הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 18, פרוטוקול מספר 66, 2010-07-08 12:00

דני דנון: כמה יש שם?

נילי בן דור: שבעה נערים.

נילי בן דור: מה שעושה את ההבדל זה שכאן הם מקבלים את כל השירותים שלהם.

נילי בן דור: יש כאן בית ספר, יש כאן הכשרות מקצועיות, יש כאן חוגים וכל הפעילות.

נילי בן דור: הנערים שבמעונית לומדים במתקן הרצליה.

אבי דיכטר: הם מנותקים?

נילי בן דור: מנותקים.

נילי בן דור: בעבר היו יחסי גומלין, אבל היום זה קצת השתנה.

נילי בן דור: נער שעושה כאן טיפול, עובר לגור במעונית.

נילי בן דור: באותה מידה גם נער שמידרדר שם, יכול לחזור בצו מיוחד לחיות כאן.

נילי בן דור: אנחנו נעשה סיור.

נילי בן דור: קודם כל, אתם תשבו עם הנערים ואחר כך הם ילכו לאכול ואנחנו נוכל לשבת בינינו.

דני דנון: מה עם הנער שנמצא כאן?

נילי בן דור: הוא נמצא כאן מבחינת ההתנהגות שלו.

דני דנון: זה ברור.

דני דנון: הוא לא יוצא מהבניין.

נילי בן דור: יש לו בית ספר, יש לו פעילויות בתוך הבניין.

נילי בן דור: זה מתחם החיים שלו.

נילי בן דור: הוא עושה איזשהו תהליך ואז הוא עובר למרחב הקידום.

דני דנון: אחרי כמה זמן?

נילי בן דור: אחרי שלושה חודשים.

נילי בן דור: זה בתקווה.

רחל שרביט: אם הוא לא מסתדר שם, הוא חוזר.

נילי בן דור: הוא יכול לחזור לכאן.

רחל שרביט: התנועה היא כל הזמן מתמדת.

קריאה: יש המתנה לחזור למרחב מגן.

קריאה: יש רשימת המתנה.

נילי בן דור: כרגע אין כאן בכלל.

קריאה: באופן כללי אם מישהו נמצא במרחב קידום והוא צריך לחזור למרחב המגן, הוא נכנס לרשימת ההמתנה?

נילי בן דור: לא.

נילי בן דור: יש לו זכות קדימה.

אבי דיכטר: כמה נערים בחדר כזה?

נילי בן דור: יכולים להיות בין שניים לארבעה.

נילי בן דור: זה תלוי בנערים, בסוג העבירות.

דני דנון: מה סדר היום?

נילי בן דור: בשגרה הרגילה, כמו במתחם השני.

נילי בן דור: יש בית ספר עד אחר הצהרים ואחר הצהרים יש פעילויות וחוגים, וכמובן טיפול.

דני דנון: הם לומדים בערב או בלילה?

נילי בן דור: בלילה.

דני דנון: מתי הם הולכים לישון?

נילי בן דור: ב-9:30-10:00.

אבי דיכטר: הם ממש ננעלים כאן?

דני דנון: אחרי אקט הנעילה, נשאר זמן?

נילי בן דור: יש כאן גם חדרים שהם חדרים לתת איזשהו מענה לנער עם השתוללות מאוד קשה.

קריאה: אם הנער צריך ללכת בלילה לשירותים.

קריאה: יש כאן.

נילי בן דור: יש מדריך לילה שהוא צריך לשמור עליהם.

נילי בן דור: הם קוראים לו.

נילי בן דור: אנחנו לא רוצים שהם יתעללו אחד בשני כי קרו מקרים.

נילי בן דור: במבנים של הקידום יש להם מקלחת ושירותים.

קריאה: הם צריכים להעיר את המדריך לילה?

נילי בן דור: לא להעיר.

נילי בן דור: הוא ער.

נילי בן דור: הוא חייב להיות ער.

נילי בן דור: קם בקידום.

קריאה: כמה מדריכים בלילה יש לכמה נערים?

נילי בן דור: 12.

נילי בן דור: יש עובד ישן שאם צריך, מעירים אותו.

נילי בן דור: אנחנו מסודרים לקבוצות של 12.

נילי בן דור: כל קבוצה של 12, יש לה עובד סוציאלי וארבעה מדריכים בחצאי משרות.

נילי בן דור: אם ילד עושה משהו ואתה עסוק אתו, צריך מישהו שיתייחס ליתר הילדים.

אבי דיכטר: אם כן, שניים כאן.

נילי בן דור: שניים בכל קבוצה של 12.

אבי דיכטר: יש לכם בסך הכל שמונה מדריכי לילה.

נילי בן דור: הילדים הם מקסימים, אבל אתה צריך לראות אותם בשעת השתוללות.

קריאה: בלילה הם סגורים בחדרים והם יכולים להשתולל בחדר.

קריאה: מי אלה אנשי הצוות?

נילי בן דור: בדרך כלל סטודנטים למדעי התנהגות.

נילי בן דור: השכר הוא כל כך נמוך שאנחנו מתקשים למצוא עובדים.

נילי בן דור: 24 שקלים לשעה.

קריאה: בלילה השכר הוא 50 אחוזים.

נילי בן דור: כאילו הם ישנים.

נילי בן דור: אנחנו עכשיו במשא ומתן לעשות שינויים.

נילי בן דור: כאן אתם רואים מגרש לרכיבת אופניים אתגרי שהקימה לנו העמותה שמלווה אותנו.

נילי בן דור: הנערים שלנו אחת לשבוע יוצאים לרכיבה אתגרית בשטח.

נילי בן דור: הם כבר היו כמעט בכל הארץ.

נילי בן דור: מעבר לזה, יש להם כאן את המגרש הזה בו הם נוסעים.

נילי בן דור: מדובר באופני שטח.

נילי בן דור: יש להם השנה קורס של מכונאות אופניים ויש מישהו שבא בהתנדבות ומלמד אותם מכונאות אופניים.

קריאה: זה יוצא מן הכלל לראות אותם רוכבים כאן.

נילי בן דור: זה חדר רגיעה.

דני דנון: נכנסים לכאן בהתנדבות?

נילי בן דור: גם וגם.

נילי בן דור: יש לנו יומן שהם כותבים אחרי השהייה בחדר על החוויה שהייתה להם.

נילי בן דור: כל נער שרוצה להיכנס לכאן, יכול להיכנס.

נילי בן דור: יש כאן מוזיקה.

דני דנון: זה לא עונש.

נילי בן דור: לא.

נילי בן דור: להפך.

נילי בן דור: יש כאן כל מיני אלמנטים אבל אני לא יכולה להפעיל את כולם.

נילי בן דור: הם מפעילים רק את האלמנטים שגורמים לרוגע כמו מוזיקה.

נילי בן דור: יש כאן מזרון מים.

דני דנון: אנחנו ממשיכים לקיים דיון קצר.

דני דנון: עבור חלקכם זאת לא פעם ראשונה במקום אבל לנו זאת פעם ראשונה.

דני דנון: חשוב מאוד שלא נשב רק בוועדות בכנסת ונשמע דיווחים אלא שנצא גם לשטח.

דני דנון: ראינו כאן אחד מהנערים שקיימנו עליו דיון לפני מספר שבועות, הוא היה במעצר והוא הגיע לכאן עכשיו.

דני דנון: אני רוצה לומר יישר כוח גדול לכל העוסקים במלאכה.

דני דנון: יש מספר נושאים שאני רוצה להעלות בקצר.

דני דנון: קודם כל, יש כאן מיטות פנויות ויש נערים שנמצאים באופק.

דני דנון: רציתי לדעת למה לא מביאים אותם לכאן.

רחל שרביט: הם הושמו למערכת ועכשיו הם בהליך בדיקה.

רחל שרביט: אני יודעת מעדנה שיש 13 דוחות של נערים שנמצאים כאן בתהליכי קליטה.

רחל שרביט: זה יכול להתרחש בזמן הקרוב.

דני דנון: מבחינת התהליכים, כמה זמן זה אורך?

נילי בן דור: זה יכול לקחת ימים.

נילי בן דור: אם היית בודק נתונים של לפני שבוע, לא היו בכלל נערים שהיו בבתי מעצר.

נילי בן דור: נער שנמצא כאן, חייב שתהיה לו מוטיבציה.

נילי בן דור: הרבה פעמים הנערים אומרים שהם לא רוצים אלא מעדיפים להיות בכלא, לסיים את התקופה שם בלי דרישות, לדעת שזה נגמר וללכת.

דני דנון: הבחור שהיה כאן, שהוא לא יודע כמה זמן הוא כאן.

דני דנון: איך זה עובד?

נילי בן דור: בית המשפט דחה את ההחלטה.

דני דנון: זה יכול לקחת חודשים או שנים?

נילי בן דור: זה לא יאריך לו את השהות כאן.

נילי בן דור: גם הם יחליטו שבסופו של דבר הוא צריך להיות כאן שנה וחצי, זאת המלצה שלנו.

רחל שרביט: בעצם יש לו החלטת ביניים ובית המשפט אומר היכן הוא יימצא עד שיתבהר מצבו המשפטי.

רחל שרביט: זה בעיקר בגלל מצבו ההתנהגותי, האישי, המשפחתי שהוא חייב להיות במעון נעול.

רחל שרביט: זה בעצם סוג של צו ביניים שבית המשפט נותן.

רחל שרביט: אי אפשר לשלול חירות של מישהו מבלי שיש החלטה משפטית.

דני דנון: על איזה עבירות מדובר?

נילי בן דור: אלימות.

נילי בן דור: בית המשפט עדיין מתלבט אם הוא ראוי למסגרת טיפולית או לבית כלא.

דני דנון: תעשי לי את ההבחנה – בלי שמות – באיזה מקרים בית המשפט שולח לכאן, באילו עבירות, ובאילו עבירות הוא לא מתלבט.

עינת שור: קודם כל, מרבית הנערים מגיעים ובית המשפט נותן להם ניסיון במסגרת טיפולית.

עינת שור: אם זאת עבירת רצח או הריגה, כמעט ולא מגיעים לכאן.

עינת שור: לאורך השנים – אני כאן 14 שנים – לא היה לנו נער שהגיע לכאן על עבירת רצח או הריגה.

עינת שור: זה לא בהכרח ילד שאי אפשר לעזור לו.

עינת שור: יש כאן המון עברייני מין והם מאוד מסוכנים.

עינת שור: אני חושבת שהשאלה לגבי ההמתנה, אולי כדאי לחדד אותה מעט.

עינת שור: המגן שראיתם שהוא בשיפוצים כבר סגור שנתיים.

עינת שור: יש לפעמים אשליה שיושבים ומדברים עם נערים שהם באמת מאוד מתוקים, הם מתנסחים יפה, אבל זאת לא ההתנהגות שלהם ביום יום.

עינת שור: בעיניי חשוב לחדד שני דברים.

עינת שור: מי שנמצא כאן היום, שראיתם אותו, אלה נערים שמסוגלים להיות במסגרת כזאת פנימייתית שיש בה סכינים, שיש בה דברים מסוכנים, שיש בה מספריים חדות, שיש בה סיכות שהם מכניסים לפה, שיש כאן גגות שאפשר לעלות עליהם, שיש סלעים שאפשר לזרוק.

עינת שור: אלה נערים שמסוגלים לעמוד בזה ועדיין לקבל סמכות צוות בתוך מרחב מוגן עבורם.

עינת שור: המעון הזה ריק בהרבה מאוד מובנים כי מרבית המועמדים היום למעון – אני קוראת את כל החומרים של המועמדים, אנחנו קצת מנסים למיין אותם גם עבורנו – אלה קודם כל נערים שיכולים להחזיק מעמד.

עינת שור: נער שהוא מתפרע מאוד, שתוקף צוות, שהוא מאוד מסוכן לעצמו ולסביבה, זה לא אחראי להכניס אותו למסגרת כזאת.

עינת שור: אלה הדילמות שלנו ובאמת עדנה שמש יושבת עלינו לקלוט נערים.

עינת שור: נער שאנחנו מחזיקים אותו כבר די הרבה זמן – הוא לא לקח חלק בשיחה – בשבוע שעבר נילי הורידה אותו מחבל תלייה.

עינת שור: צריך להבין את הסיטואציה.

עינת שור: אותו מדריך שרץ כאן

עינת שור: וחיפש אותו ונילי חיפשה אותו בחדר האוכל וחשבה איפה הוא יכול להיות, כי הוא אמר: אתם תמצאו אותי תלוי, ומצאו אותו כבר עם חבל, הוא לקח את הסולם, הוא כבר התחיל בזה והצוות צריך לבוא, לקחת את הסולם, לראות ילד סוער, לוקחים אותו לבית חולים שלוותה והם כותבים שהוא מאוד מסוכן והם מאוד מודאגים ומחזירים אותו לכאן להשגחה מלאה כאשר שום השגחה במסגרת מאוד פתוחה – אין כאן סוהרים, אין כאן אנשים עם אזיקים – זה מאוד מאוד מורכב.

עינת שור: צריך להבין את הדינמיקה של המעון הזה מעבר למה שרואים בשיחה.

דני דנון: לגבי השיפוץ.

דני דנון: בוועדה קיבלנו התחייבות.

נילי בן דור: כשאתה מביא מספר נערים גדול, אתה צריך גם צוות.

נילי בן דור: זה תהליך.

נילי בן דור: אי אפשר לאסוף כאן אנשים טובים באמצע הדרך שיעבדו בסיטואציות כל כך קשות ומורכבות.

נילי בן דור: אין הרבה התעניינות בנושא של עבודה במקום הזה.

נילי בן דור: אי אפשר להביא נערים רק כי יש מתקן.

נילי בן דור: המתקן הזה חייב לספק מוגנות מלאה וטיפול בנערים.

דני דנון: לגבי השיפוץ.

דני דנון: הייתה התחייבות שלכם באוקטובר, אם אני לא טועה.

רחל שרביט: יכול להיות שנגיע גם לפני מבחינת השיפוץ.

יצחק קדמן: זה היה ב-1 ביולי.

רחל שרביט: לא, 1 ביולי זה שיפוץ סיום.

רחל שרביט: דובר על סיום השיפוץ ב-1 ביולי.

רחל שרביט: הם עכשיו במרוץ נגד הזמן כי אמרתי שגם לחץ הוועדה וגם המנכ"ל יושב להם על הזנב ומבקש דיווח כל שבוע מה מתקדם, אבל אל תשכחו שאנחנו עוסקים באנשי מקצוע וההוא לא הגיע ההוא והשני לא יגיע מחר.

נילי בן דור: צריך אישור שאין לו עבירות מין כי אחרת אסור לו להיכנס למסגרת חינוכית.

נילי בן דור: על כל רצף חולה, צריך להביא רצף אחר ויומיים מחכים לאישור אם יש לו עבירות מין או אין לו עבירות מין.

נילי בן דור: זה לא פשוט.

רחל שרביט: דיברנו על אוקטובר, אבל יכול להיות שזה יהיה קודם.

רחל שרביט: אנחנו מקווים שבאוקטובר באמת נעבוד בהתחייבותנו.

דני דנון: שאלת התקנים.

דני דנון: באוקטובר יש כאן 48 מיטות.

רחל שרביט: כן.

דני דנון: זה מספיק?

רחל שרביט: ההערכה שלנו, לפי כל התחזיות, שאנחנו יושבים ומנתחים כל הזמן, היא כן.

רחל שרביט: זאת ההערכה שלנו.

רחל שרביט: אם מצפה ים עובד בתפוסה מלאה – וגלעם, אפילו שהוא לא עובד בתפוסה מלאה כי יש שם ביתן ריק ומשופץ ואי אפשר לאכלס אותו - עקרונית זה יספיק, אבל אנחנו לא יכולים לשער מה קורה.

קריאה: הבעיה היחידה היא שיש כאן שליש תפוסה בגלל עבודת השיפוץ?

יצחק קדמן: יש בעיה של כוח אדם.

רחל שרביט: יש לנו ריבוי בעיות.

טלי יוגב: יש קושי לגייס עובדים ומדריכים למסגרות בכלל ולמסגרות חסות הנוער בפרט.

טלי יוגב: זה מאוד משמעותי.

טלי יוגב: מעונות עם מרחבי מגן בהם כוח האדם הוא גדול, אבל גם בהוסטל שלכאורה הוא עם פחות מדריכים, כמעט אין לנו.

יצחק קדמן: את היית מוכנה לעבוד ולקבל 24 שקלים לשעה?

טלי יוגב: לא.

טלי יוגב: לא כולם מרוויחים 24 שקלים לשעה וגם אם מישהו מרוויח 35 שקלים לשעה, יש קושי למרות שיש מקומות שמשלמים גם את זה.

טלי יוגב: יש קושי למצוא מדריכים.

טלי יוגב: אני עוברת את זה.

טלי יוגב: אני כל שבוע מקבלת עדכונים מכל המסגרות ואין כמעט מסגרת אחת שהיא בתפוסה מלאה.

אבי דיכטר: השכר כאן מקביל למה?

אבי דיכטר: לאיזה תפקידים?

רחל שרביט: סטודנטים.

טלי יוגב: מאבטח מקבל 20 שקלים לשעה.

דני דנון: אתה אחראי על המדריכים.

דני דנון: מה המשכורות של המדריכים כאן?

שחר ורדי: המשכורת מאוד נמוכה והאנשים מקבלים שכר מינימום.

רחל שרביט: השכר הוא כל כך נמוך, ששלחו אלינו נער שאי אפשר היה להחזיק אותו במעון גלעם אפילו, נער בן 12, שפשוט ברגע שהמדריך הוריד ממנו עין, הוא תקע מזלג בצוואר של ילד, לקח וחידד מברשת שיניים והשתמש בה על מנת לדקור בני נוער.

רחל שרביט: החלטנו שבתוך המעון הנעול אנחנו צריכים להצמיד לו צל, מישהו שלא יוריד ממנו את העיניים כי אי אפשר היה לזרוק אותו לרחוב.

רחל שרביט: שישים שקלים לשעה רצו עבור מאבטח.

רחל שרביט: זאת העלות להחזיק ילד.

דני דנון: בנושא הזה תצטרכו יותר להתמקד.

דני דנון: אתמול התקדמנו רבות בנושא של חוקרי ילדים.

דני דנון: כולנו מעורבים ובסוף הצלחנו לחבר את האוצר ואת כל מי שצריך ואני מקווה שנמצא פתרון לבירוקרטיה גם התקציבית.

יצחק קדמן: זה הגיע למשבר קריטי.

דני דנון: גם הצלחנו למקד.

דני דנון: אם כאן תצליחו למקד את הבעיה ולהעביר אותה אלינו, נוכל לעשות מאמצים מול האוצר ולנסות לסייע.

דני דנון: כרגע זה קצת כללי מדיי.

רחל שרביט: יש גם בעיה.

רחל שרביט: אנחנו רוצים לעבות את התקינה של מספר המדריכים.

רחל שרביט: טלי התחילה להעלות את הנושא בפני האוצר.

רחל שרביט: יש לנו הרבה דיונים אתם על הרבה מאוד נושאים וזה לא נושא ייחודי.

רחל שרביט: בינתיים אנחנו רוצים להגיע אתם להסכמה.

רחל שרביט: והיה ולא נגיע להסכמה, נגיע לפיצוץ.

קריאה: כמה משלמים לאותה עמותה שמעסיקה את המדריכים כרגע?

טלי יוגב: התקציב הוא כולל על הפעלת הפנימייה.

טלי יוגב: התקציב הכולל הוא 24 מיליון שקלים.

טלי יוגב: זה כולל את כל הפעלת הפנימייה ולא רק המדריכים.

טלי יוגב: זה ההסכם שלנו מול העמותה.

טלי יוגב: יש בעיה ספציפית בנושא של מדריכים.

טלי יוגב: עובדים סוציאליים מאוגדים תחת פרופסיה מקצועית עם סולם שכר, אבל מדריך מקצועי הוא לא מקצוע פרופסיונלי.

טלי יוגב: כאן יש סוגיה וזאת סוגיה שצריך לתת עליה את הדעת.

טלי יוגב: גם אם המדינה תחליט שהיא מקצה לזה חמישים שקלים לשעה, האם על פי החוקים במדינת ישראל היא יכולה לחייב את העמותה לשלם את חמישים השקלים לשעה?

טלי יוגב: אלה נושאים שהיועצים המשפטיים עוסקים בהם.

קריאה: אם תשלמו לעמותה יותר, היא תוכל לשלם למדריכים יותר.

טלי יוגב: השאלה אם את יכולה לחייב אותה לעשות את זה.

טלי יוגב: החוק שהיא צריכה לעמוד בו, זה חוק שכר מינימום ובזה היא עומדת והיא נותנת מעבר לזה.

דני דנון: אם יש את הרצון, זה יכול להיות.

טלי יוגב: יש רצון ובסך הכל העמותות מאוד מחויבות לנערים כי אחרת הם לא היו אתנו.

טלי יוגב: האוכלוסייה של בני הנוער האלה, חוץ מיצחק קדמן אין לה יותר מדיי מסנגרים בארץ.

טלי יוגב: אנחנו צריכים לקחת את זה בחשבון.

טלי יוגב: העמותות האלה הן רוצות לעשות, הן רוצות לעשות את זה והן גם נותנות כמה שהן יכולות.

דני דנון: כמה נערים יש במסגרות כאלה בכל הארץ?

טלי יוגב: בנקודת זמן, 960 בכל המערכים של חסות הנוער.

דני דנון: בנים ובנות.

טלי יוגב: בנים ובנות.

טלי יוגב: זה כולל גם מרחבים נעולים, גם מעונות פנימייתיים, הוסטלים, קהילות טיפוליות, חלופות מעצר.

רחל שרביט: אלה שישים מסגרות.

טלי יוגב: לאנשים חסרי קורת גג.

טלי יוגב: אלה שישים מסגרות שיש בהן את כל המגוון הזה.

טלי יוגב: בעצם, כמו ששמעתם כאן מהילדים היום, הם נעים על פני הרצף.

אבי דיכטר: מה התקופה הממוצעת שהם שוהים כאן?

אבי דיכטר: מינימום או מקסימום.

נילי בן דור: בסביבות שנה וחצי בממוצע.

דני דנון: בין הבוגרים יש שמתגייסים לצבא.

דני דנון: כמה אחוזים מתגייסים?

קריאה: מעט.

יצחק קדמן: הצבא לא רוצה אותם.

נילי בן דור: הצבא לא רוצה את מרביתם.

נילי בן דור: גם בגלל שמדובר בעבריינות מין.

רחל שרביט: מבחינת המיון אין דחייה אוטומטית.

יצחק קדמן: אנחנו מטפלים בנערים שיש להם תיק תלוי ועומד, אפילו לא הורשעו, ולא מגייסים אותם.

רחל שרביט: הם אומרים שיתכן והם יגיעו למאסר או יישלחו לאיזו מסגרת ולכן לא כדאי להם להתחיל הליכים.

רחל שרביט: הם מחכים שההליך יסתיים.

אבי דיכטר: אמרת שאת כאן 14 שנים.

נילי בן דור: כן.

אבי דיכטר: את יכולה לומר לנו שלושה-ארבעה דברים מרכזיים שעברו כאן

אבי דיכטר: שינוי משמעותי ב-14 השנים האלה?

אבי דיכטר: באיזה תחומים היו כאן שינויים דרמטיים.

אבי דיכטר: דיברתי על שינויים ולא על שיפורים או הרעות.

עינת שור: אני אגיד לך.

עינת שור: אני מאוד מאוד אוהבת את המקום הזה ואני מאוד מאמינה בו .

עינת שור: התחלתי בו כעובדת סוציאלית והיום אני רכזת השירות הטיפולי.

עינת שור: אני מאוד מאמינה.

עינת שור: יש הרבה שאלות אם אכן צריך נעילה או לא, האם זה רלוונטי או לא רלוונטי, אבל אני חושבת שיש משהו בנעילה, בתפיסה טיפולית, לא ענישתית בכלל, שהוא מאוד מאוד חשוב.

עינת שור: אחוזים הרבה יותר גבוהים של בני נוער, אפשר לסייע להם ואפילו להחזיק אותם תקופות מסוימות.

עינת שור: אני לא יודעת אם שמתם לב, אבל מרבית הנערים שמופנים לכאן הם נמוכים שכלית.

עינת שור: יש כאן נערים שלא דיברו כאן היום והם מאוד נמוכים שכלית.

עינת שור: חלקם גבוליים.

עינת שור: העובדה שהם מסוכנים, הם לא מוכרים למערכות השיקום.

עינת שור: צריך זמן וצריך יכולת להחזיק אותם עד שהם עוברים תהליכים, עד שהם יוצרים קשר, עד שהם סומכים.

עינת שור: אני מאוד מאוד מאמינה בנעילה כחלק מתהליך.

עינת שור: אני חושבת שמבחינה טיפולית – ואני לא מעידה על עצמי חלילה למרות שאולי זה נשמע כך – חל שינוי מאוד גדול.

עינת שור: עובדים כאן אנשי חינוך וטיפול שאני גאה בכל אחד ואחד מהם.

עינת שור: מדובר באנשים איכותיים.

עינת שור: מי שעובד, לא עובד כאן בשביל כסף.

עינת שור: אלה אנשים שנותנים את כל מה שיש להם, אנשים שלומדים על חשבונם, כל העובדות הסוציאליות עם תואר שני, סיימו בית ספר פסיכו-תראפי, באמת אנשים איכותיים ואני חושבת שזה מאוד חשוב.

עינת שור: כשאני התחלתי לעבוד כאן כעובדת סוציאלית, אני לא חושבת שהטיפול היה כזה איכותי.

עינת שור: היו הרבה יותר אקטים לא פשוטים עם נערים.

עינת שור: אני חושבת שיש היום הרבה דוחות.

עינת שור: אני חושבת שעם השנים למדנו כאן לנתח אירועים חריגים ולהיות הרבה יותר יצירתיים במענים לנערים האלה.

עינת שור: שוב, זה לא פשוט להתמודד אתם.

עינת שור: אתה לוקח סטודנט שלומד מינהל עסקים ורוח רווחה נושבת בקרבו, ואתה אומר לו שיתמודד עם הילד הזה שיורק לו בפנים לפעמים, וזה ממש ולא באופן ציורי, שלא מקשיב לו, שעושה מה שהוא רוצה, שמקלל אותו, את ילדיו, את אשתו בקללות מאוד מאוד איומות שלפעמים בן אדם מן השורה, מאוד קשה לו לעמוד מול זה.

עינת שור: הם לא לומדים את התחום.

עינת שור: אתה לא לומד להיות מדריך במקום כזה.

עינת שור: זה מקום שאין בו סוהרים ואין אזיקים.

עינת שור: אני חושבת שבסך הכל נכון להיום עובד כאן צוות שאני מאוד גאה להיות חלק ממנו.

עינת שור: אני חושבת שעדיין יש בעיות שהמשרד לא משכיל להתמודד אתן.

עינת שור: יש עובדים בתוך המערכת שלא מאפשרים לעבודה כאן להתקדם ולצמוח, עובדים שאי אפשר להזיז אותם ואני בטח לא אכנס לשמות ולא אפרט.

עינת שור: זאת תפיסתי.

עינת שור: אני מתריעה עליה, אני כותבת מכתבים, באיזושהי סיטואציה כתבתי איזשהו מכתב כזה או אחר, גם לשר וגם למנכ"ל, שאני כרכזת טיפול באמת מתריעה על משהו.

עינת שור: אני חושבת שזה שמדברים מאוד יפה על פתיחת המגן, שאני מחכה לו, זה מה שצריך, אבל צריך שגם העובדים ירגישו שכאן בטוחים.

עינת שור: אי אפשר שכל יום שני וחמישי יצלמו כאן עובדים תופסים נער כזה או אחר, עושים אחזקה לנער, מאיימים להפיץ את זה בעיתונות, כותבים עליהם כל מיני כתבות בעיתונות, מאיימים עליהם בהגשת תלונות במשטרה.

עינת שור: התנהלות מאוד מאוד קשה.

עינת שור: זה ידוע במשרד וזה לא משהו חדש.

עינת שור: אני חושבת שהמערכת הזאת קודם כל צריכה לתת מענה טוב וזאת אחת הסיבות שאנחנו כאן.

אבי דיכטר: אלה שסיימו כאן לפני שנים, אני מניח שחלק מהאנשים האלה שומרים על איזשהו קשר אתכם.

עינת שור: אתה מתכוון לנערים.

אבי דיכטר: נערים שהיום אני מניח שהם כבר הורים.

אבי דיכטר: אלה שסיימו, השתלבו ובנו את עצמם, בנו משפחה וכולי, אתם נעזרים בהם בעבודה שלכם?

עינת שור: לא.

עינת שור: אין כאן התנהלות של הוסטל, מפגש לא אמצעי.

עינת שור: אלה נערים שמגיעים לכאן והם נכשלו כבר בהרבה מאוד מקומות אחרים.

עינת שור: אנחנו חייבים לתת כאן משהו אחר.

עינת שור: זאת הזדמנות אחרונה לפני שמחליטים על מאסר או לא.

עינת שור: אני חושבת שבמקום הזה אנחנו צריכים להיות אחראים.

עינת שור: היה כאן לא מזמן איזשהו בוגר מלפני שלושים-ארבעים שנים שבאמת עבר תהליך ריפוי אמיתי ובא קצת לדבר, אבל צריכים להיות כאן אנשי צוות עם ערכים, אנשים עם גבולות, אנשים שמסוגלים לעמוד מול הנערים האלה בביטחון, שלא עסוקים בהזדהות, דיבור בגובה העיניים.

עינת שור: יש לנו מדי פעם מתנדבים כאלה שמייצרים קשר מאוד יפה עם הנערים, אבל לא בהכרח קשר שיקומי שיכול להצמיח אותם.

יצחק קדמן: את מרגישה בפרספקטיבה שיש שינוי באוכלוסיית הנערים בהשוואה לאוכלוסיות?

עינת שור: כן, למרות שתמיד היא מאוד מגוונת ומאוד הטרוגנית.

עינת שור: אני יכולה לומר מה גורם לנערים להשתנות.

עינת שור: יש לנו הרבה יותר נערים נמוכים שכלית, ממש גבוליים.

עינת שור: נתתי הרצאה על עברייני מין ואמרתי שאני לא יודעת אם יש שינוי בגלל שיש יותר מודעות והחברה הרבה יותר ערה לזה, אבל יש הרבה מאוד עברייני מין.

רחל שרביט: בעיקרון בהחלט יש שינוי באוכלוסייה שמגיעה למעונות הנעולים כי יש שינוי כללי בכל הדיאלוג בבית המשפט וגם במענים שניתנים.

רחל שרביט: יש מענים אחרים.

רחל שרביט: אוכלוסייה שפעם הייתה מגיעה לכלא, היום לא מגיעה וגם בית המשפט נוטה כמה שפחות לשלוח לכלא וזה טוב אבל זה מחמיר את מצב האוכלוסייה שמגיעה לכאן ומצריך שהכלים ידביקו את השינוי.

נילי בן דור: גם במעוניות היום נקלטים נערים יותר קשים.

רחל שרביט: ודאי.

איציק בטש: אני רכז בית ספר.

איציק בטש: יש לי הרבה ניסיון והרבה עבודת שטח בכל השנים שאני נמצא כאן.

איציק בטש: אני חושב שאחד הדברים בהם יש שינוי במהלך השנים זה בית הספר.

איציק בטש: התוכניות הבית ספריות הן תוכניות והם עוברים כאן מאמץ אינטנסיבי.

איציק בטש: הם באים באופן מאוד מסודר לאבחון.

איציק בטש: מרבית הנערים כאן, רוצים שהם יצאו מכאן אחרי שהם עברו איזשהו תהליך ושבחוץ יהיה להם במה למנף את עצמם.

איציק בטש: שישים-שבעים אחוזים מהנערים כאן יוצאים אחרי 10 שנות לימוד לפחות.

איציק בטש: בשלוש השנים האחרונות יש מסלולי לימוד 11 ו-12 שנים ותעודות בגרות, ובשנתיים האחרונות יש שלושה נערים שהשלימו כבר תעודת בגרות מלאה.

איציק בטש: חשוב לי מאוד לומר שכל הנערים, עם כל הקשיים שהם סוחבים, עם כל הרקורד הטיפולי הבעייתי, אתה צריך לנהל שגרת בית ספר שעוקפת את היחידים וזה מאמץ מאוד מאוד אינטנסיבי.

איציק בטש: היום יש מגמה מאוד רצינית סטטיסטית שאפשר להוכיח אותה, שנערים שיצאו עם תעודות להכשרה מקצועית, והם רוצים בהמשך לתהליכים שהם עוברים כאן למנף את עצמם ולהמשיך, זה אפשרי.

איציק בטש: כדי להתגאות, הבאתי לכאן צילום של תעודות הבגרות של הנערים שקיבלו אותן כאן.

איציק בטש: שניים עשו השנה ואחד בשנה הקודמת.

דני דנון: יפה מאוד.

יצחק קדמן: חלק מהמעונות מתפקדים בתקן חסר ואם זה לא היה כך, הם היו יכולים לקלוט יותר.

יצחק קדמן: כך זה בגלעם שם שליש מהמעון לא מתפקד למרות שהמקום קיים והתקציב קיים.

יצחק קדמן: כך זה גם במקומות אחרים כולל צופיה שנאמר לנו שאין בעיה.

יצחק קדמן: רק אתמול דיברתי עם עיריית אשדוד ויש להם שש נערות במצב קשה שאומרים להם שאין מקום, כולל נערה אחת שעכשיו המשטרה מחפשת אותה כי אבדו עקבותיה כבר חודש ימים ולא יודעים אם ימצאו אותה בחיים בכלל.

יצחק קדמן: שלא תהיה אשליה שיש מספיק מקומות כי אין.

יצחק קדמן: הערה שנייה, גם אם היא לא שייכת ישירות לוועדה, אני רוצה שנדע.

יצחק קדמן: הנערים שמגיעים לכאן נושאים אתם כישלונות של מערכות קודמות שלא תפסו אותם בזמן, החל מבית ספר שמוותר עליהם בקלות יתרה והם נפלטים מבית הספר כצעד ראשון כדי להגיע לכאן.

יצחק קדמן: לא נלחמים עליהם בבתי הספר, אין להם יכולת לקבל אבחון בקהילה ולכן חלק מופנה למעונות נעולים כי זה המקום היחידי שאפשר לקבל אבחון כמו שצריך.

יצחק קדמן: זה אבסורד.

יצחק קדמן: אולי זה לא תלוי בוועדה ואולי זה נוגע גם לוועדת העבודה והרווחה ולוועדת החינוך, אבל צריך לדעת שאם אנחנו רוצים שיגיעו לכאן פחות נערים, לא יכול להיות שזאת לפעמים התחנה האחרונה שהיא גם התחנה הראשונה שמתייחסת לנער.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה לסכם את הדיון.

דני דנון: ראשית, אני רוצה להודות לכל העוסקים במלאכה, ולא רק למי שנמצא כאן אלא גם לכל המערך התומך שנמצא במטה, לכל המשרדים השונים, לסנגוריה הציבורית ולכל הגופים שנמצאים כאן בחדר.

דני דנון: כולנו שותפים לאותה משימה.

דני דנון: מבחינת החלטות, אנחנו קודם כל מבקשים לזרז את הטיפול בהעברת הילדים שנמצאים כרגע באופק.

דני דנון: שנית, אנחנו נבקש לקבל דיווח ברגע שהבניין נפתח.

דני דנון: רשמנו בישיבה הקודמת אוקטובר.

דני דנון: ברגע שהוא נפתח, אני מבקש לקבל דיווח על כך שהוא נפתח, הבניין המשופץ.

דני דנון: לגבי הנושא של הצרכים, אני מבקש מהמשרד לקבל אולי איזשהו מיפוי או בקשה לצרכים לעיבוי תקנים והשכר, כמו שעשינו אתמול עם חוקרי ילדים, שיהיה לנו משהו שנוכל לתקצב אותו ונוכל להתקדם אתו.

יצחק קדמן: תבקש גם יכולת קליטה מול קליטה בפועל.

דני דנון: בהחלט.

דני דנון: אין בעיה.

דני דנון: אני מודה לכם.