו צריך למצוא גוף חלופי, שייקח את בית הספר.

יחיאל שילה: אגב, אני רוצה לומר שחלק מהילדים למדו בסדנאות ולא בחקלאי בפרדס חנה.

יחיאל שילה: יש בפרדס חנה עוד מסגרת שנקראת סדנאות, וחלק גדול של הילדים בפרדס חנה החקלאי למדו בסדנאות ולא בחקלאי פרדס חנה.

יחיאל שילה: הם למדו בחקלאי, הייתה פנימייה אבל לא למדו בחקלאי של פרדס חנה.

קריאה: מה זה הסדנאות ?

קריאה: של בית הספר?

יחיאל שילה: זה סניף של בית הספר.

יחיאל שילה: החינוך מקצועי ברמות נמוכות.

יחיאל שילה: אני בשנת 2003 נבחרתי לתפקידי כראש המינהל, הדבר הראשון שנתקלתי זה השליטה בפרדס חנה.

יחיאל שילה: עשינו תוכנית הבראה א' , אחר כך עשינו תוכנית הבראה ב' , אחר כך תוכנית הבראה ג', וזהו.

יחיאל שילה: נדמה לי שגוף פרטי צריך להתפטר מהסיפור הזה, ואם המועצה תהייה מוכנה לתפעל את הפנימייה או כל גוף אחר, אני אמרתי לעובדים ואני חוזר ואומר, כבר כתבנו את זה, המינהל ימשיך לתקצב ולממן את המקום.

זבולון אורלב: יש לי שאלה אליך ד"ר שילה, אנחנו יודעים מידע אישי שיש למשרד החינוך השפעה על בעלויות שמפעילות פנימיות.

זבולון אורלב: אחת מהן למשל זוהי האגודה לקידום החינוך.

זבולון אורלב: היא מפעילה היום למיטב ידיעתי כמה פנימיות באופן עצמאי, כמו בויאר, כצנלסון, מדרשת עמלייה , אורט נתניה.

זבולון אורלב: כמו כן ישנם כפרי נוער ממשלתיים אני מבין, אשל הנשיא, כדורי.

זבולון אורלב: המדינה ידעה שאי אפשר לסמוך רק על בעלויות פרטיות שהן תפעלנה את הפנימיות.

זבולון אורלב: היא הקימה, מכוח עצמה, בהכירה את החשיבות שדיבר עליה ד"ר שילה ובצדק של החינוך הפנימייתי לאותם ילדים שאין להם חלופה אחרת רק ללמוד בחינוך פנימייתי.

זבולון אורלב: היא הקימה מסגרות, כפי שאמרתי האגודה לקידום החינוך, שהיא לא חברה ממשלתית אבל היא מתנהגת כמו חברה ממשלתית.

זבולון אורלב: אם זה בעלות ישירה של המדינה כמו מבואות ים.

זבולון אורלב: כלומר יש חברות ממשלתיות, מבחינת האזרחים זה לא משנה אם זה ממשלתי ישיר או שזה חברה ממשלתית, זוהי האחריות של המדינה.

זבולון אורלב: השאלה למה אי אפשר להפוך את כפר הנוער בפרדס חנה לחברה ממשלתית ושהיא תפעיל את המקום הזה?

זבולון אורלב: או להגיד לאגודה, תיקחו את הבית ספר הזה ותפעילו אותו.

זבולון אורלב: כשהייתי מנכ"ל משרד החינוך עשיתי כך לפחות לשני מוסדות שלא יכלו להתקיים, קראתי לאגודה ואמרתי זה שלכם תטפלו.

מאיר שטרית: אם מותר להוסיף גם משפט, עכשיו כשהורידו מהאגודה לקידום החינוך את המכינות האקדמאיות.

יחיאל שילה: חברת הכנסת רונית תירוש, עסקה בנושא פרדס חנה בקדנציה שלה כמעט ארבע שנים, והיא תוכל להתייחס גם לנושא הזה.

יחיאל שילה: קודם כל המדינה החליטה עוד לפני כניסתי, אני הגעתי מעליית הנוער בתשעים ושש, עוד לפני השנה הזו החליטה המדינה על הפרטת מוסדות החינוך הממשלתיים.

יחיאל שילה: ולכן מבואות ים הופרט והוקמה חברה ימית, חברה ממשלתית.

יחיאל שילה: לכן התהליך הזה נעצר מכיוון שהיו כל מיני קשיים.

יחיאל שילה: אם הממשלה כרגע תחליט לקבל לידיה את כפר הנוער, אני רוצה לומר לך שיש עוד כמה כפרי נוער לצערי בדרך, שהם גם בקשיים כלכליים כאלה ואחרים.

זבולון אורלב: כמו?

יחיאל שילה: אני לא רוצה להזכיר שמות של מקומות , אנחנו גם בישיבה מצולמת.

יחיאל שילה: אני רוצה לומר לכם, זה לא רק בעיית כסף.

יחיאל שילה: זאת בעיה קודם כל של ניהול כושל של מערכות.

יחיאל שילה: אנחנו הגענו למסקנה שבחלק מהמקומות יש בעיה גם של כסף ויש גם בעיה של ניהול.

חנן יובל: סליחה מי המנהל?

חנן יובל: התאחדות האיכרים.

יחיאל שילה: אם המדינה תקבל לידיה החלטה שכל כפר נוער, ואני אמון על כפרי הנוער בישראל, אני אמון על ארבע מאות פנימיות בישראל, על כעשרים ושתיים אלף אני מממן, המדינה מממנת ארבעים אלף, רק על החינוך הפנימייתי לא על האזורי.

יחיאל שילה: לכן הנושא הזה יקר לליבי, ולכן אני לא רוצה שאף פנימייה תיסגר.

יחיאל שילה: אם המדינה תחליט על לקיחת פרדס חנה כממשלתי, תיתן את התקציב ושמשאבים לעניין הזה, בסדר.

יחיאל שילה: האגודה לקידום החינוך היא עמותה לכל דבר ועניין.

יחיאל שילה: מישהו צריך לתקצב את האגודה בתקצוב מלא כדי שלא תהייה גרעונית.

יחיאל שילה: אי אפשר לתחזק פנימייה עם שמונים ילד.

יחיאל שילה: אי אפשר לתחזק פנימייה עם מאה ילדים.

יחיאל שילה: פנימייה בפחות ממאה שמונים, מאתיים ילדים, כלכלית,לא יכולה לעמוד.

מאיר שטרית: מתי הפסיקו את הרישום לפנימייה?

שלמה מולה: מי ממן אותם?

יחיאל שילה: המינהל.

שלמה מולה: אז למה אתם לא יכולים להמשיך באותה מתכונת.

יחיאל שילה: אפשר להמשיך לממן.

יחיאל שילה: אבל תבינו, המדינה מממנת X אחוזים, והם דמי החזקה שנקבעים על ידי האוצר.

יחיאל שילה: סכום הכסף לא מספיק.

יחיאל שילה: בדרך כלל הבעלויות הם משלימות את הדברים האלה.

יחיאל שילה: לצערי מה שקרה בשני העשורים האחרונים, שהבעלויות נחלשו מכיוון שאין תרומות מחוץ לארץ ואין כסף.

יחיאל שילה: אז כמה שהמדינה, הכפרים האלו עוד עטופים, כולל פרדס חנה, כולל כפר בתיה, אבל זה עדיין לא מספיק.

מאיר שטרית: אולי הגיע הזמן שחלק מתרומות למדינה יוקצו לעניין לזה.

יחיאל שילה: בבקשה, אתה היית שר חינוך ואתה חבר כנסת.

יחיאל שילה: אם תביא לי עוד חמישים מליון שקל, שבעים מליון שקל לתחזק את כל הכפרים האלה, בלי בעלויות, אני אשמח מאוד.

מאיר שטרית: זה מה שצריך לעשות.

זבולון אורלב: יחיאל, הטענות הם לא אליך באופן אישי.

יחיאל שילה: זה ברור לי.

זבולון אורלב: הטענה שלנו זה לשר החינוך, לממשלה.

מאיר שטרית: זה סעיף אחד בתקציב.

יחיאל שילה: עכשיו לגבי האגודה לקידום החינוך אני חושב שהיא תשמח לקבל את המקום הזה.

יחיאל שילה: אבל בתנאי שמשהו ייתן לה לתחזק אותה במימון מלא.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: רשות הדיבור לידידי חיים געש, ראש המועצה המקומית בפרדס חנה.

חיים געש: בוקר טוב.

חיים געש: כדי שניישר קו על ההיסטוריה האישית, אני בוגר פנימייה, מבואות ים.

חיים געש: ולאחרונה סיימתי תפקיד בהתנדבות כיושב ראש עמותת הבוגרים.

יחיאל שילה: רק כהערת ביניים, שליש משרים וחברי הכנסת הם בוגרי פנימיות וכפרי נוער.

יחיאל שילה: שליש מההנהגה.

חיים געש: יישרתי קו על ההיסטוריה.

חיים געש: פרדס חנה, כרכור היא מושבה שמונה מעל שלושים אלף תושבים.

חיים געש: לאורך שנים בית הספר היחידי היה בית ספר תיכון חקלאי.

חיים געש: כתוצאה ממערכת הסכמית שנחתמה בין המדינה לבין הרשויות המקומיות שהרכיבו את איגוד החינוך, בשנות השבעים צרפו את התיכון של פרדס חנה כרכור לכפר.

חיים געש: במהלך השנים, הכפר מסיבות כאלה ואחרות התדרדר, זה לא קרה ביום אחד, זה לא קרה אתמול בבוקר.

חיים געש: המושבה מתנהלת ברמת אי וודאות בלתי סבירה לחלוטין בנושא של יש בית ספר תיכון, אין בית ספר תיכון.

חיים געש: משנת 1998 כל שנה השאלה אם תפתח שנת לימודים או לא תיפתח שנת לימודים.

חיים געש: בגלל מערכת הסכמית לא ניתן למועצה כמעט להיות מעורבת במה שקורה בניהול כפר הנוער, שבית הספר הוא חלק ממנו.

חיים געש: כשאני מסתכל על הכרונולוגיה, ההחלטה על סגירת הפנימייה התקבלה בלי שום קשר או לפני שהתקבל המכתב של התאחדות האיכרים למשרד החינוך שבו הם מבקשים, על פי ההסכם לצאת מבית הספר.

חיים געש: לי כראש רשות הכפר הזה הוא בעל משמעות היסטורית עם מורשת של מושבה.

חיים געש: אבל לי כראש רשות, אין עניין לנהל כפר נוער.

חיים געש: אני לא מכיר שום רשות מקומית שמנהלת כפר נוער.

קריאה: עריית תל אביב.

חיים געש: לי אין את המשאבים של עריית תל אביב.

חיים געש: אם היה לי הייתי יכול לנהל את שניהם.

חיים געש: אני צריך בית ספר.

חיים געש: אני לא נכנס לסוגיה שהעלה חבר הכנסת שטרית לגבי מי הבעלים?

חיים געש: מי מוסמך למכור מי לא מוסמך למכור?

חיים געש: בהערת אגב אני אגיד שתוכנית של בניין העיר בית הספר או של כפר הנוער לא הוסדרה לעולם.

זבולון אורלב: מה זה מאחז בטיחותי?

חיים געש: לא, לא.

שלמה מולה: יש מאחזים בלתי חוקיים מעבר לקו הירוק.

זבולון אורלב: שלמה, תתפלא זה בדיוק אותו הסטאטוס, זאת הבעיה במדינת ישראל.

חיים געש: תוכנית בניין העיר של בית הספר, של הכפר, לא מוסדרת.

חיים געש: לא כל השטח שם צבוע בחום.

חיים געש: אני לא נכנס לסוגיה של מי הבעלים, מי לא הבעלים.

מאיר שטרית: זה חקלאי, רוב השטח.

חיים געש: לא, לא.

חנן יובל: בית הספר האזורי, בזמני היה המקביל לחקלאי כול השנים.

חנן יובל: איפה למד מוטי גלעדי?

חנן יובל: בבית ספר האזורי ואני בחקלאי, והיינו נפגשים.

חיים געש: אני אמרתי על העניין הזה של הסוגיה מי מוסמך, מי לא מוסמך למכור, לא רוצה להיכנס לזה, אני צריך בית ספר.

חיים געש: החליט מנכ"ל משרד החינוך בדצמבר בשנה שעברה, שהוא פותר את בעיית משבר החקלאים בדרך הבאה: מדינת ישראל מאחר ויותר זול לה זה לקנות את בית הספר מאשר לקנות בית ספר חדש.

חיים געש: אמרתי מקובל עלי, אני רוצה בית ספר.

חיים געש: אתה צריך לזכור שתשעה שרי חינוך התעסקו עם זה.

חיים געש: מ - 1999 עד עכשיו, תשעה שרי חינוך.

חיים געש: אז כנראה שהבעיה מאוד מסובכת.

חיים געש: אם הבעיה הייתה חינוכית אני מניח שהיא הייתה נפתרת.

חיים געש: פרדס חנה-כרכור צריכה בית ספר.

חיים געש: האם זה הפתרון האופטימאלי, לפי דברי מנכ"ל משרד החינוך, כן.

חיים געש: הייתי רוצה קריית חינוך חדשה.

זבולון אורלב: הדיון שלנו הוא בעצם על קיום בפנימייה.

זבולון אורלב: אני מבין שאין סימן שאלה לגבי המשך קיום בית הספר.

זבולון אורלב: אתה לוקח אחריות, אתם הבעלות, תהיה העברה מסודרת של המורים וכל ההסדרים האחרים.

זבולון אורלב: חנן אתה רוצה לקרוא עכשיו את השיר?

חנן יובל: כן.

זבולון אורלב: פעם ראשונה שאני שומע אותך קורא ולא שר.

חנן יובל: השיר, הוא יהיה תלוש מהמציאות אם לא תיתן לי שתי דקות.

חנן יובל: קודם כל אני רוצה לומר שגם חברי הוועדה וגם חבר הכנסת שטרית באמת איתרו מבחינת התוכן של השיחה את הדברים, כי כבר נאמרו פה הדברים עם המסקנות לפי דעתי.

חנן יובל: אז אני רק יכול להוסיף את הצבע ואת הנפש, כי הדברים התכליתיים לפי דעתי נאמרו.

חנן יובל: יש פה עובדות שאני לא מכיר, אבל אני כנראה לא מספיק מבוגר להכיר את כל העובדות.

חנן יובל: יש לי תחושה שסימנו מטרה ויורים עליה.

חנן יובל: בית הספר הזה שפעם היה בית ספר אריסטוקראטי מאוד, ורק לבני האיכרים ובני העשירים ואלו ששילמו הרבה כסף על הפנימייה היה לו כיסוי.

חנן יובל: אבל החברה השתנתה ולאט לאט זה הפך למקום של נוער מעליית הנוער, מאתיופיה או מברית המועצות לשעבר, ופתאום זה כבר לא אריסטוקראטי במובן הכספי של הדבר, אז התאחדות האיכרים מתנערת מזה.

חנן יובל: זה פתאום לא ראוי.

חנן יובל: המקום הזה, אם היה מגיע הנה מי שהיה צריך להגיע, בוגר בית ספר מכובד, דוב לאוטמן, אם הוא היה פה לפי דעתי כל השיחה שלנו הייתה אחרת לגמרי, האיש שמשקיע בחינוך.

חנן יובל: אני מודה שאני מכיר את בית הספר הזה מגיל שנתיים.

חנן יובל: הורי עזבו את קיבוץ משמרות ואבי היה מדריך בלול, ואימי ברפת.

חנן יובל: אימי הייתה רפתנית עד גיל שישים וחמש, עד שהיא יצאה לפנסיה.

חנן יובל: אחר כך אבי בנה בית מעבר לגדר ואז התחלתי להיות גם פה וגם פה.

חנן יובל: וכל חיי הבוגרים עד הצבא היו שם.

חנן יובל: בשנת שמונים וארבע התבקשתי לעשות הפקה של יובל החמישים של בית הספר וזה מביא אותי לשיר.

חנן יובל: בשנת שמונים וארבע למי שזוכר הייתה אינפלציה איומה, והרבה אנשים עקרו פרדסים והלכו לבורסה.

חנן יובל: זו הייתה האופנה אז.

חנן יובל: זה היה הכסף.

חנן יובל: זה לא התחיל היום אנחנו לא המצאנו את הגלגל.

חנן יובל: אני זוכר שבמסגרת האירוע של הפקת יובל החמישים הייתה תמונה אחת שהובילה לשיר הזה.

חנן יובל: מצד אחד של הבמה, תמונה של במה גדולה, בצד משהו נוטע משהו וילד קטן שואל אותו: אבא, מה אתה עושה?

חנן יובל: הוא עונה, אני נוטע עץ תפוחי זהב.

חנן יובל: העץ הזה יוציא לנו זהב?

חנן יובל: לא, אבל הוא ייתן לנו את הנשימה הציונית.

חנן יובל: זה היה משפט מחנך.

חנן יובל: מצד שני של הבמה, מישהו עומד ומנסר עץ.

חנן יובל: מה אתה עושה, זה הסבא נטע?

חנן יובל: אני לא יכול אני צריך לעקור כי הולכים עכשיו לבורסה וזה יותר כדאי.

חנן יובל: עם הדבר הזה הגעתי לאהוד מנור זכרונו לברכה, ידידי.

חנן יובל: ויחד כתבנו את השיר הבא, ברשות

חנן יובל: כם זה ייקח חצי דקה, ובזה סיימתי את דבריי.

חנן יובל: ועל מצפונכם חברים יקירים.

חנן יובל: לפני שנים רבות בטרם שחר, הייתי עם אבי בין הנוטעים.

חנן יובל: ממגדל המים עד השער, טורי שתילים ריחניים.

חנן יובל: אני עומד בתוך ירק גן עדן, בפרדס אשר מול כביש החוף, ציפורי הסבך שרות כקדם, אינן יודעות כי בא הסוף.

חנן יובל: עצי זהב הכול, הכול לשווא היו היה אבל עכשיו, בן ממרה פי אב.

חנן יובל: בתעלה זורמים הבוקר מים שתי גומות מלאו כבר עד שפתן.

חנן יובל: מעדר אחוז בשתי ידיים מעיר ולנסיות משנתן.

חנן יובל: הסעודה האחרונה מוגשת, בשומרון החלומות עוברים.

חנן יובל: סלח נא לי אבי נפשי נואשת, מחר יבואו העוקרים.

חנן יובל: עצי זהב הכול לשווא היו היה אבל עכשיו, בן ממרה פי אב.

חנן יובל: אני רואה את אבא שר בשמש צוחק ומחבק אותי בחום.

חנן יובל: אני שואל האם ידי רושמת שורה סופית בפרק החלום?

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: כמו שאמרתי זוהי הפעם הראשונה שאני שומע את חנן קורא ולא שר.

זבולון אורלב: הלחנת לזה משהו?

חנן יובל: יש לזה מוסיקה.

זבולון אורלב: בפעם אחרת.

זבולון אורלב: אנחנו נמשיך כך אחד מחברי הכנסת, אחד מהאורחים שלנו, ביקש ראשון חבר הכנסת שלמה מולה ואחריו מנשה דוד מנהל הפנימייה.

שלמה מולה: תודה רבה אדוני היושב ראש, אני קודם כול רוצה להודות לך שאתה מקיים את הדיון.

זבולון אורלב: תודה גם לחבר הכנסת מאיר שטרית.

שלמה מולה: למען הגילוי הנאות אני פניתי לנשיאות לקיים דיון ונדחיתי ושבוע אחר כך מאיר הגיש, הדבר החשוב, שהדיון מתקיים.

שלמה מולה: אני מכיר את הנושא למדתי אותו, כל מה שיש לי להגיד שיש קשר מובהק בין הון לשלטון.

שלמה מולה: ערכים, ציונות, וסיוע לאנשים שנזקקים הם שוב נדחקים, הפינות האלה תמיד קיימות.

שלמה מולה: ידידי הטוב מי ששנים מטפל בעולי אתיופיה אמר הפרטת מערכת החינוך.

שלמה מולה: אתה בוועדה שלך עסקת בנושא של הפרטת החינוך.

שלמה מולה: זה חלק בלתי נפרד מהתהליך שבו החברה שלנו מצויה, גם בית הספר הזה.

שלמה מולה: הגישה, קודם כל יורים ואחר כך בואו נאסוף את הנפגעים בדרך ונמצא להם פתרונות ומפלט.

שלמה מולה: אי אפשר בצורה הזו.

שלמה מולה: מי שרואה את התלמידים, אלה שמתחנכים בפנימייה הזאת ומסתכל ואומר מי הם האנשים האלה.

שלמה מולה: אני אומר לכם ששום דבר לא יכפר, אם הפנימייה הזאת תפגע.

שלמה מולה: אני אומר לכם זה לא הבעיה של הכסף, ברגע שרוצים לקחת את הפנימייה הזו או את בית הספר, או את הקרקעות לשווק אותן לבעלי הון, התוצאה היא עגומה.

שלמה מולה: לכן אולי זה הפרץ האחרון כאן דווקא בוועדה הזו, לבוא ולהגיד תעצרו, תחשבו, אל תעשו שום דבר.

שלמה מולה: אני לא יודע מה כוחנו בסופו של יום, אין לי מושג מה יצא מהדיון הזה.

שלמה מולה: אבל אי אפשר כל הזמן בשם המרוויחים, אין לי טענה למי שרוצה להרוויח כסף זה בסדר גמור, אבל בבקשה לא על חשבון אותם הילדים.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: בבקשה מנשה דוד מנהל הפנימייה.

זבולון אורלב: כמה שנים אתה מנהל את הפנימייה?

מנשה דוד: אני רק השנה מסיים לנהל את הפנימייה.

זבולון אורלב: אתה עובד בהתאחדות האיכרים?

מנשה דוד: אני עובד בבית ספר חקלאי בפרדס חנה .

זבולון אורלב: מי הבעלים שלך, ממי אתה מקבל משכורת?

מנשה דוד: מחברת בית ספר חקלאי פרדס חנה.

זבולון אורלב: הבנתי, בעלי המניות הם מההתאחדות.

זבולון אורלב: הבנתי, הבעלות שלך בעצם נמצאת בהתדיינות בבית משפט.

מנשה דוד: אני עובד כבר עשרים וארבע שנים, אני גם בוגר הפנימייה הזו.

מנשה דוד: אני הגעתי לפנימייה הזאת בגיל שתיים עשרה.

מנשה דוד: ואני מילדי מרבך.

זבולון אורלב: האגודה לקידום החינוך, כפי שציינתי.

זבולון אורלב: זכרונו לברכה שמואל מרבך, שהיה המייסד, המפקח של האגודה לקידום החינוך.

זבולון אורלב: ויש לי הרבה חובות כי הוא קיבל אותי לעבודה גם כן.

זבולון אורלב: הוא היה ראש ועדת המכרזים שבחרה בי.

מנשה דוד: בתור אחד שהוא גם בוגר בית הספר, מגיל שתיים עשרה, מכיתה ז' בעצם הייתי בפנימייה ועד י"ב.

מנשה דוד: ואחרי הצבא חזרתי לעבוד בבית הספר.

מנשה דוד: הבית ספר הזה יותר מאשר בית.

מנשה דוד: ההתייחסות שלנו למקום הזה זה לא מקום עבודה.

מנשה דוד: המאבק שאנחנו מנהלים היום הוא לא מאבק על כסף.

מנשה דוד: אף אחד מאיתנו לא מחפש להרוויח פה עוד שקל, פחות שקל.

מנשה דוד: מנסים לנתב אותנו לפינה הזו.

מנשה דוד: אנחנו לא שם בכלל.

מנשה דוד: המאבק הוא מאוד עקרוני ומאוד ערכי.

מנשה דוד: לי מאוד חשוב שאני אדע שעשינו את כל המאמצים על מנת לנסות לשנות את הכפר הזה שהוא בן שבעים ושש.

מנשה דוד: מתוך ראיה שהמקום הזה הוא לא סתם.

מנשה דוד: אני לא יודע כמה מכם ביקרו במקום הזה, כמה מכם ראו את המקום הזה.

מנשה דוד: בוגרי בית הספר שמגיעים ויושבים פה גם חלק מהבוגרים, גם בוגרים וגם תלמידים יושבים פה לידי, ואני רוצה שתשמעו גם אותם כי יש להם מה להגיד.

מנשה דוד: הקטע הזה שבאים ביום אחד ומחליטים, הם קוראים לזה להעביר את הבעלות על בית הספר, זה לא להעביר את הבעלות על בית הספר זה לסגור את כפר הנוער.

מנשה דוד: זה לסגור כפר נוער, לסגור פנימייה, לסגור משק חקלאי, להפריט שם את הכול, להעביר בית ספר.

מנשה דוד: מה שאדון געש רוצה לקבל זה שלושים דונם מתוך מאתיים, שהם מין אמצע זאת אומרת לחתוך את בית הספר בלב שלו.

מנשה דוד: מצד ימין להשאיר מצד שמאל להשאיר לנדל"ן.

זבולון אורלב: זה מה שהחליט מנכ"ל משרד החינוך.

זבולון אורלב: שאלתי אליך חלק מהסיבה שאמר ד"ר יחיאל, זה שיש לו פנימייה רק שמונים תלמידים עם הבוגרים ושנה הבאה עוזבים עשרים ואז נשארים שבעים תלמידים בפנימייה.

זבולון אורלב: בפנימייה עם שבעים ילדים אי אפשר לקיים ישיבה חינוכית ראויה.

זבולון אורלב: למה לפי השקפתך או לפי דעתך הפנימייה לא מלאה?

מנשה דוד: בשנתיים האחרונות נכנסו אנשים חדשים להתאחדות האיכרים.

מנשה דוד: תראו אני לא אשקר ואגיד שהפנימייה הטופ שבטופ.

מנשה דוד: הפנימייה עברה את המשברים האלה בעקבות התנהלות שבאה ובעצם חונקת.

מנשה דוד: הם לא מאפשרים לקלוט ילדים.

מנשה דוד: מתחילת השנה הזו ביקשו ממני לקלוט ילדים רק עם תעודת בגרות, רק ילדים שיש להם סיכוי לבגרות.

מנשה דוד: ילד שיש לגביו ספק אם הוא יגיע לבגרות או לא יגיע לבגרות, לא יכול להיכנס לפנימייה.

זבולון אורלב: קיבלת את זה בכתב?

מנשה דוד: הם רוצים ילידים בכיתות בגרות.

מאיר שטרית: איך הוא יכול לדעת בכיתה ז' אם יהיה לו בגרות.

מאיר שטרית: הרעיון הוא שפנימייה תקבל ילדים ותשנה את זה.

מנשה דוד: זה מה שאני אמרתי.

שלמה מולה: כמה תלמידים פנו אליך ולא התקבלו.

מנשה דוד: אין לי את המספרים אבל אני יכול לומר לך שלפחות עשרה או חמישה עשר ילדים מתחילת השנה הזו לא נקלטו לבית הספר בעקבות נתונים פדגוגים לא מספיק גבוהים כדי להיקלט למסגרת של בית הספר.

רונית תירוש: אבל מעבר לזה השמועות הם במשך שנים.

יעקוב בלום: אולי תספר על השיווק שנעשה בשנה שעברה לצורך הפנימייה.

מנשה דוד: אני רוצה להגיד משהו.

מנשה דוד: התאחדות האיכרים בשנה שעברה עשתה מאמץ באמת לשווק את הפנימייה.

מנשה דוד: אבל מצד אחד נותנים לך ומצד שני סוגרים לך.

זבולון אורלב: בבקשה חבר הכנסת, דב חנין.

דב חנין: תודה רבה אדוני היושב ראש, תודה לך ותודה לחבר הכנסת שטרית, על קיומו של הדיון הזה.

דב חנין: אני לא בוגר פנימייה ואני גם לא מכיר את המוסד שבו מדובר.

מאיר שטרית: בגלל זה יצאת לתרבות רעה.

דב חנין: אבל אני קיבלתי פניות ציבור, אדוני היושב ראש, שבעקבותיהם הפכתי להיות מאוד מוטרד מהסוגיה הזו.

דב חנין: הסוגיה היא נוגעת למוסד הזה שאני מבין יקר וחשוב לקבוצה גדולה של אנשים, גם של בוגרים שלו בעבר וגם של כאלה שלומדים בו בהווה.

דב חנין: ומעבר לזה זוהי שאלה עקרונית, אדוני היושב ראש, כי מוסדות חינוך אף פעם לא יהיו מקורות לרווח.

דב חנין: המהלך הזה שבו אנחנו מתייחסים למוסדות חינוך כאיזשהו סוג של נטל שצריך להפוך אותו לאמצעי לייצור הכנסות הוא אף פעם לא יוביל אותנו למקומות טובים.

דב חנין: אני הגעתי לדיון כאן רק כדי לומר את האמירה העקרונית שמתוך החומרים שאני קיבלתי, על המוסד הזה חשוב לשמור, חשוב לפתח אותו, חשוב להשקיע בו, לשמור על מערכת הפנימייה הזאת, כמו מערכות פנימייה נוספות.

דב חנין: במידת הצורך אם המערכות שעד היום תפעלו אותו, לא יכולות להמשיך ולתפעל, המדינה יחד עם השלטון המקומי צריכים לקחת את האחריות ולהמשיך במפעל הזה כדי שלא ילך לנו לאיבוד.

דב חנין: תודה.

זבולון אורלב: תודה רבה, ועכשיו יעקב בלום, יושב ראש הנהלת חקלאי פרדס חנה.

יעקב בלום: תודה רבה.

יעקב בלום: חבר הכנסת שטרית ויושב ראש הוועדה זבולון אורלב.

יעקב בלום: אני רוצה להתחיל מהסוף ולתקן את ידידי מנשה, שאנחנו מכירים ועובדים במשותף, שהתאחדות האיכרים לא רק דיבר אלא שכר, משווקת במשרה מלאה במשך חצי שנה בשנה שעברה לאסוף תלמידים ולגייס תלמידים לפנימייה.

יעקב בלום: הועמד לרשותה רכב, שכר, והיא הסתובבה בכל הארץ להביא תלמידים לפנימייה.

יעקב בלום: מנשה הרי לא יכחיש את הדבר.

יעקב בלום: בהגינותו הוא גם אמר את זה.

יעקב בלום: התוצאה לצערי, אני מדבר על שנה שעברה, הייתה גיוס של בערך ארבעים תלמידים, בעידודו של יחיאל שילה בהפניית תלמידים אנחנו עשינו את המרב להביא את התלמידים לפנימייה.

יעקב בלום: אבל הדברים משתנים, ואני פה חוזר למה שחבר הכנסת שטרית אמר ואחרים, גם אני בוגר בית ספר חקלאי פרדס חנה.

יעקב בלום: וגם אשתי בוגרת בית הספר החקלאי פרדס חנה, אני נכנסתי לעניין בגלל שאני מאמין והאמנתי שאפשר לשקם, לשפר ולהוביל את המהלך הזה קדימה.

יעקב בלום: עם גירעונות של עשרים וארבעה מיליון שקל כפי שנאמר פה.

יעקב בלום: אבל כשיש גירעונות כאלה מתוכם עשרה מיליון שקל היה חובות לעובדים, שלא הפרישו להם קרנות פנסיה והשתלמות.

יעקב בלום: לכן מר שטרית נאלצנו לממש חלק מהדברים ולממש לעובדים את מה שלא שילמו להם עשרות שנים.

יעקב בלום: ואני חייב להגיד שהיום כל העובדים, כל הקופות שלהם מלאות, לא קשור לכלום.

יעקב בלום: ככה נהגנו בהגינות ובהוגנות עם כל העובדים.

יעקב בלום: בנוסף לזה אני רוצה להזכיר, ופה אמר מר געש, ופה אני רוצה לתקן ולהגיד בצורה ברורה, כל השטח שנותר הוא שטח בטאבו שלא נדל"ן, ולא מיועד למגורים, ולא מיועד לשום דבר אחר.

יעקב בלום: ולא באפשרותנו ובאפשרות כל אחד אחר למכור אותו, לפתח עליו שכונות מגורים ושום דבר, זה עובדות.

מנשה דוד: אז למה הפשירו מאה ושמונה דונם?

יעקוב בלום: סליחה, אני מדבר על עובדות.

מנשה דוד: גם זה עובדות.

זבולון אורלב: מר מנשה, לא הפנמת את הכללים פה.

יעקב בלום: אני מדבר על עובדות.

יעקב בלום: נמצא פה ראש המועצה פרדס חנה-כרכור שמכיר את זה קצת יותר טוב והוא יכול להגיד את הדברים האלה.

יעקב בלום: הוא אמר שזה לא מוסדר בצורה כזו או אחרת אבל התוכניות שלמיטב ידיעתי ואנחנו יודעים את זה נמצאות בוועדה המחוזית, מצהירות ומראות בפרוש כל השטח הנותר מיועד למוסדות ציבור בלבד מר שטרית, לא לשום דבר אחר.

יעקב בלום: אין פה מכירה של נדל"ן, היה מימוש מסוים בשביל להחזיר את החובות, לשלם לעובדים.

יעקב בלום: אני חושב שעשינו את זה נכון מאוד.

יעקב בלום: לגבי הנושא של הפנימייה אני חוזר ואומר, אנחנו ניסינו לעשות מאמצים יחד עם משרד החינוך, יחד עם יחיאל שילה, הפנו תלמידים.

יעקב בלום: אבל מה לעשות, הדברים כפי שנאמר פה נעלמים, מה שהיה לפני עשרים שנה, שלושים שנה, וארבעים שנה, לא קיים היום.

יעקב בלום: ואם המטרה שלנו בתור הנהלת בית הספר הייתה לתת את החינוך הטוב ביותר לילדים, אני בתור יושב ראש הרגשתי, שאני פוגע בילדים.

יעקב בלום: בגלל שאם יש שמונים ושישה או מאה וחמישה ילדים, אי אשפר לתת בכספים או בהקצבות של משרד החינוך וכל הדברים האלה.

יעקב בלום: אי אפשר לקיים פנימייה ואי אפשר לתת לילדים האלה את מה שמגיע להם.

יעקב בלום: אי אפשר.

יעקב בלום: ואנחנו חוטאים לילדים האלה.

זבולון אורלב: תודה רבה לך.

רונית תירוש: אני חייבת לומר שיש שני כובעים שונים לכיסא שאני יושבת עליו כרגע.

רונית תירוש: כובע אחד, זה הכובע של חברת כנסת באופן הכי טבעי שבעולם הגישה החברתית, אפילו השתתפות הרגש לפעמים קיים וזה דבר שלפעמים גובר כאן.

רונית תירוש: הנטייה שבלב היא לא שאנחנו יכולים לקבל החלטות ביצועיות אבל לצאת מפה עם אמירה שלא משנה מה הם הבעיות, הפנימייה צריכה להישאר על תילה ולקלוט תלמידים ככל שהיא יכולה ולפעול.

רונית תירוש: ולזה הלב נוטה.

רונית תירוש: יחד עם זאת הכובע השני, של מנכ"לית שהוא הרבה יותר פרגמאטי, אני חייבת לומר שגם לנוכח ההיסטוריה של המקום, וצדק ראש המועצה שזה כבר למעלה מעשור מטפלים.

רונית תירוש: אני רואה את עצמנו יושבים פה פעם נוספת בעוד שנה בהנחה שזה ממשיך להתקיים ועוד פעם מקיימים דיון ומקרטעים כל הדרך משום שיש בעיה כספית למקום, אמר חבר הכנסת חנין, זה לא מעניין, מוסד חינוכי לא צריך להיות רווחי.

רונית תירוש: זה נכון, אבל מצד שני צריך לקיים אותו.

רונית תירוש: אני זוכרת דיונים על בתי ספר שאנחנו צריכים לסגור אותם, לא פנימיות, לפנימיות יש עוד ערך מוסף, אבל בית ספר שאנחנו אומרים יש מינימום של תלמידים שיכולים להחזיק את המקום.

רונית תירוש: גם מבחינת היכולת שלנו להעניק לתלמידים מגוון של מגמות ללמוד, וגם החברותא מאוד חשובה.

רונית תירוש: המגוון של החברותא, הגודל של בית הספר.

רונית תירוש: לכן, אני רוצה להציע פה משהו שהוא שילוב של רגש והגיון, מאחר ואמרתם שמאמצי השיווק שלכם נשאו פרי אבל לא משתק.

רונית תירוש: הבאתם בגינו עוד ארבעים תלמידים אם הבנתי נכון את הנתונים.

מנשה דוד: זה לפני שנתיים.

רונית תירוש: אל תקשה עלי אני מנסה ללכת בכיוון.

רונית תירוש: אני חושבת שצריך לעשות מאמץ נוסף.

רונית תירוש: אבל המאמץ הנוסף הזה צריך להיות ממוקד ערים שהן מאוכלסות בעולים באופן מוצהר.

רונית תירוש: אני אומרת יש פה משאב עם ניסיון, עם יכולות של מורים וצוות, וגם המשאבים האחרים, משק חי וכדומה.

רונית תירוש: ומצד שני יש הרבה מאוד תלמידים עולים, שאינם מצליחים לממש את הפוטנציאל שלהם מסיבות שונות.

רונית תירוש: קחו תתמקדו בערים כקריית מלאכי ונתניה ובערים שידוע שיש שם מצבור אדיר של תלמידים.

רונית תירוש: וכמו שהאגודה לקידום החינוך לפני הרבה מאוד שנים נסעה לבתיהם של ההורים והמשפחות ושכנעה אותם בזמנו להכניס אותם לבויאר, והצליחה בחלק גדול מהמקרים להעביר אותם ואנחנו יודעים אלו תוצאות נפלאות היו בבתי הספר הללו, לפנימיות הללו ולבוגרים.

רונית תירוש: אני חושבת שצריך לעשות עוד מאמץ ולומר אחת ולתמיד, אם נצליח במאמץ המרוכז הזה להביא לכדי אכלוס בית הספר בסך של כמאה, מאה שמונים, אני לא יודעת בדיוק את המספרים הסבירים.

זבולון אורלב: החתך היום הוא בסביבות כמאה שמונים תלמידים לפנימייה.

רונית תירוש: אם נצליח אני חושבת שאי אפשר כל שנה לחזר על הפתחים בשם הרגש.

זבולון אורלב: פרופסור אדלר, אני לא ידעתי שהוא כלכלן חינוכי.

זבולון אורלב: אני מאוד מכבד את פרופסור אדלר, אני מוכרח לומר שלמרות שקוראים לו אסמכתא חינוכית מאוד משמעותית, בסוגיות האלה הוא איננו משמעותי.

זבולון אורלב: פה צריך לעשות ניתוח כלכלי קצת יותר מעמיק.

רונית תירוש: הכי קל לי לשבת פה ולהיות נחמדה ולהגיד אני בעד ותמשיכו, ואני רואה את עצמי יושבת כאן בדיון נוסף.

רונית תירוש: אי אפשר, צריך לעשות לזה סוף, צריך לסמן מטרה הכוונה, דהיינו, מאה שמונים תלמידים, לעשות מאמץ מרוכז, אמיתי, ושקוף שבו אתם ממקדים את המאמצים שלכם, ואם לא צלח אין מה לעשות.

רונית תירוש: לילדים צריך להימצא פתרון בפנימיות אחרות.

רונית תירוש: הרי ממילא הם נמצאים בבתיהם.

רונית תירוש: אין לזה תקנה.

רונית תירוש: אני אומרת לכם אני ישבתי שעות כמנכ"לית המשרד כדי למצוא פתרונות.

רונית תירוש: ואני יושבת פה היום ואני רואה שהסיפור חזור על עצמו.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: איגור שוורצמן.

זבולון אורלב: ממש קצר.

איגור שוורצמן: יושב ראש הוועדה, חברי הוועדה, מכובדים.

איגור שוורצמן: אני הכנתי פה הרבה, אבל אני לא אקרא את מה שכתבתי פה כי אין לנו זמן.

איגור שוורצמן: אבל בקצרה.

איגור שוורצמן: אני רוצה להגיד את הנקודה שלי כבוגר של בית הספר.

איגור שוורצמן: לבית הספר הגעתי לפני כעשרים שנה בתור עולה חדש, בכיתה ז'.

איגור שוורצמן: אני בבית הספר מכיתה ז' וחשוב לי להגיד שכעולה חדש שהייתי בהתחלה בבית ספר רגיל, בית הספר הזה תרם לי תרומה מאוד גדולה.

איגור שוורצמן: כאשר אנשים דיברו פה על זה שזה לא רווחי ולא כלכלי, היום אני מהנדס, וסיימתי הנדסה בהצטיינות יתרה והיום אני משלם הרבה מיסים למדינה.

איגור שוורצמן: שאני חושב שההשקעה הזו שמדברים פה על הנושא הכלכלי היא בכל זאת מחזירה את עצמה.

איגור שוורצמן: אומנם לא הייתי מוגדר כמקרה רווחה או סעד.

זבולון אורלב: איך הגעת לפנימייה?

זבולון אורלב: מי הפנה אותך?

איגור שוורצמן: זה התחיל כאיזה שהוא פרויקט של עולים.

יחיאל שילה: דרך עליית הנוער הגעת?

איגור שוורצמן: לא.

זבולון אורלב: איגור, תודה רבה לך אתה מסמן את הבוגרים המצליחים.

רונית תירוש: זוהי נקודה יפה למשרד האוצר.

זבולון אורלב: הוא מחזיר את הכסף בריבית דריבית למדינת ישראל.

זבולון אורלב: כל הכבוד.

רונית תירוש: אני אשאל גם את איגור, אם אתה מקבל פחות מגמות, פחות אפשרויות לימוד משום שהקבוצה היא קבוצה קטנה.

זבולון אורלב: מנשה אני קורא אותך פעם ראשונה לסדר והפעם השלישית זאת אתה תהיה בחוץ.

זבולון אורלב: אני קורא אותך פעם שנייה לסדר.

זבולון אורלב: הפרעה הבאה אתה בחוץ.

זבולון אורלב: אני מצטער, צריך לקיים את הדיון הזה.

איגור שוורצמן: אני יכול מתוך ההכרות שלי, אני עובד בחברת היי טק שזוהי חברה כלכלית לכל דבר.

איגור שוורצמן: אנחנו מקבלים גם תקצוב מהמדען הראשי.

איגור שוורצמן: ואני יודע שניתן לעשות כל מיני מניפולציות בכל מיני דברים ולהראות דוחות כאלה ואחרים, בסופו של יום אנחנו צריכים להבין שמדובר פה על חינוך ועל ילדים קשיי יום, ואין מה לעשות זה לא רווחי, אף אחד לא יכול שאימא של עולה חדש מאתיופיה או מברית המועצות לשעבר או מכל מדינה אחרת, יכולה לשלם סכומים שנדרשים.

איגור שוורצמן: אני חושב שזוהי הנקודה העיקרית שנצטרך להסתכל על בית הספר ותמיד אפשר לעשות כל מיני מניפולציות בשביל שהילדים לא יגיעו ולסגור מגמות ולהגיד שזה לא כלכלי או אי אפשר.

איגור שוורצמן: אני חושב שהרציונאל צריך להיות מה כן אפשר לעשות ואיך כן אפשר להגדיל את הפוריות של המקום הזה.

זבולון אורלב: תודה רבה, רבקה מלכה בבקשה.

רבקה מלכה: סליחה, אם אני אטעה אני מאוד מתרגשת.

זבולון אורלב: את תלמידה?

רבקה מלכה: כן, אני תלמידה.

זבולון אורלב: באיזה כיתה?

רבקה מלכה: י"א, אני עולה לכיתה י"ב.

רבקה מלכה: שלום לכם, שמי רבקה מלכה מנתניה.

רבקה מלכה: אני חיה בפנימיית בית הספר החקלאי בפרדס חנה, לומדת בכיתה י"א באגף הסדנאות.

רבקה מלכה: אני רוצה שהפנימייה תישאר בגלל שאני לא חושבת שאני אצליח להתאקלם במקום חדש.

רבקה מלכה: מבחינתי עצם העובדה שהפנימייה נסגרת אני פשוט נהרסת.

רבקה מלכה: אני מסיימת אחד עשר שנות לימוד בלי תעודת בגרות ובלי תעודת מקצוע.

רבקה מלכה: אני והחברים שלי היינו כל כך הרוסים ביום האחרון שלנו בפנימייה כי הבנו שזהו, שלא נתראה יותר בכיתה י"ב ולא נסיים י"ב כמו תלמידי התיכון.

רבקה מלכה: בנינו בפנימייה בפרדס חנה קשרים שבחיים, אנחנו כמו משפחה.

רבקה מלכה: יש קשר ותמיכה בין כל הקבוצות.

רבקה מלכה: אני יודעת שביום שהפנימייה תיסגר כל אחד ילך לדרכו.

רבקה מלכה: כל הנערים האלה יהרסו.

רבקה מלכה: כל מה שקיבלנו פה לא נקבל בשום מקום.

רבקה מלכה: אהבנו כל כך להיות ביחד, לקח לנו הרבה זמן עד שהתקרבנו האמנו אחד בשני, ופתאום יהרסו לנו את זה.

רבקה מלכה: קיבלתי מהצוות שלי הרבה הדרכה וייעוץ.

רבקה מלכה: המנהל שלי תמיד היה לצידי, הוא דיבר איתי, צחק איתי כשצריך וגם כעס עלי בזמן הנכון.

רבקה מלכה: היו לי את המדריכים הכי אמיתיים ואוהבים ועכשיו לדעת שכל זה ילך ואני לא אוכל לתקן.

רבקה מלכה: אני בן אדם שלא מוותר בקלות, כשרציתי לצאת לפולין היה לי קשה מאוד כי הרשימה נסגרה ונשאר עוד שבוע לטיסה, נלחמתי והפנימייה יצאה לקראתי, שילמה עלי, דאגה לי, תמכה בי כספית ורגשית.

רבקה מלכה: השתתפתי בפעולות באוניברסיטה, פעם בשבוע.

רבקה מלכה: הם דאגו לקחת אותי לרכבת, לצייד אותי באוכל, דמי כיס, והרבה מוטיבציה, ללמוד ולהתפתח.

רבקה מלכה: הי הביננו ולבין הצוות כל כך חיבור.

רבקה מלכה: ידעו מתי להיות רעים ומתי להיות חברים.

רבקה מלכה: ועכשיו לדעת שכל זה הולך להיגמר.

רבקה מלכה: אנחנו כל כך צריכים את המקום הזה.

רבקה מלכה: לדעת שלא נהייה כאן זה לדעת שכל הילדים פה יפגעו והרסו.

רבקה מלכה: אני מבקשת שתעזרו לנו לשמור על המקום הזה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

רבקה מלכה: רגע יש לי עוד משהו מהחברים שלי ממש קצר.

רבקה מלכה: אני מבקשת ברשות

רבקה מלכה: כם להעביר לכם מסר מחבריי לפנימייה.

רבקה מלכה: הם ייצרו עם מר ג'רני שנוכח פה בחדר שיר שמדבר את כאבם.

רבקה מלכה: לא הסכימו לי להכניס את הדיסק והמילים אנו נקווה שתקבלו אותם בסוף הדיון.

רבקה מלכה: תודה על ההתייחסות וההקשבה.

זבולון אורלב: תודה רבה לך רבקה שיהיה לך בהצלחה.

זבולון אורלב: עידן בן דוד בבקשה.

עידן בן דוד: שמי עידן בן דוד.

עידן בן דוד: אני חניך בפנימייה החקלאית.

זבולון אורלב: באיזה כיתה אתה?

עידן בן דוד: בכיתה י"א.

עידן בן דוד: עולה לי"ב.

עידן בן דוד: אני רוצה להקריא לכם משהו קצר שכתבתי.

זבולון אורלב: אני שאלתי את ד"ר שילה מה קורה איתכם, והוא אמר לי שההחלטה היא שכל כיתה י"א שעולה לי"ב עוברת כגוף אחד לפנימייה בשפייה ונוסעת כל יום ללמוד בבית הספר בפרדס חנה.

זבולון אורלב: אתם יודעים מזה?

עידן בן דוד: כן אנחנו יודעים מזה.

עידן בן דוד: אני לומד בכיתה י"א, ועכשיו אני עולה לי"ב.

עידן בן דוד: למרות ששהותי במקום קצרה אני עדיין מרגיש שהפנימייה היא הבית שלי.

עידן בן דוד: בעקבות סגירת הפנימייה, אני אפגע בתחומים שונים מבחינה לימודית, חברתית.

עידן בן דוד: וכמוני יפגעו ממהלך זה מספר חניכים.

עידן בן דוד: בעקבות סגירת הפנימייה אני נאלץ לשנות את מסלול הבגרות שלי.

עידן בן דוד: דבר שמקשה עלי מאוד, ואפילו ימנע ממני להגיע לתעודת בגרות מלאה.

זבולון אורלב: לא הבנתי אתה ממשיך ללמוד באותו בית הספר, למה אתה צריך לשנות.

עידן בן דוד: במידה ונעבור לבית ספר בשפייה.

זבולון אורלב: לא אתה לא עובר לבית הספר בשפייה אלא רק לפנימייה.

זבולון אורלב: כל הקבוצה שלך לפי התוכנית של משרד החינוך, כיתה י"א שעולה לכיתה י"ב אלה שגרים בפנימייה עוברים כאיש אחד כגוף אחד לגור בפנימייה בשפייה, ומוסעים כל יום להמשיך ללמוד את לימודיהם הרגילים בבית הספר החקלאי בפרדס חנה.

עידן בן דוד: מבחינה חברתית אאלץ לעזוב את רוב חבריי, את הצוות ואת הכפר כולו.

עידן בן דוד: למרות שאני מכיר את האנשים רק שנה אחת, מבחינתי הם כמו משפחה ואני מרגיש שמאלצים אותי לעזוב את משפחתי.

עידן בן דוד: אני ספציפית הגעתי לפנימייה עקב אהבתי לסוסים ובחרתי להיכנס לאחת האורוות הטובות בארץ בפנימייה חקלאית.

עידן בן דוד: בשנה הבאה אני אמור לקבל את מלגתי שתקנה לי אפשרות להיכנס לקורס המדריכים ולעשות בגרות מורחבת בנושא.

עידן בן דוד: במידה והפנימייה תיסגר אני אאלץ לעזוב את האורווה.

עידן בן דוד: דבר זה ימנע ממני לעשות את הקורס ואת הבגרות וימנע ממני להתמקצע בנושא.

עידן בן דוד: בראש ובראשונה אאלץ לוותר על אהבתי לסוסים.

עידן בן דוד: אני מאוד מקווה שהפנימייה תישאר תתפקד כרגיל גם בשנה הבאה.

עידן בן דוד: וכל מה שהזכרתי לא יתקיים.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: גברת מירי כהן עובדת סוציאלית, בבקשה.

מירי כהן: לי קוראים מירי כהן ואני אקרא את מה שצריך לקרוא.

מירי כהן: בוקר טוב לכולם ותודה שהזמנתם אותנו, וכינסתם ועדה כה חשובה.

מירי כהן: ברצוני להתייחס למשמעות הסימבולית לקביעת הדיון בי"ז בתמוז, כנראה זה לא במקרה.

מירי כהן: י"ז בתמוז יום פריצת חומות ירושלים, מה שהביא בהמשך לחורבן בית המקדש, שבירת לוחות הברית על ידי משה רבנו.

מירי כהן: אז אנו לא דנים בחורבן בית המקדש אלא בהחלט מה שעומד לדיון היום הוא חורבן של כפר נוער מוסד חינוכי מהוותיקים והמפוארים בארץ.

מירי כהן: אתר היסטורי, שמתנהג כבר למעלה משבעים וחמש שנה.

מירי כהן: החובק בתוכו בית ספר ופנימייה ומשק חקלאי.

מירי כהן: כולי תקווה שהוועדה תשמש חומה אנושית שתמנע את החורבן.

מירי כהן: שלא תיתן לקבוצת אנשים שטוענים שאין להם עניין בחינוך, להרוס אופי של מוסד חינוכי .

מירי כהן: כולי תקווה שאוזניכם תהייה קרויה להקשיב לקריאתנו ולסייע לנו בהצלת כפר הנוער.

זבולון אורלב: גברתי העובדת הסוציאלית, מה תשובתך על כך שאין תלמידים מספיק כדי לקיים פנימייה ראויה.

זבולון אורלב: אני מבין את הדברים שלך ואני אפילו מזדהה איתם.

זבולון אורלב: הבעיה שעומדת לפנינו שאין מספיק תלמידים.

זבולון אורלב: בית הספר לא מושך תלמידים לפנימייה.

מירי כהן: אכן זה כך אך יש לזה סיבה.

מירי כהן: בוא ניקח דימוי של משפחה.

מירי כהן: משפחה שמשקיעה בילדים שלה, תורמת ונותנת, ועושה את הכול כדי לקדם אותם, הילדים שם יצליחו.

מירי כהן: משפחה שלצערי יש בעיות עם זוג ההורים בדרך כלל אנחנו נראה קשיים לא מעטים עם הילדים.

זבולון אורלב: בשנה שעברה השקיעו לגייס תלמידים ולא ראו כלום.

מירי כהן: לפני שנתיים הביאו משווקת שעם כל הכבוד לה היא הייתה ידידה טובה שלי היא לא הייתה אשת מקצוע.

מירי כהן: היא אספה אנשים מהרחוב, היא יצרה מצב שהגיעו ילדים שאחר כך בית הספר קם נגדם וטען שהביאו ילדים שקשה להתמודד איתם.

מירי כהן: לא אנחנו הבאנו את הילדים האלה.

מירי כהן: אנחנו עושים מיפוי מאוד קפדני.

מירי כהן: אני יכולה להגיד לך כמי שמרכז את הקליטה, אנחנו לא מקבלים כל ילד, אנחנו מקבלים ילדים שאפשר לתת להם מענה לבית הספר.

זבולון אורלב: זוהי הטענה של משרד החינוך שאין ממספיק תלמידים.

מירי כהן: ילדים יבואו אם זו תהייה מסגרת שתהייה ראויה.

מירי כהן: היו לנו המון בעיות קשות עם הנהלת בית הספר, עם המוטו והחזון שהם הובילו וזה היה חסר מהות.

מירי כהן: אני חושבת שהיום מאחר והתאחדות האיכרים אומרת שאין להם עניין בחינוך והם עוזבים, לתת לגורם שיש לו ניסיון.

זבולון אורלב: איזה גורם זאת הבעיה?

מירי כהן: הבנתי באספת עובדים שהייתה שברנקו וויס מתעניין ואולי המועצה המקומית מתעניינת.

זבולון אורלב: המועצה המקומית, אמר לך ראש המועצה שהוא איננו מעוניין לקבל את הפנימייה.

זבולון אורלב: ניר אלון בבקשה.

ניר אלון: גם אבא שלי נמצא פה.

ניר אלון: הוא היה מורה ומדריך בבית הספר למעלה משלושים שנים, אז אני גם מכבד אותו בנוכחות שלו פה ואני מברך את כל הנוכחים פה, הורים, תלמידים, ויושב ראש הוועדה.

ניר אלון: אני אתחיל דווקא מהסוף מהשאלה שלך של השיווק.

ניר אלון: שיווק של פנימייה זה עבודה.

ניר אלון: עבודה שנעשית בנאמנות על יד הרבה מאוד הנהלות ברחבי בית הספר, רחבי הארץ.

ניר אלון: צריכים לעשות הרבה מאוד ימים פתוחים ימים שבהם באים תלמידים, באים הורים, מגייסים בצורה אמיתית את התלמידים, את תלמידי הפנימייה.

ניר אלון: יש לנו הרבה מאוד דוגמאות מכפרי נוער בכל בתי הספר בארץ שיש תלמידים, מאתיים תלמידים בפנימייה, שלוש מאות תלמידים בפנימייה,אני בעצמי הלכתי לחברה ממשלתית שזה הכפר הירוק.

ניר אלון: עשיתי שם ימים פתוחים במהלך השנה.

ניר אלון: הגיעו אלף חמש מאות אלף שלוש מאות הורים ובסופו של דבר הביקוש עולה על ההיצע.

זבולון אורלב: ההסתדרות מוכנה לקחת את הבעלות באמצעות רשת עמל או אחת הרשתות.

ניר אלון: אני כרגע מדבר בשם העובדים.

זבולון אורלב: אם מותר לי לבקש ממך קצת בחוצפה.

זבולון אורלב: בוא תדבר לעניין.

זבולון אורלב: יש שתי בעיות.

זבולון אורלב: בעיה אחת אין מספיק תלמידים.

זבולון אורלב: בעיה שנייה, באה בעלות אומרת אני לא רוצה להיות הבעלות כי היא בכלל לא עוסקת בחינוך.

זבולון אורלב: אומר משרד החינוך בוא נמצא בעלות אם תמצא בעלות אני מוכן להמשיך לקיים את הפנימייה.

זבולון אורלב: אלו שתי הבעיות, תתייחס לשתי הבעיות האלה.

ניר אלון: אני אתייחס.

ניר אלון: במסגרת הניסיונות להצלת הבית ספר עשינו כנס פורים ובו התגייסו מאה בוגרים במטרה לנהל את הבית ספר הזה בצורה אחרת.

ניר אלון: אין פה בעיה של גרעון כספי.

ניר אלון: יש לנו פה נתונים, מתוך הדוח שהוגש למשרד החינוך.

זבולון אורלב: הבוגרים מוכנים להקים עמותה?

זבולון אורלב: ולהוכיח איתנות כספית, למה אתם לא עושים את זה?

זבולון אורלב: למה אתם מחכים לישיבה למה אתם לא עושים את זה?

ניר אלון: בשנת תשס"ט שבע מאות שישים ושתיים אלף שקל.

זבולון אורלב: מר אלון, מדוע לא הקמתם עמותה ובאים למשרד החינוך ואומרים המוסד יקר לנו, אנחנו מוכנים לנהל את המוסד.

זבולון אורלב: הוא מחכה להצעות, הוא יבדוק אתכם הוא יראה מי אתה.

זבולון אורלב: לא יפקירו בית ספר בידי כמה בעלי רצון טוב.

ניר אלון: יש תקנון לעמותה, הקמנו את העמותה, אבל זה לוקח זמן.

ניר אלון: אבל בדקה התשעים כדי שהחלטת הממשלה.

ניר אלון: באלפיים ושמונה הייתה החלטת ממשלה מספר 4336 הממשלה קבעה במפורש, יש אינטרס ציבורי מובהק בהמשך הפעלתו של כפר הנוער במתכונתו הנוכחית.

ניר אלון: ולאור זה גיוסו שמונה נקודה שישה מליון שקל.

ניר אלון: אם הכפר היה בגרעון כל כך גדול לא היו מחזירים את ההלוואה, אחרי חודש חודשיים.

זבולון אורלב: מה אתה מציע?

ניר אלון: אני מציע לקחת את כל ההחלטות שיש פה.

ניר אלון: יש מספר חברות ממשלתיות שמנהלות היום את בתי הספר בארץ אם זה מקווה ישראל, בין שמן, שדה בוקר, הכפר הירוק, אפשר בתמיכה שלכם, בניהול משותף יחד איתנו לעשות א', גם לגייס את המשאבים הדרושים,ואני מבטיח לך שמבחינת ההסתדרות נעשה תוכנית הבראה, ועשינו מספר תוכניות הבראה בכמה כפרי נוער ונוכל גם לחסוך מבחינה כספית העיקר שהכפר הזה לא ייסגר.

זבולון אורלב: אני עכשיו יכול להדליף לך שאף אחד לא ישמע חוץ מכל העם ששומע אותנו ורואה אותנו, שאני ביקשתי מחבר הכנסת שטרית לקחת את מר בלום החוצה ולכן הם נמצאים בחוץ כדי לבקש ארכה של שנה נוספת כדי שכל הפירורים שאנחנו מדברים עליהם ניתן יהיה לאסוף תוך שנה.

זבולון אורלב: שפירושו של דבר שתהיה בעלות עם איתנות כספית שתוכל לקחת את זה על עצמה ולהראות שבשנה הבאה יש רישום גדול יותר של תלמידים.

זבולון אורלב: עוד שנה אחת בגיבוי שלנו לעשות עוד ניסוי לפני שסוגרים.

זבולון אורלב: יש פה רצון טוב של התאחדות האיכרים כי הם הודיעו שהם מסתלקים.

זבולון אורלב: צריכים בעלות, מוסד לא יכול להתקיים ללא בעלות.

זבולון אורלב: ולהעביר בעלויות זה גם סיפורים.

זבולון אורלב: היום בי"ז בתמוז ששנת הלימודים היא עוד פחות מחודשיים זה גם בעיה לעשות העברות בעלויות.

ניר אלון: האיש שיושב לידך ד"ר יחיאל שילה, הוא מסתכל לילדים האלה בעיניים הוא יכול גם לשחרר תלמידים ולגייס ולהעביר יותר תלמידים לכיוון הפנימייה.

זבולון אורלב: דן, בקצרה.

דן דימל: שלום.

דן דימל: אני דן דימל, אני בא מטבעון, אני בוגר הפנימייה.

דן דימל: אפילו אשתו היקרה של חיים געש, טל הייתה העובדת הסוציאלית שלי בקבוצה.

דן דימל: אני חייב לומר שאני בתור פליט של כל מוסד חינוכי באשר הוא בישראל, מצאתי בית בפנימייה.

דן דימל: אני נזרקתי מכל בית ספר פחות או יותר בארץ, מהצפון עד הדרום.

דן דימל: עברתי די הרבה בתי ספר אפילו בחו"ל.

דן דימל: לא נמצא לי מקום בארץ.

דן דימל: חוץ ממוסדות לעבריינים.

דן דימל: בעצם אני מצאתי את עצמי פליט במערכת, כזה שנזרק ממקום למקום.

דן דימל: כשהגעתי לפרדס חנה, לצוות המשובח שנמצא שם מצאתי בית, ומצאתי חברים לדרך, שנמצאים איתי עד היום, אנחנו בקשר שתיים עשרה שנים אחרי שסיימנו את הפנימייה.

דן דימל: יושב כאן חבר יקר שהיה איתי בחדר שלוש שנים.

דן דימל: חקלאי פרדס חנה זה בית ספר ופנימייה שחייבים להישאר.

דן דימל: זה מקום שמאפשר חינוך מכול הלב.

דן דימל: אני היום מורה יש לי שני תארים בחינוך ואיש חינוך בעצמי ולא הייתי עושה את זה בלעדיהם.

זבולון אורלב: רמי יששכר בקשה.

זבולון אורלב: מה אתה קשור בעניין?

רמי יששכר: אני בוגר בית הספר.

רמי יששכר: אב לשלושה ילדים שמתחנכים בפנימייה.

רמי יששכר: אחד מהם עולה לכיתה י"ב.

רמי יששכר: והסידור שהוצע לו אינו מתאים לטעמו.

רמי יששכר: ילד בן שבעה עשרה אני לא יכול להכריח אותו.

רמי יששכר: מה שחשוב לי להגיד ודיברו כאן הרבה אנשים, ואני לא אחזור על דבריהם.

רמי יששכר: יש כאן נוסף לעניין הבעלות ונוסף לעניין ההפסדים, יש כאן תהליך שצריך להיבדק מהיסוד עד לגגו.

רמי יששכר: ואני חושב שכל מי שאמור לקחת או לעשות את הקומבינציה צריך להיות כרגע מנהל זמני לחקור את העניין עד תומו, לראות מה נעשה בשטח, מה גלוי ומה חסוי וזה הדבר שצריך לעשות בצורה יסודית לחלוטין.

רמי יששכר: היכן האדמות, מי הבעלים, וכל שאר הדברים.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: דווקא בסוגיה הזאת שהיא יותר משפטית אנחנו לא רוצים להיכנס.

זבולון אורלב: אני מבין שהדבר הזה גם נתון לבית משפט.

זבולון אורלב: לנגד עיננו עומדים הילדים.

מאיר שטרית: מאחר ועלה פה העניין הכלכלי של בית הספר ודיברו פה כמה חניכים, זה מזכיר לי סיפור אישי, שאני רוצה לספר כדי להסביר שכלכלה פה לא העניין הקובע.

מאיר שטרית: כשבאתי ללמוד בכפר בתיה, אני למדתי בגבעת וושינגטון שלוש שנים בבית ספר אקסטרני בגן יבנה.

מאיר שטרית: הייתי מחזור ראשון שלו ולא היה שם כיתה י"ב.

מאיר שטרית: אני הייתי צעיר מדי בשביל ללכת למקום אחר וחיפשתי מקום שאני יכול לגמור את הבגרות.

מאיר שטרית: הפנו אותי לכפר בתיה.

מאיר שטרית: הגעתי לכפר בתיה עשיתי בחינות, הכול בסדר.

מאיר שטרית: יצאנו מהחדר הלך איתי אחי המבוגר הוא היה המבוגר מבין משפחה של תשעה ילדים אני הכי צעיר.

מאיר שטרית: אז אחי המבוגר הלך איתי לבית הספר ונכנס לחדר הנהלה ושם ביקשו שנחתום על חוזה בשביל שמאיר ילמד בפנימייה.

מאיר שטרית: ובחוזה היה כתוב שצריך לשלם ארבעת אלפים לירות לשנה.

מאיר שטרית: ב 1963.

מאיר שטרית: אחי אמר אני מצטער מאיר לא יכול ללמוד והתכוון ללכת.

מאיר שטרית: והמנהל שמואל וויזר, אחד שאני מעריך ומוקיר אותו כל חיי, ביקש מאחי להמתין רגע הוא נכנס לחדר הנהלה וחזר ואמר לאחי תשמע, הציונים של מאיר יוצאים מן הכלל זה לא יכול להיות שילך הביתה ולא ילמד.

מאיר שטרית: אחי אמר אבל אין לנו את ארבעת אלפים לירות לשלם.

מאיר שטרית: אז הוא אמר לאחי אם אתה מוכן שמאיר יישאר לעבוד במשק בחופשות,חופשת חנוכה, פסח החופש הגדול, ודרך זה ישלם את שכר הלימוד שלו.

מאיר שטרית: הוא שאל אותי ועניתי בטח איזו שאלה.

מאיר שטרית: ועל בסיס זה הוא קיבל אותי לבית הספר.

מאיר שטרית: נרשמתי לכיתה בבית הספר שנה אחת.

מאיר שטרית: באמת עבדתי בחופש הגדול זה היה כייף בלתי רגיל במשק החקלאי.

מאיר שטרית: גם בחנוכה, בסוכות, בראש השנה.

מאיר שטרית: הסוף היה, כשסיימתי את בית הספר והלכתי ללמוד באוניברסיטה בגיל שש עשרה נשארתי בכפר בתיה כמנהל את הפנימייה שלוש שנים, ובשנה הרביעית כבר הייתי מורה בכפר בתיה.

מאיר שטרית: זה רק מראה לך שכלכלה היא לא קובע.

זבולון אורלב: חבר הכנסת שטרית, דבריך מרתקים אבל אנחנו חייבים לסיים, זמננו תם .

זבולון אורלב: אנחנו חייבים לסכם.

זבולון אורלב: תראו כפי שהדלפתי לכם אנחנו בעקבות התייעצות שלי עם ד"ר יחיאל שילה, ביקשנו מנציג הבעלות וחבר הכנסת מאיר שטרית לצאת החוצה, ולנסות לגבש הצעה שאנחנו העלנו אותה שאני רוצה להציע אותה לסיכום.

זבולון אורלב: מאחר ויש הסכמה רחבה מאוד באשר לחשיבות המורשת של הבית ספר הזה.

זבולון אורלב: הוא לא עוד בית ספר במדינת ישראל, אלא בית ספר שהוא חלק מההיסטוריה החינוכית שמערכת החינוך במדינת ישראל העמיד בפועל בוגרים.

זבולון אורלב: לפני שברור לחלוטין שסוגרים ואי אפשר וכדומה, לוודא שנקטנו בכל האמצעים האפשריים כדי לאפשר לבית הספר להתקיים.

זבולון אורלב: בית הספר עובר לרשות, זאת ההחלטה.

זבולון אורלב: אנחנו נסכם שרשמנו לפנינו את החלטת מנכ"ל משרד החינוך להעביר את בית הספר לבעלות של הרשות המקומית ואת הודעתו של ראש הרשות המקומית בדבר נכונותו לקבל את בית הספר התיכון, ולהמשיך להפעיל אותו כבית ספר תיכון כבעבר.

זבולון אורלב: כולל שעכשיו הוא יהיה בבעלות הרשות המקומית.

זבולון אורלב: באשר לפנימייה של כמו שכולנו הבנו את חשיבותה ואת תרומתה הרבה, בעיקר לאותם תלמידים שאין להם חלופות אחרות.

זבולון אורלב: ברור לנו שכיום י"ז בתמוז, למצוא בעלות אחרת, להעביר לבעלות אחרת זוהי משימה בלתי אפשרית, חודשיים לפני פתיחת שנת לימודים לו ידענו על הדבר הזה בינואר עוד יכולנו לנקוט כמה אמצעים ולזמן עוד ישיבה, להביא את כל הבעלויות האפשריות במערכת החינוך כאן לוועדת החינוך, ולנסות למצוא מי יכול לקחת.

זבולון אורלב: אבל זה בלתי אפשרי.

זבולון אורלב: והדרך היחידה זה לבקש מהבעלות להמשיך לפחות עוד שנה, כדי שבשנה הזאת ננסה לתת שני דברים וניתן מענה לשתי הבעיות: במהלך השנה הזאת אנחנו נקיים ישיבה ונחפש בעלות שתיקח אחריות על בפנימייה, ויש מספיק בעלויות במדינת ישראל.

זבולון אורלב: נעשה את המאמצים להעלות את קרנו של הקמפוס החינוכי הזה כדי שתלמידים יעמדו בתור להירשם לפנימייה.

זבולון אורלב: אם שני המהלכים האלה הצליחו אז הצלחנו.

זבולון אורלב: אם שני המהלכים האלה לא הצליחו אז לא הצלחנו.

זבולון אורלב: אבל לפחות לעשות עוד מאמץ אחד.

זבולון אורלב: נמסר לי ממר בלום מסר לי חבר הכנסת שטרית, שהבעלות מתנה את זה בתנאי אחד שינתן סיוע תקציבי למהלך.

זבולון אורלב: משרד החינוך איננו יכול להתחייב לכזאת תמיכה.

זבולון אורלב: אבל אנחנו מודיעים לכם בשם חבר הכנסת שטרית ובשמי, שאנחנו נעשה את הדרוש כדי להבטיח את כיסוי הגרעון כפי שמסרת אותו לחבר הכנסת שטרית, אינני רוצה לנקוב בסכום.

זבולון אורלב: יש כאן אחריות של חבר הכנסת שטרית וגם שלי.

זבולון אורלב: אתה תצטרך לסמוך על התחייבותם כדי להשיג את הסכום שאנחנו חושבים שאפשר להתגבר עליו שנותן כתוספת למינהל חינוך התיישבותי יעודי לפרדס חנה, כדי לקיים את האפשרות הזאת של עוד שנה נוספת.

מאיר שטרית: יש עוד עניין אחד, שהם רוצים להמשיך להפעיל את המשק החקלאי.

זבולון אורלב: וגם להפעיל את המשק החקלאי.

זבולון אורלב: עם זה יש בעיה?

זבולון אורלב: כמובן שגם להפעיל את המשק החקלאי.

זבולון אורלב: אני מבין שהדברים האלה מקובלים על משרד החינוך, כי כבר התלחשתי קודם עם ד"ר יחיאל שילה.

זבולון אורלב: ואם אין לך ערעור על הסיכום הזה אני יכול רק להוקיר לכם תודה והוקרה על נכונות

זבולון אורלב: כם ללכת על זה.

מאיר שטרית: צריך להקים צוות עם משרד החינוך לאלתר.

זבולון אורלב: ברור.

יעקב בלום: אני רוצה ברשותך להדגיש את שני הדברים שאמרנו.

יעקב בלום: הנושא התקציבי.

יעקב בלום: קיום במשק החקלאי.

יעקב בלום: כמובן, אני צריך להביא את זה לאישור אצלי, בדירקטוריונים השונים כפוף להחלטות שלנו.

זבולון אורלב: אני מבין שהדירקטוריון שלכם יקבל החלטה של וועדת החינוך והתרבות.

זבולון אורלב: אני לא מעלה על דעתי שגוף ציבורי במדינת ישראל אחרי דיון כזה לא יקבל את החלטתו.

זבולון אורלב: זאת תהיה מבחינתנו הפתעה מאוד דרמטית.

זבולון אורלב: אז בוא נסכם כך.

זבולון אורלב: לאור נכונות נציג הבעלות שהשתתף בישיבה, כפוף לאישור הדירקטוריון , להמשיך את קיומה של הפנימייה לפחות לשנה אחת נוספת ובהסכמת משרד החינוך, וזאת כפוף לשני תנאים: חברי הכנסת שטרית ואורלב, מחויבים להסדיר את הגרעון כפי שציין נציג הבעלות בפני חבר הכנסת שטרית.

זבולון אורלב: המשק החקלאי, משרד החינוך ויתר הגורמים יאפשרו לקיים את המשק החקלאי.

זבולון אורלב: מתי הדירקטוריון יושב?

יעקב בלום: אחרי שנשב עם משרד החינוך, נשמע את הסיכומים.

יחיאל שילה: צריך הודעה מחבר הכנסת שטרית על התקציב.

זבולון אורלב: אתה לא תלוי בזה זה הבעיה שלנו מול הבעלות.

יחיאל שילה: יכול להיות שכן.

זבולון אורלב: זאת הבעיה שלנו מול הבעלות היא לא הבעיה של משרד החינוך.

זבולון אורלב: אמרתי לך השגת תקציב ייעודי לפרויקט הזה שעכשיו אנחנו דנים בו.

זבולון אורלב: ואנחנו מטילים על ד"ר יחיאל שילה, ראש המנהל לחינוך התיישבותי פנימייתי ועליית הנוער, לגבש צוות עבודה מידי כדי להביא ליישום.

זבולון אורלב: בשולי הדברים אני אומר, זה לא פשוט לשנות תעודת זהות של בית ספר.

זבולון אורלב: כדי לקיים את זה דרוש כאן מאמץ כביר של כל הנוגעים בדבר.

זבולון אורלב: זה לא דבר מובן מאליו, שבשנת הלימודים הבאה תצליחו באמצע השנה לדווח לנו שהינה יש עומדים בתור להירשם.

זבולון אורלב: דרוש פה מאמץ כביר שבעיני אגב, הוא המאמץ הגדול, לא המאמץ להשיג את התקציב שמאיר שטרית ואני התחייבנו לקבל.

זבולון אורלב: זה לא המאמץ הגדול.

זבולון אורלב: המאמץ הגדול הוא המאמץ הפדגוגי, החינוכי, להחזיר עטרה ליושנה כדי שגם הבאים תור עכשיו יוכלו לכתוב את השירים שכתב חנן יובל.