ועדת הכנסת, כנסת 18, פרוטוקול מספר 89, 2010-06-01 13:00

יריב לוין: אני פותח את הישיבה.

יריב לוין: הנושא הראשון על סדר-היום, ערעורים על החלטת יושב-ראש הכנסת והסגנים שלא לאשר דחיפות הצעות לסדר-היום.

יריב לוין: הוגש לנו ערעור אחד, של חבר הכנסת שלמה מולה, בעניין הצעתו בנושא מצבן הירוד של השכונות רמת-אשכול והחשמונאים בעיר לוד.

יריב לוין: חבר הכנסת מולה, בבקשה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: אני שמח שהדיון הזה מתקיים בנוכחות האיש המחליף את הנציגה שלנו, אריה ביבי.

שלמה מולה: אריה ביבי היה יושב-ראש ועדה קרואה, והוא מכיר את לוד טוב מכל אחד אחר פה.

שלמה מולה: הוא מכיר את המצוקות של העיר.

שלמה מולה: זו עיר שנקלעה לסיטואציה חברתית קשה מאוד.

שלמה מולה: אני רוצה לקרוא מן הכתב את הפנייה של התושבים ברמת-אשכול, שפנו אלינו.

שלמה מולה: יש שם גם מתנ"ס שנבנה על-ידי הסוכנות היהודית, שהוא בכלל לא מתפקד.

שלמה מולה: הייתי שם בסיור עם חבר הכנסת אגבאריה.

שלמה מולה: אני קורא מהכתוב: "אנו, תושבי השכונה, ממלאים אחר חובותינו האזרחיות, משלמים מסים, שומרים על החוק, אך לא מקבלים את הזכויות המגיעות לנו.

שלמה מולה: הלכלוך והזבל בתוכם אנו חיים מביאים חולדות, עכברים נחשים ומחלות המזיקות לבריאותנו ולבריאות ילדינו.

שלמה מולה: זוהי ממש סכנת נפשות.

שלמה מולה: כמו כן, החולדות נכנסות בתוך הבניינים והמקלטים ונושכות את הילדים.

שלמה מולה: נכנסות דרך מערכת הביוב, סותמות את הצנרת.

שלמה מולה: הביובים עולים על גדותיהם ומתפוצצים וכך מהווים לכלוך, זיהום, זבובים ויתושים.

שלמה מולה: ההיגיינה הציבורית מוזנחת ומלוכלכת והיא מהווה טיילת לעכברים ולחולדות.

שלמה מולה: לא פתרון לשעות הפנאי של ילדינו.

מגלי והבה: חבר הכנסת שלמה מולה, פרסמו שהחולדות שם רודפות את החתולים ומצליחות להתגבר עליהם.

מגלי והבה: כאלה גדולות.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, 70% מהתושבים בשכונה הזאת הם ערבים ישראלים, 20% עולים מאתיופיה, 10% עולים ותיקים.

דוד רותם: מה זה עולים ותיקים?

דוד רותם: עולים או ותיקים?

שלמה מולה: כל המדינה הרי זה עולים חדשים.

שלמה מולה: גם אתה.

דוד רותם: אני לא עולה ותיק.

שלמה מולה: אתה בן לעולים אולי.

דוד רותם: אני פלסטיני מבטן ומלידה.

שלמה מולה: בשורה התחתונה, אין שירותים קהילתיים בשכונה הזאת, האלימות חוגגת.

שלמה מולה: יש שם תחנת משטרה.

שלמה מולה: בריונים ועבריינים ירו בתוך הבניין.

שלמה מולה: שלושה קליעים נכנסו לתוך בית של משפחה אתיופית.

שלמה מולה: הררי ידע שמבקרים בעיר חברי כנסת והוא בא.

שלמה מולה: שאלנו אותו על מה שקורה, והוא השיב: מה אתם רוצים ממני?

שלמה מולה: אין לי כסף, אני לא יכול לעשות כלום.

שלמה מולה: המצוקות הן אדירות.

אריה ביבי: זה לא שאין לו כסף.

אריה ביבי: יש לו חמישה מיליון שקלים עודף בקופה.

שלמה מולה: מי שנכנסת לתוך השכונה רואה איך אנשים חיים.

שלמה מולה: זו פשוט בושה וחרפה.

שלמה מולה: התפלאתי למה הנשיאות לא אישרה.

שלמה מולה: זו בסך הכול הצעה לסדר, אני לא מבין את זה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: סגן יושב-ראש הכנסת, לראשונה כאן בתוארו זה.

יריב לוין: ברכות.

יריב לוין: חבר הכנסת מג'אדלה, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, מכובדי חברי הכנסת, אני כיושב-ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה, היום הגנת הסביבה, אני מכיר את הבעייתיות של השכונה.

גאלב מג'אדלה: למען האמת, בלבי תמכתי בהצעה.

גאלב מג'אדלה: אני מכיר את זה מוועדת הפנים.

מגלי והבה: גם ביקרנו שם, אדוני, עם הישיבה בראשותך.

גאלב מג'אדלה: אבל היו שם נושאים כבדי משקל, ולכן נאלצנו לעמוד במצב כזה שההצעה של חבר הכנסת שלמה מולה נדחית, בצער רב, אם כי אני אומר לך שאם בשבוע הבא תציג אותה פעם נוספת, אני מתחייב אישית לתמוך.

גאלב מג'אדלה: אבל אם תסתכלו בנושאים שאישרנו אותם, חמישה נושאים.

גאלב מג'אדלה: לכן אני, בצער רב, מבטא כאן את דעת הנשיאות.

גאלב מג'אדלה: אתה לא היית צריך להסביר, זו שכונה שבשבילם היא כל עולמם.

גאלב מג'אדלה: זה מובן מאליו.

גאלב מג'אדלה: בשבוע הבא תציע את זה, זה מאוד חשוב לנו.

גאלב מג'אדלה: אבל אני מקווה שתבין אותנו, כי היו לנו נושאים על סדר-היום.

יריב לוין: חבר הכנסת רותם, בבקשה.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אני מוכרח לומר שכאשר כיהנתי כסגן יושב-ראש הכנסת הקפדתי מאוד לקיים את החלטות הנשיאות.

דוד רותם: העניין הוא שסדר-היום של הכנסת הפך להיות דבר לא נעים.

יריב לוין: אוורירי משהו.

דוד רותם: לא נעים.

דוד רותם: אתמול, יום שני, הכנסת עסקה בשני חוקים בקריאה ראשונה, וב-17:15 ננעלה ישיבת הכנסת.

רחל אדטו: היה יום מיוחד אתמול, בגלל שהאי-אמון ירד.

גאלב מג'אדלה: אתמול היה יום מיוחד וקשה.

דוד רותם: והיום נלך ב-18:00 ומתי נגמור מחר?

דוד רותם: כאשר היתה חקיקה בכנסת הקודמת והיינו גומרים ביום רביעי ב-22:00, אז הנשיאות הקפידה על חמש הצעות לסדר-היום.

דוד רותם: היום, כשאנחנו גומרים בשעה מוקדמת – אני לא אגיד מה שאמרתי בפעם הקודמת, כי אחר כך זה יתפרסם בעיתון שכאשר אני מגיע ב-17:00 הביתה אני צריך לעשות ספונג'ה, והם לא מבינים שגם כשאני מגיע ב-22:00 אני צריך לעשות ספונג'ה.

שלמה מולה: זה בסדר, גם אני עושה ספונג'ה.

דוד רותם: הנשיאות, עם כל הכבוד, אישרה אתמול הצעה על ההתאבדות של שי אברמוב.

דוד רותם: עליו כבר אין מה לדבר, הוא כבר התאבד.

דוד רותם: פה אנחנו מדברים על אנשים שסובלים.

דוד רותם: מדובר פה על עוד 10 דקות.

דוד רותם: אני הייתי מאשר את ההצעה הזאת.

רחל אדטו: כן, וגם מסר חברתי.

יריב לוין: חבר הכנסת ביבי, בבקשה.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, כפי שנאמר אני מכיר את לוד, לא יותר טוב מכל העולם אלא כי הייתי שם יושב-ראש ועדה קרואה.

אריה ביבי: מחר יש דיון על לוד, ובשבוע הבא יש לי הצעה לסדר בוועדת הפנים בנושא לוד, על כך שיושב-ראש הוועדה הקרואה לא ממלא את התפקיד שלו, ולדעתי צריך לסיים לו את התפקיד ולהעביר את זה בצורה דמוקרטית לידי תושבי העיר.

אריה ביבי: יחד עם זאת, כמי שמכיר את שכונת אשכול, אני חושב שאם אשכול היה חי הוא לא היה מסכים שיקראו לשכונה הזאת שכונת אשכול.

אריה ביבי: השכונה הזאת, ובכלל לוד, בנויה מרבדים רבדים.

אריה ביבי: בשנות ה-90 נכנסו לגני אביב כ-10,000 תושבים.

אריה ביבי: כשהקימו את מודיעין והקימו את שוהם, כל הרמה הגבוהה, השמנת של לוד, הלכה לשם.

אריה ביבי: נשאר בלוד מצב סוציו-אקונומי מאוד נמוך.

אריה ביבי: ראשי ערים לא יכולים לטפל בלוד בלי עזרה מהממשלה.

אריה ביבי: הביאו יושב-ראש ועדה קרואה, ועם כל הכבוד לו, במקום להוציא כסף ולטפל בלוד – היום יש כחמישה מיליון שקלים בעודף בקופה, והוא חושב שכך ישאירו אותו יושב-ראש ועדה קרואה.

אריה ביבי: לוד זקוקה לכסף הזה, זקוקה להשקיע את זה בשכונות, זקוקה להשקיע את זה במתנ"סים.

אריה ביבי: אתן לך דוגמה קטנה.

אריה ביבי: גם בשכונת אשכול יש 10 ילדים שהם מטופלים באקי"ם והם אמורים להגיע לבית-ספר ברמלה.

אריה ביבי: החובה של עיריית לוד, שמשרד הרווחה, יחד עם משרד החינוך, יסיע אותם.

אריה ביבי: זה כתוב בחוק, והם צריכים לעשות את זה.

אריה ביבי: הייתי אצלו בלוד בנושא הזה.

מגלי והבה: אתה בעד שנקבל את ההצעה של שלמה?

אריה ביבי: כן.

אריה ביבי: יד ימין לא יודעת מה יד שמאל עושה.

אריה ביבי: משרד הרווחה אומר שזה קשור למשרד החינוך ולהפך.

אריה ביבי: אמרתי לו: אתה ראש עיר, תחתוך.

אריה ביבי: לדעתי כדאי לדון בלוד, בטח ובטח בנושא רמת-אשכול.

אריה ביבי: זה עדיף מאשר לדון בכל מיני חוקים שאנחנו מביאים, שהם פופוליסטיים כדי לתפוס כותרת בעיתון.

אריה ביבי: אני שמח שאין פה עיתונאים, שלא תחשוב שבאתי לפה בגלל עיתונאים.

רחל אדטו: לא, כי ענייני העיר יקרים ללבך.

אריה ביבי: נכון.

אריה ביבי: גם פתח-תקווה, וכל מדינת ישראל יקרה ללבי.

יריב לוין: חברת הכנסת אדטו, אתה רוצה להתייחס?

רחל אדטו: כל מילה מיותרת.

רחל אדטו: אני כמובן תומכת בלהעלות את זה לסדר-היום.

יריב לוין: חבר הכנסת והבה?

מגלי והבה: אני תומך.

אתי בן-יוסף: אתה יכול להצביע במקום מולה.

יריב לוין: אני רוצה להתייחס לשני דברים.

יריב לוין: האחד, הסוגיה היא באמת סוגיה רבת חשיבות.

יריב לוין: צריכה להיות שעת שאלות עם שר הפנים בקרוב, ואני העליתי במסגרת הזאת את הנושא של לוד.

יריב לוין: אני מכיר היטב את העיר, ונדמה לי שמה שקורה שם, לרבות יישום דוח הביקורת של רואה-חשבון אבו-חדרה וכן הלאה – יש שם שורה שלמה של נושאים שטעונים טיפול.

יריב לוין: אני טוען שאם המדינה לא תיקח על עצמה את לוד, אחת ולתמיד, לא יזוז שום דבר, וכל הניסיונות האלה הם טלאי על טלאי.

גאלב מג'אדלה: הצעתי הצעה צנועה כדי לצרף לטריטוריה של לוד את שדה-התעופה.

גאלב מג'אדלה: אבל יש כמה אינטרסנטים שרוצים לשבת על כיסא מרופד, לא רוצים שזה יעבור לציבור.

יריב לוין: אין ספק שפה נדרש משהו מערכתי רחב, ואני חושב שדווקא בהקשר הזה ההצעה לסדר של חבר הכנסת מולה היא חשובה, משום שהיא דווקא מאירה לא את הדברים הענקיים, אלא מה קורה בסוף בנקודת הקצה וממה סובל אותו תושב בנקודת הקצה כתוצאה מהמצב שנוצר.

יריב לוין: נדמה לי, משמיעת הדעות כאן, שיהיה רוב לקבל את ההצעה של חבר הכנסת מולה גם ללא קולי, כך שאני בוודאי אקיים הצבעה וכך יהיה.

יריב לוין: יחד עם זאת, ואת זה אני רוצה לומר לסגן היושב-ראש מג'אדלה וסגן היושב-ראש והבה – אני מוצא את עצמי במצב לא כל כך סימפטי כאן.

יריב לוין: תפיסתי הבסיסית היא, שצריך להיות מקרה מאוד יוצא דופן כדי שאנחנו נתערב בהחלטות נשיאות הכנסת, כי בדיוק בשביל זה יש נשיאות.

יריב לוין: ואם אנחנו נהפוך את ועדת הכנסת לנשיאות-על, לא בשביל זה היא קיימת.

יריב לוין: אלא שמה שקורה הוא שאנשים לא מגיעים, ואז התוצאה היא שמי שמגיש את ההסתייגות גם דואג לגייס אנשים, שזה לגיטימי ואלה הכלים שחבר כנסת צריך לפעול בהם, ופעם אחר פעם אנחנו נאלצים לקבל החלטות ולשנות את החלטות הנשיאות.

יריב לוין: בעיני זה לא מצב נכון.

יריב לוין: אני חושב שנכון שהדבר הזה יובא לידיעתו של יושב-ראש הכנסת.

יריב לוין: אני מקווה לפחות, שגם יושב-ראש הקואליציה - - -

דוד רותם: אל תכניס את יושב ראש הקואליציה, עוד יתחילו להטיל משמעת קואליציונית.

יריב לוין: אני חושב שגם יושב-ראש הקואליציה וגם יושבת-ראש סיעת קדימה, כסיעה הגדולה באופוזיציה, צריכים למצוא את הדרך לבוא בדברים על-מנת שלא נקבל כאן כל כך הרבה בקשות, ועל-מנת שהנשיאות שמשקפת את החתך הרחב מאוד של כל הסיעות בבית תקבל את ההחלטות בצורה הזאת שלא נידרש כאן שבוע אחרי שבוע לעמוד במצב הזה.

דוד רותם: אני חושב שהדרך לזה היא לא דיונים, אלא פשוט לראות את סדר-היום ולא להיות כבולים לחמש הצעות.

דוד רותם: הרי החלטנו על חמש הצעות בקדנציה הקודמת.

ארבל אסטרחן: זה היה כבר שנים בתקנון.

מגלי והבה: למען ההגינות, גם יש הצעות לסדר-היום על חשבון הסיעה, וזה מגדיל פי שניים.

יריב לוין: אני לא רוצה וזה לא בניסיוננו ובידיעתנו להציע לנשיאות מה לעשות.

יריב לוין: אני פונה באמצעותך, חבר הכנסת והבה – אנא מצאו את הדרך בכוחות משותפים, שלא נימצא במצב הזה, כי אני במפורש אומר שאני חש חוסר נוחות.

יריב לוין: לא כך זה צריך להיות.

יריב לוין: מי בעד קבלת הבקשה של חבר הכנסת מולה?

יריב לוין: מי נגד?

יריב לוין: הצבעה בעד – 3 נגד – אין הבקשה מאושרת.

יריב לוין: קביעת ועדה לדיון בהצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון – החלה על עבירות אלימות כלפי קטינים וחסרי ישע) התש"ע-2010 – הצעת חה"כ ציפי חוטובלי (פ/2167).

יריב לוין: הנושא הבא – קביעת ועדה לדיון בהצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון – החלה על עבירות אלימות כלפי קטינים וחסרי ישע) התש"ע-2010 – הצעת חה"כ ציפי חוטובלי (פ/2167).

יריב לוין: במליאה נשמעה הצעה להעביר את הנושא הזה לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יריב לוין: כך מבקש גם יושב-ראש הוועדה, וחברת הכנסת חוטובלי הסכימה.

יריב לוין: ומשכך, לפי דעתי, אפשר להעביר את זה לוועדת חוקה, חוק ומשפט.

יריב לוין: מי בעד?

יריב לוין: הצבעה בעד – רוב נגד – אין נמנעים – אין פה-אחד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יריב לוין: אושר.

יריב לוין: קביעת ועדות לדיון בהצעות לסדר היום הבאות –

יריב לוין: אנחנו עוברים לקביעת ועדות לדיון בהצעה לסדר היום בנושא: "חרם כלכלי של ערביי ישראל על מוצרים מההתנחלויות" של חברי הכנסת אורי אריאל, ליה שמטוב, מירי רגב ועפו אגבאריה.

יריב לוין: נשמעו הצעות להעביר את ההצעה לוועדות כלכלה ולחוץ וביטחון.

יריב לוין: יושב-ראש ועדת הכלכלה מבקש להביא את ההצעה אליו.

יריב לוין: יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון אינו סבור שהעניין הזה בתחום הוועדה שלו.

דוד רותם: ועדת כלכלה כבר עוסקת בזה.

יריב לוין: לכן אני מציע להעביר לוועדת הכלכלה.

יריב לוין: מי בעד?

יריב לוין: הצבעה בעד – רוב נגד – אין נמנעים – אין פה-אחד.

יריב לוין: אין מתנגדים, אין נמנעים.

יריב לוין: אושר.

יריב לוין: קביעת ועדות לדיון בהצעות לסדר היום הבאות –

יריב לוין: קביעת ועדות לדיון בהצעה לסדר-היום בבנושא: "מחאת הציבור הדרוזי על הפקעת קרקעותיו" - הצעת חברי הכנסת מגלי והבה, חנא סוייד, חמד עמאר, סעיד נפאע ומסעוד גנאים.

יריב לוין: נשמעו הצעות להעביר את ההצעה לוועדת הכספים, לוועדת הכלכלה או לוועדה לביקורת המדינה.

יריב לוין: בעיני זו הצעה בת חשיבות עצומה.

יריב לוין: אני חושב שהנושא הזה של הפקעת הקרקעות – והיה לנו דיון ער במליאה – הוא קצה קרחון של בעיה הרבה יותר רחבה, שהגיע הזמן שתטופל כמו שצריך.

יריב לוין: אני הצעתי במליאה שהנושא הזה יעבור לוועדת הכספים, כי מדובר בעניין של כסף, והגיע הזמן שיהיה דיון אמיתי בכל הסוגיה של הקצאת המשאבים למגזר הדרוזי.

יריב לוין: יו"ר ועדת הכספים מוכן לקבל את הנושא אליו, יו"ר ועדת הכלכלה ויו"ר הוועדה לענייני ביקורת המדינה, שניהם אמרו שהנושא אינו בתחום סמכותם.

יריב לוין: לכן יש הסכמה להעביר לוועדת הכספים, ואני מציע שכך נעשה.

יריב לוין: מי בעד?

יריב לוין: הצבעה בעד – רוב נגד – אין נמנעים – אין פה-אחד.

יריב לוין: אין מתנגדים ואין נמנעים.

יריב לוין: לפיכך הנושא יעבור לוועדת הכספים.

מגלי והבה: אני רוצה להודות לך ולהגיד לך, מניסיון של כנסות קודמות.

מגלי והבה: היתה לנו ועדת הכנסת שהיינו מתחילים את הכנסת במלחמות אין-סופיות, ומי שלא בא לשם הפסיד.

מגלי והבה: לפעמים כן מתקבלות החלטות, לא משנה מה ההחלטות.

מגלי והבה: אני רוצה לברך אותך גם על הדרך, גם על היעילות, גם על הזמן שכל חבר כנסת משמיע דעתו.

דוד רותם: קיבלנו כבר החלטה בעניין שלך.

מגלי והבה: זה מוכיח שהכוונות שלי אמיתיות ולא בגלל עניין.

מגלי והבה: יישר כוח לכל צוות הוועדה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: 4.

יריב לוין: הצעות לתיקון תקנון הכנסת

יריב לוין: אנחנו עוברים לנושא הרביעי על סדר-היום, הצעות לתיקון תקנון הכנסת.

שלמה מולה: יש הסכמות, לא?

יריב לוין: שום דבר בנושא הזה לא עושים בלי הסכמות.

יריב לוין: אני מזכיר שעברנו לדון בחלק של הכלים הפרלמנטריים.

יריב לוין: הנושא הראשון בו הוא הבעת אי-אמון בממשלה.

יריב לוין: התחלנו את הדיון בנושא הזה בישיבה הקודמת.

יריב לוין: למעשה עלתה סוגיה אחת שהיתה הסוגיה שעדיין אין לנו תשובה סופית איך אנחנו מתמודדים אתה, של השאלה מה קורה כאשר מבקשים להביע אי-אמון ולהפוך הצבעה על חוק בקריאה הראשונה או השנייה והשלישית להצבעת אי-אמון.

יריב לוין: צריך לקבוע את המנגנון שעל פיו נוכל לדעת מהי עמדת הממשלה, כדי שאפשר יהיה להבין על מה מצביעים ואיפה כאן האי-אמון.

יריב לוין: נשמעו הרבה מאוד דעות.

יריב לוין: בסופו של דבר ביקשתי מהייעוץ המשפטי להכין נוסח.

דוד רותם: אני חושב שהסיפא היא לא נכונה.

דוד רותם: אין עמדה, אז אי-אפשר לבקש על זה אי-אמון.

דוד רותם: את רוצה לחייב את הממשלה לנקוט עמדה?

ארבל אסטרחן: לא, אני רוצה לשאול אותה אם יש לה עמדה.

דוד רותם: אנחנו חיים בעולם פוליטי ואני יודע מה קורה.

דוד רותם: יושב אחד השרים, אין לו מושג על מה מדובר, כי הוא שר תורן.

דוד רותם: ביום רביעי אחרי הצהריים היה עולה שר להשיב על שאילתות, אז הוא היה אומר: עד כאן התשובה שנתנו לי, ועכשיו אגיד לכם את דעתי, והיה מדבר עוד שעה.

דוד רותם: הוא יושב באולם, אין לו מושג מה עמדת הממשלה, אבל שואלים אותו, אז הוא יגיד שאין לו עמדה והוא צריך לברר?

דוד רותם: אם הממשלה רוצה להביע עמדה, היא תעלה לדוכן ותביע עמדה.

דוד רותם: הרי אני מגיש הצעת חוק, הממשלה עולה ואומרת אם הם תומכים או מתנגדים, ויש לך עמדת ממשלה.

דוד רותם: אם היא רוצה לשנות את העמדה, תעלה פעם נוספת ותגיד, למרות שלא צריך כי היא כבר הביעה עמדה.

דוד רותם: אם היא לא הביעה עמדה, אז היא לא הביעה עמדה.

דוד רותם: למה אני צריך לשאול את השר מה העמדה שלו?

דוד רותם: למה לא שואלים אותי בכל נושא מה העמדה שלי?

דוד רותם: איזו זכות יתר יש לממשלה בעניין הזה?

סהר פינטו: בפועל יש עמדה, היא פשוט לא הביעה אותה מעל לדוכן.

דוד רותם: אני רוצה לחייב אותה להביע אותה מעל לדוכן מסיבה אחת פשוטה.

סהר פינטו: אתה עושה הפוך.

סהר פינטו: אתה מונע ממני להגיש אי-אמון.

דוד רותם: אם היא לא רוצה לענות ולהגיד מה עמדתה, אז אין לה עמדה בעניין הזה, ואני לא רוצה לאפשר לך להגיש על זה אי-אמון מסיבה אחת פשוטה, כי אני לא רוצה להיות במצב שהממשלה, שלפעמים היא מוכנה להעביר לך חוק אבל היא אומרת שהיא לא רוצה להיות שותפה, אז היא סותמת את הפה.

דוד רותם: אני רוצה לגרום לה לדבר אחר.

דוד רותם: אם היא מתנגדת לחוק, אני רוצה שהיא תעלה על הדוכן ותגיד את זה, כדי שהציבור ידע.

סהר פינטו: זה בדיוק מה שהסיפא אומרת, שתעלה ותגיד מה עמדתה.

דוד רותם: לא.

דוד רותם: הרי אנחנו יודעים שהשר שיושב באולם הוא לא תמיד שר שמבין על מה הוא מדבר.

סהר פינטו: אז בגלל זה אתה חוסם אותי מלהגיש אי-אמון, כי השר לא מבין?

דוד רותם: הממשלה לא הביעה עמדה.

דוד רותם: הרי אתה רוצה להביע אי-אמון כנגד ממשלה שהביעה עמדה בעד או נגד חוק, ואתה אומר שאתה נגד העמדה של הממשלה, ואם זו העמדה שלה אתה מביע בה אי-אמון.

דוד רותם: אתה רוצה לבנות אי-אמון שלם על שר שיושב ביום רביעי כתורן ואין לו שום מושג על מה הוא מדבר.

סהר פינטו: דיברנו בפעם הקודמת על זה שבטרומית אני לא יכול להביע אי-אמון, למרות שיש עמדת ממשלה.

סהר פינטו: לצורך העניין ניקח הצעת חוק שיש עמדת ממשלה ברורה לתמוך, לא בתנאי, לא בתיאום.

סהר פינטו: מגיעה קריאה ראשונה, הממשלה לא חייבת לעלות להגיד משהו.

סהר פינטו: כביכול בסיטואציה הזאת אתה אומר שאין עמדת ממשלה.

דוד רותם: אבל היא הביעה עמדה בקריאה הטרומית.

סהר פינטו: פעם קודמת חבר הכנסת אלקין דיבר על כך שהטרומית לא מהווה אינדיקציה למה עמדת הממשלה בקריאה הראשונה.

דוד רותם: כיצד מבררים מהי עמדת הממשלה?

דוד רותם: הועלתה אפשרות שלפיה אם במהלך הדיון הממשלה הביעה עמדה, אז זו תיחשב עמדת הממשלה.

סהר פינטו: זה כבר עניין אחר.

דוד רותם: לזה אני מסכים.

דוד רותם: הביעה הממשלה עמדה לגבי חוק בטרומית, בראשונה, בשנייה, לא אכפת לי איפה.

יריב לוין: השאלה היא אחרת.

יריב לוין: לטעמי הוויכוח הוא לא שם, כי אפשר להחליט שהעמדה בטרומית היא כן מחייבת או לא מחייבת, זה לא כל כך חשוב.

יריב לוין: השאלה היא מה קורה כאשר הגענו לקריאה הראשונה, קם מישהו ואומר: אני רוצה להביע אי-אמון בממשלה.

יריב לוין: קם השר ואומר: לממשלה אין עמדה.

דוד רותם: שיגיד את זה לפני כן.

דוד רותם: אם הוא הביע עמדה בטרומית והוא רוצה לשנות את העמדה, שיבוא.

דוד רותם: הוא לא יכול להגיד שאין עמדה.

תמר כנפו: ועדת השרים תשנה.

יריב לוין: אני מזכיר לכם שאפילו הסוגיה של נושא חדש לא מתקיימת ביחס לקריאה הטרומית, כי הקריאה הטרומית נתפסת כמשהו שהוא מאוד כוללני, כמשהו שהוא מאוד לא מחייב.

יריב לוין: אנחנו לא יכולים ביד אחת לעשות כך וביד השנייה אחרת.

יריב לוין: יש הצעת חוק, והממשלה אמרה: אנחנו מסכימים בתנאים מסוימים.

יריב לוין: הגיעה ההצעה לקריאה ראשונה, לא מתקיימים התנאים המסוימים.

דוד רותם: איך עובדת קריאה ראשונה?

דוד רותם: עולה המציע ומציע את הצעתו.

דוד רותם: יבקש השר מייד לאחר מכן לדבר ויגיד שעמדת הממשלה עכשיו היא נגד החוק.

יריב לוין: אני לא נגד מה שאתה אומר, אני רוצה לחדד מה המנגנון שאנחנו צריכים לקבוע.

יריב לוין: ברגע שהדבר הזה הוא מובן והוא מוסכם, עכשיו השאלה היא איך אנחנו נדע מהי עמדת הממשלה בקריאה הראשונה, ובאותה מידה בקריאה השנייה והשלישית, ששם אין בכלל תהליך כזה.

יריב לוין: יש כמה אפשרויות.

יריב לוין: יש אפשרות אחת להגיד שאם הממשלה תמכה בחוק בטרומית, היא תיחשב כתומכת בו עד סוף המסלול.

דוד רותם: היא יכולה לעלות בין קריאה ראשונה לשנייה ולהגיד שהיא מתנגדת.

ירדנה מלר-הורביץ: כבר היו דברים מעולם שגם היתה לממשלה הסתייגות בקריאה שנייה ושלישית.

יריב לוין: בעיני זה לא נכון מהותית, זה לא נכון משום בחינה.

יריב לוין: יש אפשרות להגיד שעמדת הממשלה תהיה רק אם הממשלה הביעה עמדה באופן יזום ואקטיבי.

יריב לוין: זאת האפשרות הקיצונית השנייה.

יריב לוין: לא בטוח שהיא טובה ונכונה, כי אני לא רואה את הממשלה רצה בהתנדבות להביע עמדה מעל לדוכן בכל נושא, כמו שאומר סהר.

יריב לוין: בצדק, יהיה דום שתיקה, כולם מבינים ואף אחד לא אומר.

דוד רותם: היא הביעה עמדה.

יריב לוין: בין שני הקצוות האלה אני חושב שצריך למצוא מנגנון שמאפשר לממשלה, וזה יכול להיות לפני שמישהו ביקש אי-אמון, אחרי שמישהו ביקש אי-אמון, אבל שמאפשר לממשלה באיזושהי נקודה להגיד מהי עמדתה נכון לאותו זמן, אם יש לה עמדה, ואם כן האם היא בעד או נגד.

יריב לוין: כי אחרת אתה יוצר סיטואציה שאתה תהפוך הצבעת אי-אמון בחוק שהממשלה תמכה בו בטרומית והיא מתנגדת לו בנוסח הזה, ואז מה עושים?

דוד רותם: אם הממשלה בטרומית תמכה בחוק, היא יכולה בקריאה הראשונה, לפני ההצבעה, להודיע שעכשיו היא מתנגדת.

רונית חייקין-יעקבי: או במהלך הדיון.

דוד רותם: ואז אני יכול לבקש על זה אי-אמון.

ארבל אסטרחן: ואם היא לא הודיעה כלום, אתה סומך על זה שבטרומית היתה לה עמדה?

ארבל אסטרחן: הרי החוק השתנה לגמרי.

דוד רותם: החוק השתנה לגמרי והיא לא אומרת כלום, אז אין לה עמדה.

ארבל אסטרחן: יכול להיות שאין לה עמדה בקריאה ראשונה.

דוד רותם: אז אני לא יכול להביע אי-אמון?

דוד רותם: לא, סליחה, כי היא הביעה עמדה.

ארבל אסטרחן: לגבי נוסח אחר.

דוד רותם: אז שהממשלה תתכבד לעלות על הדוכן ולהגיד שעכשיו היא מתנגדת.

יריב לוין: באיזה שלב מותר לה לעשות את זה?

דוד רותם: עד סוף הקריאה הראשונה.

יריב לוין: עוד לפני שביקשו שזה יהיה אי-אמון?

דוד רותם: בוודאי.

דוד רותם: אחרת הממשלה תמכה בחוק בטרומית והיא מגיעה לקריאה ראשונה, ואני חושב שזה מאוד בעייתי ואני רוצה לבקש אי-אמון.

דוד רותם: אחרי שאבקש אי-אמון, רואה אלקין כמה יש לו בקואליציה באותו רגע והוא רואה שאין לו רוב, אז הוא אומר שהממשלה משנה את עמדתה.

דוד רותם: הוא עושה חשבון שבקריאה שנייה ושלישית הוא ידחוף הסתייגויות והוא ינטרל את החוק.

דוד רותם: זה לא עובד.

דוד רותם: הממשלה צריכה לדבר בקול רם וברור.

ארבל אסטרחן: אבל יש פה גם בעיה מעשית.

ארבל אסטרחן: כי נניח יש חוק שבקריאה הטרומית עלה השר ואמר שהממשלה תומכת בתנאים מסוימים, בקריאה הראשונה אמרו או לא אמרו, ובקריאה השנייה והשלישית שנערכת שנתיים אחרי הטרומית מישהו מבקש אי-אמון, ואז אומרים עכשיו אנחנו צריכים לדעת במקום אם לממשלה היתה עמדה בטרומית.

ארבל אסטרחן: איך ידעו את זה?

ארבל אסטרחן: צריך לדעת עכשיו.

דוד רותם: מה היא עשתה בקריאה הראשונה?

ארבל אסטרחן: לא זוכרת, זה היה לפני שנה.

דוד רותם: מזכירת הכנסת יודעת לבדוק את זה בשנייה וחצי.

ירדנה מלר-הורביץ: היא יכולה לבדוק, אבל לא בשנייה וחצי ולא במליאה.

ארבל אסטרחן: צריך לחפש את הפרוטוקול של הקריאה הראשונה.

דוד רותם: זה אצלה במחשב היום.

תמר כנפו: הרבה פעמים בדוח שלה, אם השתנתה העמדה, היא אומרת בקריאה הראשונה שהיא מתנגדת, ויש שינוי של עמדה.

דוד רותם: אני לא רוצה ועדת שרים.

דוד רותם: ועדת שרים לא מעניינת אותי.

תמר כנפו: אבל אם היא מתנגדת לוועדת השרים כבר יש העמדה, היא משנה לנו את העמדה.

ירדנה מלר-הורביץ: היא משנה גם תוך כדי דיון.

ירדנה מלר-הורביץ: לעתים תוך כדי דיון אומרים שלסעיף מסוים מתנגדים.

ירדנה מלר-הורביץ: הוא יבוא לידי ביטוי בהכנה לקריאה שנייה ושלישית.

סהר פינטו: ואם היא לא אומרת כלום בטרומית?

דוד רותם: אין דבר כזה.

דוד רותם: אם היא לא אמרה, אז אין עמדה.

סהר פינטו: אבל יש עמדת ועדת שרים בעד, וכולם מצביעים בעד.

דוד רותם: אז אין עמדה.

יריב לוין: כמה מקרים כאלה יש, כשאין עמדה בכלל בטרומית?

דוד רותם: אז תגישו אי-אמון בסעיף אחר, לא בסעיף הזה.

דוד רותם: אני אומר את זה דווקא מהטעם שאני לא תמיד אשב בקואליציה, ואני לא רוצה לאפשר לממשלה לעשות לי תרגיל.

דוד רותם: מה שאתם רוצים זה התרגיל הקלאסי של הממשלה.

לימור ברמן: אתה מאפשר להם לעשות את התרגיל הגדול ביותר.

לימור ברמן: כשהם ירצו הם יעלו וידברו, כשהם ירצו שאנחנו לא נגיש אי-אמון הם פשוט יגידו שאין עמדה, כל הקואליציה יודעת מה היא מצביעה.

יריב לוין: אבל גם היום הם יכולים לעשות את זה.

דוד רותם: מה שאתם אומרים יגרום לכך.

אורית רימוק: אם היום הם יכולים לעשות בדיוק אותו הדבר, אז למה אנחנו עושים את השינויים?

דוד רותם: להפך, אורית.

דוד רותם: מה שאתם אומרים היום יגרום לכך.

דוד רותם: שימו לב מה יקרה.

דוד רותם: הממשלה תמכה בחוק בקריאה טרומית, אחר כך באה לקריאה ראשונה ולא אמרה כלום.

דוד רותם: בסוף שנייה ושלישית אתם מבקשים אי-אמון.

דוד רותם: יש שם שר, שואלים אותו: מה עמדתך?

דוד רותם: אומר לו אלקין: אנחנו מתנגדים.

דוד רותם: ברגע זה נפל האי-אמון שלך, כי רק אם הם תומכים אתם מגישים אי-אמון.

דוד רותם: ועדיין כולם מצביעים בעד, כי אנחנו מצביעים לא לפי מה שהממשלה אומרת, אנחנו מצביעים לפי מה שאלקין צועק.

דוד רותם: להפך, אתם מאפשרים לממשלה להפיל לכם קבוע אי-אמון.

דוד רותם: לכן אומרים לממשלה להחליט לכאן או לכאן עד סוף הקריאה הראשונה.

דוד רותם: אם היא לא רוצה לתמוך בחוק הזה, שיגישו הסתייגויות.

סהר פינטו: מהי החלטת הממשלה לדבריך?

דוד רותם: מה שהממשלה אמרה בקריאה ראשונה או בקריאה טרומית.

רונית חייקין-יעקבי: אלא אם השתנתה העמדה.

דוד רותם: אם היא אמרה בטרומית שהיא תומכת, היא תומכת, אלא אם כן בקריאה ראשונה היא אמרה שהיא מתנגדת.

דוד רותם: או שהיא הגישה הסתייגויות והן נפלו.

דוד רותם: אחרת הממשלה תגיד באופן קבוע לפני קריאה שנייה ושלישית שאין לה עמדה.

דוד רותם: אחרי שעל הדף שלנו כתוב בעד או נגד, מה אכפת לשר להגיד שאין עמדה?

דוד רותם: הוא יפיל לך תמיד.

סהר פינטו: זו בדיוק היתה הבעיה שלנו.

דוד רותם: היה לי חוק שרציתי להעביר אותו ויהדות התורה רצתה לדחות אותו עד לאחר הפגרה.

דוד רותם: כשזה עלה לדיון הם אמרו שהם מבקשים לראות בזה אי-אמון.

דוד רותם: אמרו לי שיש החלטה של ועדת שרים, זו עמדת ממשלה.

דוד רותם: ואני אמרתי לא.

דוד רותם: אבל מכיוון שיושב-ראש הישיבה היה מהאופוזיציה, זה נפל.

דוד רותם: לכן אני רוצה לפתור את זה.

יריב לוין: מה ההצעה בשורה התחתונה?

סהר פינטו: אנחנו נבדוק את מה שהוא מציע.

סהר פינטו: העמדה בטרומית היא העמדה המחייבת.

יריב לוין: מתי יכולה הממשלה להודיע שעמדתה השתנתה?

דוד רותם: עד סוף קריאה ראשונה.

רונית חייקין-יעקבי: אבל גם לא אחרי שאנחנו מבקשים אי-אמון.

ארבל אסטרחן: בקריאה שנייה ושלישית היא יכולה להכניס עמדה שהיא מתנגדת לחוק.

דוד רותם: שתגיש הסתייגויות.

ארבל אסטרחן: היא מתנגדת לחוק.

ארבל אסטרחן: היה חוק מסוים בקריאה ראשונה, בקריאה שנייה ושלישית החוק נהפך לגמרי, היא מתנגדת עכשיו.

ארבל אסטרחן: מדוע שתגיש הסתייגויות?

ארבל אסטרחן: היא פשוט מתנגדת לחוק.

ארבל אסטרחן: מותר לה.

ארבל אסטרחן: או שאין לה עמדה, גם מותר לה.

דוד רותם: אין לה עמדה זה כבר בלוף.

רונית חייקין-יעקבי: זה או מתנגדת או אין לה עמדה.

דוד רותם: אין דבר כזה שלממשלה אין עמדה לגבי חוק.

תמר כנפו: אם היא מתנגדת לחוק היא ממילא לא תעביר אותו, היא תפיל אותו בוועדה.

דוד רותם: יכולים להגיד שהיא מתנגדת, אין לי בעיה שלפני ההצבעה לקריאה שנייה ושלישית, כשיושב-ראש הוועדה מציג את החוק, השר יבקש לדבר ויגיד שהממשלה מתנגדת.

דוד רותם: גם בקריאה השנייה הוא יכול להגיד שהוא מתנגד.

יריב לוין: אבל האי-אמון מתבקש לפני שמצביעים.

דוד רותם: לפני שעוברים להצביע בקריאה שנייה ושלישית.

תמר כנפו: לפני הקריאה השלישית.

תמר כנפו: כי הקריאה השנייה זה ההסתייגויות.

לימור ברמן: בתום השנייה לפני השלישית.

דוד רותם: אני מדבר עכשיו על זכות דיבור.

דוד רותם: יושב-ראש הוועדה מציג את החוק, יש הצבעה.

דוד רותם: לפני ההצבעה הזאת רשאי השר לעלות.

יריב לוין: זה לא ילך, ואסביר למה.

יריב לוין: אם התקבלה הסתייגות, אולי השתנתה עמדת הממשלה באותה שנייה.

יריב לוין: אתם מדברים על דברים שהם מנותקים ממה שקורה בפועל.

ארבל אסטרחן: הוא גם לא יעלה סתם, אם אין אי-אמון.

יריב לוין: כל הוויכוח כאן הוא רק בנקודה אחת, האם הממשלה יכולה להודיע שיש לה עמדה מסוימת אחרי שביקשו אי-אמון, או שהיא צריכה לעשות את זה עד הנקודה שמישהו עלה וביקש אי-אמון.

יריב לוין: זה כל הוויכוח.

דוד רותם: יריב, אתה מבין כמה זה לא רציני מה שאתה אומר?

דוד רותם: התקבלה הסתייגות, יושב שם שר תורן והוא פתאום יודע להחליט שעמדת הממשלה עכשיו היא נגד החוק?

יריב לוין: מה זה שייך לשר תורן?

יריב לוין: ואולי זה בחוק שכל המליאה נמצאת והוא חוק מהותי?

ארבל אסטרחן: והממשלה החליטה מראש.

יריב לוין: אולי אתה עשית בוועדה שלך מה שאתה רוצה, כמו שאתה נוהג לעשות, ואז שלחו אותי, שאני עושה תמיד מה שהקואליציה רוצה, להגיש הסתייגות אצלך בוועדה, והממשלה מחכה, ואם ההסתייגות עברה כנגד כל הסיכויים, ברגע הזה הממשלה תומכת?

דוד רותם: אין שום סיכוי שהסתייגות תתקבל מסיבה אחת פשוטה, ביום חמישי ב-09:00 בבוקר אתה לא נמצא בבניין.

יריב לוין: בוא ננסה.

יריב לוין: בואו לא נברח מהשאלה.

יריב לוין: השאלה היא פשוטה: האם זה יהיה בדקה לפני, או שזה יכול להיות בדקה אחרי?

דוד רותם: בדקה אחרי, פירושו של דבר שאין יותר אי-אמון.

יריב לוין: אין לי בעיה.

יריב לוין: אמרתי לכם מיומי הראשון פה, שאני תמיד רואה את עצמי באופוזיציה.

יריב לוין: אין לי בעיה עם זה.

ארבל אסטרחן: זו לא השאלה היחידה.

ארבל אסטרחן: השאלה היא כמה אחורה הולכים בשביל לדעת מה עמדת הממשלה.

סהר פינטו: השאלה הראשונה שדנו בה ולא גמרנו את הדיון בה היא איך יודעים מהי עמדת הממשלה.

דוד רותם: עמדת ממשלה זה דבר שנאמר על-ידי נציג הממשלה מעל דוכן הכנסת.

דוד רותם: לא מעניין אותי באיזה שלב.

דוד רותם: זו עמדת הממשלה.

דוד רותם: אם הוא רוצה לשנות, שיעלה לדוכן וישנה.

ארבל אסטרחן: זה לא אותו חוק.

ארבל אסטרחן: בטרומית היה משהו מסוים, בקריאה שנייה ושלישית זה משהו אחר לגמרי.

דוד רותם: שיעלה לדוכן ויגיד.

ארבל אסטרחן: למה?

דוד רותם: בוועדת שרים זה מחייב אותו?

ארבל אסטרחן: מה שהממשלה אומרת כששואלים אותה זו עמדת הממשלה.

ארבל אסטרחן: אבל לחייב אותם במה שהם אמרו בטרומית, כשבדרך כלל תומכים בתנאים מסוימים שמי יודע אם מתקיימים או לא, זו בעיה.

דוד רותם: היית פעם בישיבה של ועדת שרים לענייני חקיקה?

ארבל אסטרחן: כן.

דוד רותם: ואת יכולה להגיד לי מה עמדת הממשלה שם?

ארבל אסטרחן: לא.

יריב לוין: אני מציע שנפעל באופן הזה: נעביר את זה לממשלה, נשמע ממנה את התנגדותה המוחלטת ואז נראה מה אנחנו עושים.

ירדנה מלר-הורביץ: נתייעץ עם מזכיר הממשלה.

אתי בן-יוסף: הוא מוזמן לישיבה בשבוע הבא.

רונית חייקין-יעקבי: אבל לממשלה יש אינטרס אחר.

ירדנה מלר-הורביץ: שהם יגידו מה זו מבחינתם עמדת ממשלה.

ירדנה מלר-הורביץ: לפעמים גם יש הצעת חוק טרומית וגם יש סעיף בתקנון שאומר: בהיעדר עמדת ממשלה.

ירדנה מלר-הורביץ: זאת אומרת, אם לא תמכה או לא התנגדה.

ירדנה מלר-הורביץ: יכול חבר כנסת לעלות ולבקש להסיר.

ירדנה מלר-הורביץ: היא לא מחויבת.

דוד רותם: למה היא כן מחויבת?

יריב לוין: לשלטון החוק.

ירדנה מלר-הורביץ: כשהם שולחים אלינו שר לתת את התשובה, הם החליטו שהשר הזה הוא המייצג את הממשלה.

ירדנה מלר-הורביץ: יכול להיות שהם יצטרכו להגיד שזו העמדה שלהם.

ירדנה מלר-הורביץ: נכון להתייעץ אתם לפחות.

יריב לוין: בוודאי שצריך לשמוע את עמדתם.

יריב לוין: בזה אין בכלל שאלה.

יריב לוין: הם הרי ירצו להגיד שאת עמדת הממשלה הם יכולים לשנות באמצע ההצבעה.

דוד רותם: תארו לכם שנמצאים באולם שני שרים ללא תיק.

דוד רותם: מהי עמדת הממשלה?

דוד רותם: אחד אומר בעד ואחד אומר נגד.

ירדנה מלר-הורביץ: היו שני שרים עם תיקים והיה ויכוח, ואז הזעיקו את מזכיר הממשלה שהביא את עמדת הממשלה.

ירדנה מלר-הורביץ: ישראל מימון הגיע עם הפלאפון ואמר מהי עמדת הממשלה.

דוד רותם: במקרים כאלה נזעיק את מזכיר הממשלה?

דוד רותם: אני מציע שנקבע שסדר היום מתנהל לפי מה שהממשלה אומרת.

ירדנה מלר-הורביץ: אבל מזכירות הממשלה מעבירה לנו את העמדות שלה ואת הנציגים שמשיבים בשמה.

יריב לוין: מה שקובע, בעיני לפחות, זה השר שהוא מופיע באותו סעיף כזה שמשיב מטעם הממשלה.

ירדנה מלר-הורביץ: נציג הממשלה יושב בנשיאות, וכאשר מאשרים נושאים הם מחליטים איזה שר יענה על זה בהתאם לסמכויות של השרים.

יריב לוין: אני חושב שזה בסדר.

ארבל אסטרחן: אז אנחנו אומרים שעמדת הממשלה לעניין הזה תהיה העמדה שהיא הביעה לגבי הצעת החוק באותו דיון או בשלבי חקיקה מוקדמים יותר?

יריב לוין: עמדת הממשלה תהיה העמדה האחרונה שהממשלה הביעה במהלך הדיונים בחוק הזה, על כל שלביו, והיא תהיה רשאית להביע עמדה בכל שלב של הדיון טרם שהסתיים הדיון בסעיף וטרם שהתבקש לראות בהצבעה בעניינו הצבעת אי-אמון.

ארבל אסטרחן: ברגע שמישהו מבקש אי-אמון אי-אפשר אפילו לשאול אותם?

רונית חייקין-יעקבי: לא, כי אז הוא יכול לשנות את העמדה.

ארבל אסטרחן: זאת אומרת, בשלב הזה היושב-ראש יצטרך להגיד: בטרומית הממשלה התנגדה, ולכן יש עמדת ממשלה ואי-אפשר לראות בזה אי-אמון.

ארבל אסטרחן: ואיך היושב-ראש ידע שבטרומית הממשלה התנגדה?

יריב לוין: הוא יצטרך לבדוק.

ירדנה מלר-הורביץ: זה מאוד קשה.

ירדנה מלר-הורביץ: בתיאורטי זה נהדר, בפרקטי זה קשה מאוד.

ירדנה מלר-הורביץ: ימתינו עד שיבדקו, ואז יגידו שמתמהמהים יותר מדי זמן כדי שיביאו חברי כנסת למליאה, וגורמים מניפולציה על הרכב הנוכחות.

ירדנה מלר-הורביץ: זה לא פשוט.

יריב לוין: השאלה היא אחרת, וזה חורג מהדיון הזה.

יריב לוין: האם זה לא נכון שבמסגרת סדר היום יהיה כתוב:

יריב לוין: עמדת הממשלה כפי שנמסרה בכנסת היתה כזאת, ואז זה גם יעמוד להם מול העיניים.

יריב לוין: אם הוא יראה שהם התנגדו, יודיע מייד שהם משנים.

רונית חייקין-יעקבי: אם זה השתנה לקראת הראשונה, איך מזכירות הכנסת תדע?

יריב לוין: הם מקבלים את כל המהלך לאורך הדיון.

יריב לוין: היא תנהל מעקב אחרי זה.

רונית חייקין-יעקבי: נניח שבטרומית הם תמכו.

יריב לוין: הם לא יכתבו בטרומית, הם יכתבו שעמדת הממשלה האחרונה שהובעה היא כזאת.

רונית חייקין-יעקבי: האחרונה שהובעה מבחינתם היא בטרומית.

יריב לוין: אם לא היתה עמדה בראשונה, זה נשאר.

ארבל אסטרחן: עכשיו הדיון הוא בראשונה.

ירדנה מלר-הורביץ: אם יש מחלוקת, כמו שהיה לאחרונה, בין שר התקשורת לשר האוצר, איך נדע?

יריב לוין: זו צריכה להיות עמדה שנאמרה על הדוכן.

יריב לוין: זה הכלל.

ירדנה מלר-הורביץ: ועדת כלכלה ביקשה מהר להביא.

יריב לוין: אתם כותבים שהעמדה האחרונה של הממשלה היא כזאת.

יריב לוין: אם בפתח הדיון בסעיף יגיד השר שהוא מבקש לעדכן שהממשלה מתנגדת, אז זה בוודאי מה שיקרה.

ארבל אסטרחן: זה מבהיר לנו שעמדה זה רק מה שנמסר במליאה, ולא בכתב או בוועדה.

יריב לוין: אני לא רואה בעיה.

יריב לוין: הם בוודאי יתנגדו לזה, אבל מבחינת מנגנון העבודה אני חושב שזה יותר נכון.

יריב לוין: זה גם נכון שיעמוד לך בסדר היום ותדע מה אמרה הממשלה קודם, ותהיה לממשלה הזדמנות לקום ולהבהיר את עמדתה.

יריב לוין: אני לא רואה בזה בעיה.

ארבל אסטרחן: אני לא יודעת אם צריך לכתוב את זה בתקנון שזה יצוין בסדר היום.

יריב לוין: אני לא נכנס לשאלה אם צריך לכתוב את זה בתקנון.

יריב לוין: אני מדבר מהבחינה הטכנית הפרקטית.

לימור ברמן: אני רוצה להציע לכתוב בתקנון שהממשלה אחראית להודיע למזכירת הכנסת מה עמדתה, לפני כל הצבעה.

לימור ברמן: לא הודיעו אחרת, מבחינתך זה בעד כי הם לא הודיעו אחרת.

ירדנה מלר-הורביץ: זה כובל אותנו, כי לא אחת קורה שמבקשים תוספת לסדר-היום.

ירדנה מלר-הורביץ: אז מהר רוצים להביא.

ירדנה מלר-הורביץ: אז אנחנו רוצים לשלב את זה, כבר יש הסכמה פה בכנסת שזה עולה, ואז אני צריכה להתחיל לחייג לממשלה ולדעת מה העמדה שלה, כי מביאים את החוק הזה, כי הוא הגיע מהוועדה.

רונית חייקין-יעקבי: לממשלה יש אינטרס, היא צריכה לבוא ולהגיד מה עמדתה.

לימור ברמן: אבל זה האינטרס שלה.

לימור ברמן: יש לה תמיד שר במליאה, אותו שר יכול להודיע שהם משנים את העמדה.

יריב לוין: אני לא רואה בזה בעיה שהממשלה תיאלץ.

יריב לוין: אז יעשו מנגנון, שתשב שם פרח ותיתן במקום את התשובות.

ירדנה מלר-הורביץ: זה יעכב גם את ההליכים פה.

ירדנה מלר-הורביץ: מצד אחד יבקשו פטור מחובת הנחה כאן, ומצד שני אנחנו נצטרך לחכות לעמדה של הממשלה.

יריב לוין: אבל בכל מקרה אנחנו לא מעבירים פטור מחובת הנחה מבלי שזה הולך לוועדת שרים לחקיקה.

ירדנה מלר-הורביץ: פרקטית זה קשה, אבל מה שתחליטו.

ירדנה מלר-הורביץ: נמצא את הדרך.

יריב לוין: אם תהיה בקשה לפטור מחובת הנחה, אז הממשלה תצטרך לתת תשובה.

ירדנה מלר-הורביץ: הרי נציגי הממשלה יושבים בוועדות המחוקקות, באים רפרנטים.

ירדנה מלר-הורביץ: זו גם עמדת ממשלה.

יריב לוין: אבל יש חילוקי דעות בין שרים.

ירדנה מלר-הורביץ: לא מזמן בוועדת כלכלה משכו את החוק בגלל דבר כזה.

יריב לוין: בסוף הממשלה תידרש להגיד מה היא חושבת או לא חושבת, שהיא משאירה את זה פתוח.

לימור ברמן: אולי עדיף להשאיר את המצב כמו שהיה.

ארבל אסטרחן: אני חושבת שכדאי להבהיר מה זו עמדת ממשלה.

ארבל אסטרחן: התעוררו כאן שאלות.

יריב לוין: אנחנו רוצים לבדוק את זה גם אתם.

יריב לוין: אבל נראה לי שזה הכיוון המתגבש.

ארבל אסטרחן: על סעיף (ב) דיברנו בישיבה הקודמת, שתובע שסיעה שהיא קטנה מעשרה יכולה להגיש לא יותר משלוש הצעות להביע אי-אמון, וזה בכל אחת מהדרכים.

תמר כנפו: בנושא של המכסה הזאת נתקלתי בזה בכנסת הקודמת בצורה חריפה מאוד.

תמר כנפו: כביכול נותנים פה שוויון בין סיעה של תשעה חברים לבין סיעה של שלושה חברים.

תמר כנפו: בכנסת הקודמת היינו תשעה חברים, והיחידה שיכולתי להצטרף אליה היתה יהדות התורה.

תמר כנפו: אם הנושאים המדיניים לא הסתדרו לי אתם, הם לא רצו לחתום לי.

תמר כנפו: אז הייתי חייבת להשתמש במכסה שלי, וזו מכסה למושב.

תמר כנפו: זה כלום.

תמר כנפו: יש בזה בעיה.

תמר כנפו: ארבל בכנסת הקודמת התחילה לתקן את הדבר הזה, אבל בגלל שהכנסת יצאה לבחירות לא המשכנו את התיקון הזה.

תמר כנפו: אבל כמו שיש בהצעות חוק פרטיות, שיש מכסה לפי גודל סיעות, אני חושבת שגם בנושא הזה צריכה להיות מכסה לפי גודל סיעה.

יריב לוין: אתם מציעים להקטין את זה לשניים ולהגדיל לאחרים?

רונית חייקין-יעקבי: אין הרעת תנאים.

יריב לוין: אז מה רוצים לעשות, שעכשיו לסיעה של תשע יהיו חמש?

סהר פינטו: כמספר חברי הסיעה, משלוש עד עשר.

ארבל אסטרחן: זה משהו היסטורי.

תמר כנפו: תיקנו הרבה דברים, גם בנושא של עשרה חברי כנסת, ואת המכסה הם לא שינו.

ירדנה מלר-הורביץ: זה היסטורי מתקופת כהנא, שהגיש כל שבוע כסיעת יחיד והעסיק את הכנסת.

תמר כנפו: זה כשהאי-אמון היה פעם בשנה.

יריב לוין: על כל מספר שנקבע פה יהיה אותו דיון.

יריב לוין: אם נקבע שבעה, אז ישאלו למה שבעה.

יריב לוין: ואם נקבע ארבע הצעות למי שיש לו חמישה חברי כנסת, יגידו למה לא שש הצעות למי שיש לו שמונה חברי כנסת.

יריב לוין: אין לזה סוף.

יריב לוין: זה נכון מה שאת אומרת, מצד שני מה הפתרון?

תמר כנפו: אני מציעה דירוג כמו המכסות בהצעות חוק לסיעות.

תמר כנפו: יש מדד מסוים, שיהיה מדד.

יריב לוין: אבל אתם לא מציעים את המדד הזה, כי בכנסת הנוכחית כל הסיעות של השלושה, אם נעשה מדד, הן תיפגענה.

יריב לוין: אני לא רוצה לעשות את זה.

תמר כנפו: שהשלוש יישאר מינימום.

רונית חייקין-יעקבי: אני מציעה שתעשה עוד שלב, שלוש וחמש, ולאחר מכן סיעות מעל עשרה חברי כנסת.

רונית חייקין-יעקבי: תעשה עוד שלב אחרי שלוש הצעות במושב.

יריב לוין: שמי שיש לו שבעה יוכל ארבע הצעות?

רונית חייקין-יעקבי: שיהיה שלב ביניים בין שלושה חברי כנסת לעשרה חברי כנסת.

יריב לוין: רוצים לקבוע שמי שיש לו שבעה חברי כנסת יוכל להגיש ארבע הצעות?

יריב לוין: זה שולי לגמרי.

רונית חייקין-יעקבי: להם זה משמעותי.

יריב לוין: זה לא משמעותי להם.

רונית חייקין-יעקבי: אורי אריאל, למשל, השתמש בכל השנה באחת, כי אין לו עם מי להתחבר.

יריב לוין: בעיני זה לא מהותי.

יריב לוין: אם רוצים לכתוב שסיעה של שבעה יכולה ארבע הצעות, אני מוכן.

תמר כנפו: אנחנו לא מתקנים לעכשיו, אנחנו מתקנים תקנון.

יריב לוין: שולי לגמרי, אבל בסדר.

ארבל אסטרחן: נכתוב עד שישה חברים שלוש הצעות, ושבעה-תשעה חברי כנסת, ארבע הצעות.

ארבל אסטרחן: סעיף (ג), שעוד לא דיברנו עליו, אומר שההצעה להביע אי-אמון בממשלה יש לה שתי דרכים, או בדרך של הצעת סעיף לסדר היום, מה שאנחנו מכירים בימי שני, או כהצעה בסיום הדיון בכל סעיף העומד על סדר-היום.

ארבל אסטרחן: דיברנו מה זה סעיף העומד על סדר-היום.

ארבל אסטרחן: להצעה תצורף הסכמה בכתב של חבר הכנסת שהכנסת תחליט לבקש מנשיא המדינה להטיל עליו את הרכבת הממשלה.

ארבל אסטרחן: זה מופיע גם בחוק היסוד, אבל חשבנו שנכון להדגיש את זה גם פה, שברור שאי-אפשר לקבל הצעת אי-אמון בלי הסכמה בכתב של המועמד.

ארבל אסטרחן: סעיף (ד) אומר גם היום מה שמופיע כאן, שבהצעה להביע אי-אמון בממשלה בדרך של הצעת סעיף לסדר-היום יש לציין את עילת ההצעה.

ארבל אסטרחן: פה אני רוצה להעיר שני דברים.

ארבל אסטרחן: האחד, אין היום שום מגבלה על מהי עילת ההצעה, ובשבועות האחרונים היו כל מיני מקרים שזה היה סיפור שלם.

ארבל אסטרחן: האם רוצים לקבוע מגבלה על התוכן, על הנושא, או להשאיר את זה פתוח?

ארבל אסטרחן: הערה שנייה, האם צריך להבהיר פה שלא ניתן לשנות את העילה לאחר שזה הוגש, או שמא כן רוצים לאפשר?

יריב לוין: מה עושים היום?

ארבל אסטרחן: עשיתי בירור והבנתי שבדרך כלל לא מאפשרים, כי זה ביום רביעי עד יום שני, אבל במקרים שזה הוגש בסוף כנס והדיון נעשה בתחילת הכנס שלאחריו, אז לאור פרק הזמן כן אפשרו לשנות את העילה.

ירדנה מלר-הורביץ: לעתים רחוקות, אבל זה קרה.

רונית חייקין-יעקבי: אבל נתנו גם יכולת של 36 שעות.

ארבל אסטרחן: זה בדיון בפגרה.

ארבל אסטרחן: השאלה היא אם רוצים לעשות פה משהו דומה.

ירדנה מלר-הורביץ: זה מתייחס עם 25 חתימות.

ירדנה מלר-הורביץ: הרי יש זימון, ואחר כך עד שזה מגיע לקראת וממש דה-פקטו אז 25 חתימות.

רונית חייקין-יעקבי: מכנס לכנס.

יריב לוין: השאלה היא מה אנחנו עושים בשוטף.

יריב לוין: המקרה של מכנס לכנס הוא ברור.

תמר כנפו: בשוטף זה פחות חריף, כי מכנס לכנס אתה מגיש ואתה לא יודע מה יהיה.

ירדנה מלר-הורביץ: בשוטף כשמוגשת הצעת אי-אמון, אז מעבירים אותה לממשלה, כי הם גם צריכים לקבוע מי השרים שמשיבים.

ירדנה מלר-הורביץ: אז כבר גם אוספים חומר.

ירדנה מלר-הורביץ: זה מנגנון שמופעל.

ירדנה מלר-הורביץ: היושב-ראש והסגנים אומרים שכאשר אתה משנה את הנושא זה צריך להיות משהו שבאמת קרה, שלא לאפשר את זה, כי אחרת הממשלה גם לא מוכנה.

ירדנה מלר-הורביץ: אתה נותן לה את האפשרות להתכונן.

יריב לוין: אני מציע שנבהיר ששינוי יכול להיעשות במקרה של בין כנס לכנס עד יום רביעי שלפני פתיחת הכנס, כדי להשוות את פרק הזמן פה.

לימור ברמן: אני יודעת שאם קרה משהו מאוד קריטי, אפשר לבקש מיושב-ראש הכנסת.

ירדנה מלר-הורביץ: נכון, אבל רוצים לעגן את זה פה בתקנון.

יריב לוין: את הנושא של אפשרות השינוי אולי גם כדאי לכתוב פה מבחינת הסמכות של יושב-ראש הכנסת לעשות את זה במקרים חריגים.

ארבל אסטרחן: אז אולי נעשה שהכלל הוא שלא ישונה, אלא אם כן אישר יושב-ראש הכנסת ואז לא נתייחס לסוף כנס.

יריב לוין: אישר יושב-ראש הכנסת במקרים יוצאי דופן.

לימור ברמן: בדרך כלל היה אפשר לשנות עד יום ראשון לפני יום שני שמתחיל הכנס החדש.

ירדנה מלר-הורביץ: אבל ביום ראשון, זה לא מאפשר לממשלה להתכונן ולהכין את זה.

ירדנה מלר-הורביץ: היא ידעה על נושא מסוים, הפעילה את כל המנגנון.

יריב לוין: יש סדר עבודה של דברים שהממשלה יודעת ביום רביעי אם להתכונן ולהופיע ביום שני.

יריב לוין: זה נכון גם כשהדבר הזה קורה בתחילת הכנס, מה ההבדל?

יריב לוין: אז נכון לא לכבול למה שהיה ביום רביעי בסוף הכנס הקודם, אבל מצד שני אם פתאום בתחילת הכנס אתה מאלץ אותם להתארגן מיום ראשון ליום שני, אין בזה היגיון.

סהר פינטו: אל תחמירו את המצב ביחס לקיים.

לימור ברמן: בגלל זה הכלי הזה אמור להיות מאוד נדיר, גם בתום כנס, כי עובדתית לא השתמשנו.

לימור ברמן: דווקא אז כשביקשנו לשנות לא היה עניין של בין כנסים, אלא בין יום רביעי ליום שני.

לימור ברמן: ברגע שאתה רושם יום רביעי, זאת אומרת שאותו כלי שיש לי, אני לא יכולה אפילו ביום חמישי להתקשר לירדנה ולהגיד לי שיושבת-ראש הסיעה שלי מבקשת לשנות בגלל משהו מאוד מהותי שקרה?

יריב לוין: אפשר.

יריב לוין: אני מציע שנעגן את זה.

סהר פינטו: תסמיך את היושב-ראש.

יריב לוין: היושב-ראש לא מוגבל.

יריב לוין: מבחינתי היושב-ראש יכול להחליט שעה לפני הישיבה, אם יש סיבה מוצדקת.

יריב לוין: הדבר היחיד הוא שהכלל הוא שבלי קשר ליושב-ראש אפשר לבצע גם שינוי ממה שהודעת ביום רביעי בסוף הכנס הקודם לתחילת הכנס.

יריב לוין: זה צריך להיות כתוב.

ארבל אסטרחן: זאת אומרת, ככלל לא ישונה, אבל יכולים להיות שני מקרים.

ארבל אסטרחן: האחד, אם הודיעו בסוף הכנס ושינו עד יום רביעי שלפני תחילת הכנס החדש, או במקרים יוצאי דופן יושב-ראש הכנסת יאשר.

יריב לוין: זה הגיוני וסביר.

ארבל אסטרחן: אם זה לא יוביל למצב שמה שיגישו בסוף הכנס - - -

יריב לוין: זה לא מפריע, כי זה גם לא הגיוני שנדון באי-אמון שהוגש לפני חודשיים.

יריב לוין: המטרה היא שהדיונים יהיו רלוונטיים.

ארבל אסטרחן: אפשר לשנות: מה שבסוף כנס הוגש עד יום ד' שלפני היום שבו הדיון.

ארבל אסטרחן: או יושב-ראש הכנסת תמיד במקרים מיוחדים.

ארבל אסטרחן: האם רוצים לעשות מגבלה או סייג לגבי עילת הצעת האי-אמון, או שמשאירים את זה פתוח?

ארבל אסטרחן: בעיקר לאור העובדה שראינו סיפורים שלמים.

תמר כנפו: להגביל נושא?

ארבל אסטרחן: כן.

ארבל אסטרחן: שזה לא יכלול כל מיני סוגי ביטויים מעליבים.

יריב לוין: אני מציע להשאיר את זה בינתיים כך.

יריב לוין: אנחנו נצטרך לדון באיזשהו שלב באופן נפרד בסוגיה הזאת, שעלתה באחת ההסתייגויות.

יריב לוין: היתה פה הסתייגות של אחת הסיעות הערביות באיזשהו חוק, שלמעשה קבעה שתהיה זכות שיבה מלאה לכל הפליטים באופן מיידי באותו רגע.

יריב לוין: השאלה היא אם אפשר בכלל לדון או להעלות הסתייגות מהסוג הזה, שהיא חותרת תחת קיומה של המדינה כיהודית ודמוקרטית.

יריב לוין: יכול להיות שבזה צריך לקיים דיון נפרד, כי הוא נכון לגבי הכול, הוא לא נכון רק לגבי נושא באי-אמון.

יריב לוין: אני מציע להשאיר את זה כך כרגע.

יריב לוין: מי שירצה לכתוב שני עמודים, שיכתוב.

יריב לוין: הפרוטוקול סובל הכול.

ארבל אסטרחן: סעיף (ה) מדבר עכשיו על מועדי הדיון.

ארבל אסטרחן: (ה)(1) הצעה להביע אי אמון בממשלה שהוגשה בדרך של הצעת סעיף לסדר היום, עד לנעילת ישיבת הכנסת ביום האחרון בשבוע של ישיבות הכנסת, תידון בישיבת הכנסת הרגילה הראשונה בשבוע שלאחר השבוע שבו הוגשה ההצעה, ותדחה דיון בכל סעיף אחר, בכפוף לאמור בסעיף 20(ג); הצעה שהוגשה לאחר המועד האמור, יראו אותה כאילו הוגשה בשבוע שלאחר מכן.

יריב לוין: זה בסדר, זה המצב הקיים.

ארבל אסטרחן: האם עד סגירת הישיבה של יום רביעי זה בסדר?

יריב לוין: כן.

ארבל אסטרחן: אנחנו משתמשים פה במונח "תידון בישיבת הכנסת הרגילה הראשונה".

ארבל אסטרחן: לא הגדרנו בשום שלב מה זו ישיבה רגילה, האם צריך להגיד פה במפורש שהפגרה לא תחול.

ארבל אסטרחן: זה התעורר לאחרונה כשהיה פה ביקור של נשיא מדינה ורצו שהוא יפתח את הדיון ביום שני, ואז אמרו שזה חייב להיפתח באי-אמון כי זו ישיבה רגילה.

ארבל אסטרחן: האם רוצים להבהיר, או שתמיד זה פותח?

יריב לוין: זה יפתח.

יריב לוין: אני לא מציע לשחק עם זה.

ארבל אסטרחן: (2) הצעה להביע אי אמון בממשלה שהוגשה בסיום הדיון בסעיף העומד על סדר היום, תובא להצבעה בישיבת הכנסת כאמור בפסקה (1), ואולם אם ביקשה זאת הממשלה מיד - תתקיים ההצבעה בו ביום, בסיום הדיון באותו סעיף.

יריב לוין: בסדר.

ארבל אסטרחן: גם פה יכולה להישאל השאלה מי מייצג את הממשלה.

ארבל אסטרחן: פה דווקא הרבה פעמים נשאלנו, ומבחינתנו כל שר שנמצא באולם ואומר שהוא מייצג את הממשלה.

ארבל אסטרחן: מה שכן אפשר לעשות, זה לעשות פה איזשהו מדרג.

ארבל אסטרחן: הצענו את זה בסעיף י' בהמשך: לעניין זה תיוצג הממשלה על-ידי אחד מאלה בסדר זה – ואז להגיד ראש הממשלה, השר המקשר, שר אחר שנוכחים באולם המליאה.

ארבל אסטרחן: להבהיר שזה לא שמתקשרים למישהו.

יריב לוין: אבל אני חושב שאחרי ראש הממשלה צריך לבוא השר שרשום כזה שמשיב באותו סעיף.

ארבל אסטרחן: זה לא משהו פורמאלי.

ארבל אסטרחן: אפשר.

ארבל אסטרחן: לפני השר המקשר?

יריב לוין: כך נראה לי.

יריב לוין: זה לא קריטי, זה עניין יותר שלהם, אבל זה נראה לי יותר נכון.

ארבל אסטרחן: השר המשיב מטעם הממשלה באותו נושא.

ארבל אסטרחן: בסדר.

ארבל אסטרחן: נראה אם צריך להגיד את זה כאן או בסעיף י'.

יריב לוין: אם זה אותו דבר, צריך להוסיף סעיף אחד כולל, שיגיד שלעניין סעיף זה יראו לנציג הממשלה.

ארבל אסטרחן: זה מה שיש בסעיף י', לעניין סעיף זה תיוצג הממשלה.

ארבל אסטרחן: אני מזכירה את זה כבר כאן, אבל יכול להיות שנגיד את זה בסעיף י'.

ארבל אסטרחן: (ו) דחיית הצבעה בשל הצעה להביע אי אמון בממשלה בסעיף העומד על סדר היום, תיעשה פעם אחת בלבד לעניין אותו סעיף.

ארבל אסטרחן: הסעיף הזה קיים היום.

ארבל אסטרחן: הסעיף הבא מדבר מה קורה כשיש נושא על סדר-היום ומבקשים לראות בהצבעה הצבעת אי-אמון: (ז) בהצעה להביע אי אמון בממשלה בסיום דיון בסעיף העומד על סדר היום, תתקיים הצבעה אחת בלבד, והיא תהיה הן על הסעיף העומד על סדר היום והן לעניין הבעת האי אמון; ואולם, הוצעו מספר הצעות להביע אי אמון בממשלה כאמור, והוצע בהן כי הרכבת הממשלה תוטל על חברי כנסת שונים, תתקיים ההצבעה רק על הצעתה של הסיעה הגדולה מבין הסיעות המציעות; הגישו מספר סיעות הצעה אחת, יראו אותן כסיעה אחת לעניין זה.

ארבל אסטרחן: כלומר, יש הצעת חוק, למשל הצעת חוק ממשלתית על סדר-היום, וכמה סיעות ביקשו לראות בזה אי-אמון והציעו מועמדים שונים להרכיב את הממשלה, הרי במצב הזה יש רק הצבעה אחת, ההצבעה היא רק על הצעת החוק.

ארבל אסטרחן: אם זה מתקבל, על מי יטילו את התפקיד להרכיב ממשלה?

ארבל אסטרחן: מה שמוצע כאן זה שיראו את ההצעה של הסיעה הגדולה כזו שהתקבלה, ומי שהיא הציעה, עליו יוטל התפקיד.

ארבל אסטרחן: זה כתוב גם היום, הצעתה של הסיעה הגדולה ביותר.

ארבל אסטרחן: ואם כמה סיעות הגישו ביחד, יראו אותן כסיעה אחת.

דן מרזוק: לפעמים ההיתכנות להרכיב ממשלה היא לאו דווקא של הסיעה הגדולה ביותר, כמו המצב הנוכחי.

תמר כנפו: כמו שהיה בכנסת הקודמת.

תמר כנפו: הליכוד היו 12, ובהתחברות של כמה סיעות יכלו להיות יותר מהליכוד.

תמר כנפו: התחברנו האיחוד הלאומי ויהדות התורה והיינו 15.

דן מרזוק: לכן ההיתכנות היא לאו דווקא של הסיעה הגדולה.

דן מרזוק: יכולה להיות סיעה שהיא קטנה אפילו בחבר כנסת אחד, וההיתכנות שלה להרכיב ממשלה היא בפועל גבוהה יותר.

ארבל אסטרחן: כי לנציג שלהם יש רוב יותר גדול בכנסת, אז יש לו יותר סיכוי להרכיב ממשלה.

סהר פינטו: זה שינוי לגבי הקיים היום.

ארבל אסטרחן: זה קיים היום.

ארבל אסטרחן: היום כתוב: תתקיים ההצבעה על הצעה של הסיעה הגדולה ביותר.

סהר פינטו: אבל לא כתוב שכמה סיעות קטנות ביחד יכולות לגבור על סיעה גדולה.

ארבל אסטרחן: נכון.

יריב לוין: אני חושב שזה הסדר נכון.

יריב לוין: אם הסיעות הקטנות הפכו לרוב, אז מה הבעיה?

ארבל אסטרחן: (ח)(1) היתה ההצעה להביע אי אמון בממשלה בסיום הדיון בסעיף העומד על סדר היום בעניין שבו לא נדרש רוב של חברי הכנסת, והממשלה הודיעה כי היא מתנגדת לו, וזכתה ההצעה לרוב של המשתתפים בהצבעה אך לא לרוב של חברי הכנסת, תתקבל ההצעה לעניין אותו סעיף ותידחה הצעת האי אמון.

ארבל אסטרחן: (2) היתה ההצעה להביע אי אמון בממשלה בסיום הדיון כאמור בפסקה (1), וזכתה לרוב של חברי הכנסת, יתקבלו הן ההצעה שעמדה לדיון והן הצעת האי אמון.

ארבל אסטרחן: (3) היתה ההצעה להביע אי אמון בממשלה בסיום הדיון בסעיף העומד על סדר היום בנושא שהביאה הממשלה או שהממשלה הודיעה כי היא תומכת בו, יחולו הוראות פסקאות (1) ו-(2), בשינויים המחויבים.

ארבל אסטרחן: זה אומר מה קורה כשיש בעצם הצבעה אחת, גם על הצעת החוק וגם על האי-אמון, מה קורה כשזה מתקבל וזה מתקבל.

ארבל אסטרחן: סעיף קטן (ט) הוא ניסוח קצת חדש, והוא מדבר על סדר הדיון בהצעה להביע אי-אמון שהוגשה בדרך של הצעת סעיף לסדר-היום.

ארבל אסטרחן: (ט) סדר הדיון בהצעה להביע אי אמון בממשלה שהוגשה בדרך של הצעת סעיף לסדר היום יהיה כלהלן: (1) הסיעה שהגישה את ההצעה תנמק אותה במסגרת זמן שלא תעלה על עשר דקות; (2) הגישו מספר סיעות הצעה להביע אי אמון בממשלה, ינמקו את הצעותיהן לפי סדר גודלן החל בסיעה הגדולה, ולא לפי סדר הגשת ההצעות, כל אחת במסגרת זמן שלא תעלה על עשר דקות; הגישו מספר סיעות הצעה אחת, יראו אותן כסיעה אחת לעניין זה; (3) הממשלה תציג את תשובתה להצעה, ואם הוגשו מספר הצעות, תציג את תשובתה לאחר כל אחת מהן, אלא אם כן עסקו בנושא אחד; זה חדש, אבל אני מבינה שזה גם מייצג את מה שקורה, שהממשלה משיבה לכל אחד בנפרד, אלא אם זה אותו נושא.

ארבל אסטרחן: (4) אחרי תשובת הממשלה יתקיים דיון סיעתי בהצעה, ואם הוגשו מספר הצעות יתקיים דיון סיעתי משולב; סיעה שחבר מטעמה נימק את ההצעה לא תשתתף בדיון הסיעתי, אלא אם כן הדיון הסיעתי משולב עם הצעה נוספת להבעת אי אמון בממשלה או עם נושא אחר; (5) לאחר הדיון תצביע הכנסת על ההצעה; הגישו מספר סיעות הצעה להביע אי אמון בממשלה, תתקיים ההצבעה לפי סדר גודלן של הסיעות החל בסיעה הגדולה, ואולם התקבלה הצעה ברוב של חברי הכנסת, לא תצביע הכנסת על יתר ההצעות.

רונית חייקין-יעקבי: זה קורה היום.

ארבל אסטרחן: פה חשבנו להגיד את מה שאמרנו קודם: לעניין סעיף זה תיוצג הממשלה על-ידי אחד מאלה, בסדר זה: ראש הממשלה, השר המשיב מטעם הממשלה באותו נושא – שזה יכול להיות גם על אי-אמון שהוא כנושא על סדר-היום – השר המקשר, שר אחר, ובלבד שהם נוכחים באולם המליאה.

יריב לוין: בסדר.

ארבל אסטרחן: זה סעיף חדש.

ארבל אסטרחן: עד כאן סעיף האי-אמון.

ארבל אסטרחן: יש לנו סעיף שקיים היום בתקנון, שעניינו הבעת אמון.

ארבל אסטרחן: היום קובע הסעיף הזה גם את מה שמופיע כאן, שראש הממשלה יכול להודיע ליושב-ראש הישיבה שהוא יראה בהצבעת הכנסת בסעיף העומד על סדר-היום עניין של הבעת אמון בו.

ארבל אסטרחן: אם הוא הודיע את זה, יחולו אותן הוראות שדיברנו עליהן מבחינת ההצבעה.

ארבל אסטרחן: זאת אומרת, אם זה מתקבל, לא מתקבל וכו'.

סהר פינטו: ואם זה מתקבל, מי מרכיב את הממשלה?

סהר פינטו: ראש הממשלה גם מציע מועמד מהאופוזיציה לעניין הזה?

ארבל אסטרחן: רשמנו כאן האם בכלל יש משמעות לסעיף הזה בתקנון.

ארבל אסטרחן: הנושא הזה עלה כבר בעבר.

ארבל אסטרחן: בזמנו טען יושב-ראש הקואליציה, שהוא יודע שאין לזה שום משמעות, אבל זה עוזר לו לגייס אנשים להצבעות, שהוא אומר להם שזו הצבעת אמון.

ארבל אסטרחן: אבל מה קורה אם יש איזשהו עניין, חוק פרטי, חוק ממשלתי, וראש הממשלה אומר שהוא מבקש לראות בזה הצבעת אמון ומצביעים 70 נגד עמדת הממשלה?

רונית חייקין-יעקבי: הם חייבים 61.

ארבל אסטרחן: איפה זה כתוב?

ארבל אסטרחן: מה המשמעות של הבעת אמון?

ארבל אסטרחן: אין לזה הסדר חוקתי.

ירדנה מלר-הורביץ: אני חושבת שכאשר היתה בחירה ישירה של ראש ממשלה היתה לזה משמעות, כי האמון היה בראש ממשלה.

סהר פינטו: זה לא היה אי-אמון קונסטרוקטיבי.

סהר פינטו: כשהיה סתם אי-אמון, זה כן תפס.

תמר כנפו: סיעה קואליציונית לא רוצה להצביע בעד החוק.

תמר כנפו: ברגע שראש הממשלה הופך את זה לאמון, הוא מחייב אותה.

תמר כנפו: לכן יש לזה משמעות.

ארבל אסטרחן: אבל אם סתם זה חוק שהממשלה הגישה, חוק שהיא תומכת בו ומצביעים נגד, מה ההבדל?

לימור ברמן: במקרה הזה, מאחר שרשום שהצבעה של שרים בממשלה באי-אמון - - -

מזכירת ה: זה לא אי-אמון, זה אמון.

מזכירת ה: כשהיה חוק הבחירה הישירה, היה אמון בראש הממשלה.

מזכירת ה: היום זו רשימה, זה אי-אמון בממשלה.

סהר פינטו: הבעיה היא בחוק.

סהר פינטו: כי אם מתקבל אי-אמון, אתה צריך גם להציע מועמד להרכבת ממשלה.

סהר פינטו: השאלה מה קורה במקרה שלא מביעים אמון בראש הממשלה.

סהר פינטו: מה המשמעות של הדבר הזה?

סהר פינטו: הרי לפי הסעיף הזה, הביעו אי-אמון וראש הממשלה הולך הביתה.

מזכירת ה: הוא לא קיבל אמון.

מזכירת ה: נכון.

סהר פינטו: במקרה הזה, לאור זה ששינו את החוק והתקנון לא שונה בהתאם, זה אחרת.

יריב לוין: אני מציע לחבר את הסעיף הזה לסעיף של הודעות ראש הממשלה.

יריב לוין: הרי כשאתה מצביע על הודעת ראש הממשלה, הוא לא נופל אם הודעתו לא אושרה.

יריב לוין: מצד שני, יש כאן איזשהו אקט מסוים שברמה הדקלרטיבית מייצר לזה משמעות אחרת.

סהר פינטו: שראש הממשלה בא ואומר: את זה אני רוצה.

יריב לוין: לכן, אני חושב שזה צריך להישאר בדיוק במסגרת הזאת, במסגרת הדקלרטיבית.

יריב לוין: זה צריך מכאן וללכת למקום של הודעת ראש הממשלה, בדיון עם 40 חתימות וכן הלאה.

ארבל אסטרחן: 40 חתימות זה דווקא הסעיף הבא.

יריב לוין: בסופו של דבר ב-40 חתימות אתה מאשר את הודעת ראש הממשלה בסוף.

ירדנה מלר-הורביץ: ההצבעה היא על ההודעה.

יריב לוין: לכן אני אומר שזה לא מתאים לאמון.

מזכירת ה: נגיד שהיתה הצבעה אחרי 40 חתימות ולא אושרה העמדה שהביע ראש הממשלה.

תמר כנפו: לא קרה כלום.

ירדנה מלר-הורביץ: דקלרטיבית זה נורא.

ירדנה מלר-הורביץ: לא היה לו רוב.

רונית חייקין-יעקבי: כן, אבל פה הוא מבקש להביע אמון ומה קורה?

ירדנה מלר-הורביץ: לא קרה כלום.

ירדנה מלר-הורביץ: הוא היה במבוכה גדולה מאוד.

ארבל אסטרחן: גם חוק המעבר, אגב, שהזכיר היושב-ראש לגבי פיטורי שרים, לא מדבר על אמון.

ארבל אסטרחן: הוא אומר רק אם הם הצביעו בעד הצעת אי-אמון.

יריב לוין: לכן אני גם מציע שזה יהיה לא הבעת אמון בממשלה, אלא אולי הבעת אמון בעמדת הממשלה, או ניסוח אחר שיאבחן את זה מהאי-אמון במובן הרגיל שלו.

סהר פינטו: כמו שארבל אמרה, החוק מתייחס לאי-אמון, החוק לא מתייחס להצעה להבעת אמון.

יריב לוין: הייתי קורא לזה בשם שהוא ליד, אבל הוא לא בדיוק.

רונית חייקין-יעקבי: צריך להוריד את "הבעת אמון בו".

רונית חייקין-יעקבי: זה לא בו, זה בממשלה.

תמר כנפו: זה היה כשהיתה הבחירה הישירה.

יריב לוין: אולי אפשר להפוך את זה להבעת אמון בראש הממשלה.

יריב לוין: למרות שזה אקט דקלרטיבי, הוא לא אקט קונסטיטוציוני.

יריב לוין: הוא לא נופל אם מצביעים נגד.

יריב לוין: איך הייתם קוראים לזה?

יריב לוין: הייתם קוראים לזה הבעת אמון בממשלה, בראש הממשלה, בעמדת הממשלה?

תמר כנפו: בממשלה.

יריב לוין: השאלה אם לא כדאי לייצר ביטוי שהוא מובחן מהאי-אמון הרגיל, אם כבר עושים את זה.

יריב לוין: זו סמנטיקה.

סהר פינטו: אבל מה שחשוב זה להפריד את זה מפה ולהעביר לשם.

יריב לוין: זה ברור לגמרי.

סהר פינטו: ולא להפנות ל-44(ז) ו-(ח), כי זה לא רלוונטי.

ארבל אסטרחן: 44 (ז)-(ח) אומר איך תיעשה ההצבעה.

ארבל אסטרחן: זאת אומרת, אם מישהו תומך בחוק ומתנגד לאמון.

ארבל אסטרחן: הרי זה בהצבעה אחת.

סהר פינטו: הקטע שיראו את האי-אמון כ"יתקבל" הוא לא רלוונטי.

יריב לוין: כדאי לכתוב: ויחולו בהתאמה הוראות סעיף.

יריב לוין: אבל אין עניין של הרוב.

ארבל אסטרחן: לא, זה אומר שצריך 61.

יריב לוין: לא צריך 61, כי זה עניין דקלרטיבי.

יריב לוין: אם הצביעו 34 נגדו ו-32 בעדו, אז הכנסת הביעה בו – אני לא יודע איך לקרוא לזה.

יריב לוין: לכן לא נוח לי להגיד שהכנסת הביעה בו אי-אמון, כי זה לא אי-אמון במובן הרגיל שלו.

מזכירת ה: זה כן אי-אמון.

מזכירת ה: היא הביעה בו אי-אמון, אבל הממשלה לא נפלה, לא קרה שום דבר, וזה כבר היה.

סהר פינטו: ההצבעה תהיה בעד או נגד הודעת ראש הממשלה.

ארבל אסטרחן: ראש הממשלה רשאי להודיע שהוא יראה בהצבעה על חוק מסוים הצבעת אמון.

יריב לוין: לכן אני מציע לקרוא לזה הבעת אמון בעמדת הממשלה, כי הוא רואה בזה הבעת אמון בעמדת הממשלה ביחס לנושא המסוים הזה.

מאיר נריה: ואם יש 61 נגד, הממשלה לא נופלת?

יריב לוין: בוודאי שלא.

יריב לוין: היא לא יכולה ליפול דרך המנגנון הזה.

יריב לוין: זה מנגנון שצריך לייצר אותו בחוק, אתה לא יכול להמציא אותו בתקנון.

יריב לוין: על זה אין בכלל שאלה.

יריב לוין: לכן לא אכפת לי המינוח, אבל נראה לי שהוא לא יכול להיות המינוח הזה.

ארבל אסטרחן: למה צריך את זה?

יריב לוין: כי זה כלי.

יריב לוין: עובדה שהוא קיים, כנראה שהשתמשו בו.

יריב לוין: אני לא בעד לבטל את זה, אבל זה צריך ללכת למקום הנכון.

ארבל אסטרחן: יש לנו סעיף של הודעות ממשלה, אבל הוא לא קשור.

ארבל אסטרחן: הוא אומר שהממשלה רשאית בכל עת למסור הודעה לפי דרישת 25 חברי כנסת.

יריב לוין: זה לא זה.

יריב לוין: זה כלי שקיים היום, אני לא מציע שניקח אותו עכשיו.

יריב לוין: רק צריך לשים אותו במקום הנכון.

מזכירת ה: אבל הוא ספיח והוא מעוקר.

יריב לוין: אני לא יודע אם הוא מעוקר.

תמר כנפו: לקואליציה הוא כן חשוב.

יריב לוין: זה צריך להישאר.

יריב לוין: אני לא בעד לבטל אותו, אני בעד להעביר אותו למקום הנכון ולאבחן אותו באופן ברור.

ארבל אסטרחן: אין מקום.

ארבל אסטרחן: דווקא פה יוכלו למצוא את זה.

יריב לוין: אסור שהוא יהיה שם.

ארבל אסטרחן: לא נפנה לזה, אבל נגיד שראש הממשלה רשאי להודיע.

סהר פינטו: הוא לא צריך להיות פה.

סהר פינטו: במקום של הודעת ממשלה יש הסעיף שהם יכולים להודיע.

סהר פינטו: אפשר להוסיף שם עוד סעיף, שבכל סעיף על סדר-היום שמתקיימת לגביו הצבעה, רשאי ראש הממשלה להודיע ליושב-ראש הישיבה שהוא יראה בהצבעה הצבעת אמון.

ארבל אסטרחן: אבל לא בטרומית.

ארבל אסטרחן: אנחנו רוצים את אותה הגדרה של סעיף העומד על סדר-היום.

ארבל אסטרחן: זו אותה הגדרה של אי-אמון.

ארבל אסטרחן: כן הייתי משאירה את זה פה.

יריב לוין: אבל מוכרחים לבדל את זה מהאי-אמון.

יריב לוין: זה יכול להיות פרק נפרד, סעיף 1 אם את רוצה.

ארבל אסטרחן: אז אפשר לשים את זה אחרי דיון בהשתתפות ראש הממשלה.

יריב לוין: מאה אחוז.

סהר פינטו: איפה הודעת הממשלה נכנסת?

ארבל אסטרחן: זה ב-32 הקיים היום.

ארבל אסטרחן: עשינו את זה בפרק של סדרי הדיון.

סהר פינטו: למה לא שם?

יריב לוין: אפשר לעשות את זה סעיף ב.

ירדנה מלר-הורביץ: אחרי הודעות ממשלה.

ירדנה מלר-הורביץ: גם אני חושבת כך.

סהר פינטו: או הודעה שהיא דקלרטיבית בלבד, או הודעה שאומרת שיש גם הצבעה נלווית.

יריב לוין: צריך לזכור שזה לא כלי פרלמנטרי, זה כלי של הממשלה.

יריב לוין: המקום שלו הוא לא פה בכלל.

יריב לוין: 40 חתימות זה סעיף שמבוסס על מה שקיים היום.

יריב לוין: פה יש שאלה גדולה שנצטרך לשאול.

ארבל אסטרחן: הוא סעיף שמשלים להוראה שקיימת בחוק יסוד: הממשלה.

ארבל אסטרחן: בחוק היסוד בסעיף 42 קבוע שהכנסת רשאית, לפי דרישה של לפחות 40 מחבריה, לקיים דיון בהשתתפות ראש הממשלה בנושא שהוחלט עליו.

ארבל אסטרחן: דרישה כאמור יכול שתוגש לא יותר מאחת לחודש.

ארבל אסטרחן: עכשיו אנחנו עושים לזה את ההשלמה שאומרת כך: (א) הוגשה דרישה לקיים דיון בהשתתפות ראש הממשלה לפי סעיף 42(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, תקיים הכנסת את הדיון בתוך 21 ימים מקבלת הדרישה, וימי הפגרה לא יובאו במניין תקופה זו.

ארבל אסטרחן: (ב) לא ייקבע דיון כאמור בסעיף קטן (א) ביום שבו נקבע דיון בהצעה להביע אי אמון בממשלה שהוגשה בדרך של הצעת סעיף לסדר היום; נקבע מועד הדיון כאמור בסעיף קטן (א), ולאחר מכן נקבע לאותו היום דיון בהצעה להביע אי אמון בממשלה שהוגשה בדרך של הצעת סעיף לסדר היום, יקבע יושב ראש הכנסת מועד אחר לדיון כאמור בסעיף קטן (א), שיהיה בתוך 30 ימים מקבלת הדרישה האמורה באותו סעיף קטן.

ארבל אסטרחן: כלומר, מלכתחילה הוא לא יקבע את זה ליום שהוא יודע שיש בו אי-אמון, אבל אם קודם נקבע הדיון של 40 חתימות ואחר כך הוגש אי-אמון ואמור להיות באותו יום אי-אמון, יידחה המועד של 40 החתימות עד תשעה ימים, כלומר עד 30 ימים.

לימור ברמן: למה 40?

לימור ברמן: זה אומר את הדבר הפשוט הבא: 21 הימים, אם הם נופלים, ביום ה-18 זה היום האחרון, כי זה יום רביעי, שאפשר לקבוע את זה.

לימור ברמן: אומרים שה-21 נופל על יום שני, יום שני אי-אפשר ולכן תחכו ליום רביעי אחריו, כי אנחנו לא יכולים לפני.

לימור ברמן: 21 יום זה מספיק זמן גם בשביל ראש הממשלה לקבוע לנו 40 חתימות.

לימור ברמן: אביא דוגמה פשוטה.

לימור ברמן: בכנס הקודם יצאנו לפגרה ב-17 בחודש, ולכן במרס לא הגשנו 40 חתימות, כי היה ברור לנו שזה ייקבע כבר לאחר הפגרה וזה היה מיותר.

לימור ברמן: אז אם אתם לא רוצים לקבוע את זה ביום שני, אין לי שום בעיה, אבל תכריחו את הממשלה לעשות את זה תוך 21 יום ולא תוך 30 יום, אם זה נופל להם על יום שני.

ארבל אסטרחן: קבענו באחד הסעיפים החדשים, שימי שני ייפתחו באי-אמון.

לימור ברמן: אין לי בעיה עם זה.

ארבל אסטרחן: לכן מה שאפשר לעשות זה להגיד שמלכתחילה זה לא ייקבע ליום שני.

לימור ברמן: אין בעיה.

לימור ברמן: היה שיקול פעם אחת שלשכת ראש הממשלה ביקשה את זה, לא אנחנו.

ארבל אסטרחן: אמרנו בסעיף 25: סדר היום של ישיבות הכנסת תיפתח באלה: ביום ב' בהצעות להביע אי-אמון.

ארבל אסטרחן: לכן אם יוצאים מהנחה שבדרך כלל ימי שני ייפתחו בזה, מראש אומרים ליושב-ראש הכנסת: אל תקבע את 40 החתימות ליום שני, כי זה תמיד ייתן לך עוד תשעה ימים.

רונית חייקין-יעקבי: אני יודעת שהיושב ראש רצה לקבוע את זה בימי שלישי.

רונית חייקין-יעקבי: למה לא לקבע בתקנון שפעם בחודש זה יהיה ביום שלישי?

רונית חייקין-יעקבי: אז זה גם מכניס יותר תוכן ליום שלישי.

תמר כנפו: זה לממשלה.

יריב לוין: זה נכון שזה הכי טוב לעשות את זה כך, אבל זה לא ילך.

יריב לוין: אני לא רוצה לנסות לכבול אותם.

יריב לוין: להפך, ראש הממשלה נענה פה לאיזושהי בקשה של יושב-הכנסת.

יריב לוין: אז נגיד לו שכיוון שהוא נענה נכביד עליו יותר?

יריב לוין: לא כדאי.

יריב לוין: זה גם לא ילך.

תמר כנפו: לא בצורת קביעה, אלא בצורת בקשה.

יריב לוין: היושב-ראש יכול לבקש.

מאיר נריה: לפעמים יש אי-אמון ביום שלישי, אם ביום שני לא היה.

יריב לוין: זה קורה לעתים רחוקות.

מאיר נריה: למה לא לכתוב במקום ביום שני: לא ייקבע ביום שיש בו אי-אמון?

לימור ברמן: תשני את זה ברמה שסעיף (ב) לא יהיה כפי שהוא רשום כרגע, עם העניין של 30 ימים לקבלת הדרישה האמורה.

מאיר נריה: למחוק לגמרי את סעיף (ב).

ארבל אסטרחן: זה רק אם אנחנו נגיד שזה לא ייקבע לימי שני.

לימור ברמן: את יכולה להגיד שזה לא ייקבע ליום שני, בלי להגיד שבמידה שזה יוצא ביום שני יש לממשלה אפשרות לתת תאריך.

לימור ברמן: את זה אני לא רוצה.

יריב לוין: אז למה מתכנסים?

מאיר נריה: מוחקים לגמרי את סעיף 46(ב) וכותבים שלא קובעים את זה על יום שיש בו אי-אמון.

סהר פינטו: להשאיר רק את הרישא של (ב).

ארבל אסטרחן: אבל הרישא אומרת לנו שזה לא ייקבע ליום שיש בו אי-אמון.

ארבל אסטרחן: אז יושב-ראש הכנסת קובע את זה ליום שני בעוד שבועיים.

ארבל אסטרחן: הוא לא יודע שיש אי-אמון ביום הזה.

לימור ברמן: יש סבירות.

רונית חייקין-יעקבי: בכל יום שני יש אי-אמון.

ארבל אסטרחן: אז צריך לכתוב את זה.

לימור ברמן: פעם ראשונה בכנסת הזאת שביטלנו אי-אמון היתה השבוע, וגם זה היה יחסית ברגע האחרון.

ארבל אסטרחן: אנחנו עושים עכשיו משהו שהוא למשך זמן.

לימור ברמן: אני יודעת, אבל את נותנת פה עוד תשעה ימים לממשלה.

ארבל אסטרחן: אז את זה צריך לפתור.

ארבל אסטרחן: יש 40 חתימות, יושב-ראש הכנסת עכשיו מתאם עם לשכת ראש הממשלה ליום שני בעוד שלושה שבועות.

ארבל אסטרחן: אם אנחנו חושבים שזה לא בסדר, צריך פה להגיד את זה, כי לפי זה הוא לא עשה שום דבר לא בסדר.

ארבל אסטרחן: ואז כמה ימים לפני מגישים אי-אמון.

ארבל אסטרחן: אם אנחנו מוחקים את הסיפא, התוצאה היא שבאותו יום יהיה גם אי-אמון וגם דיון ב-40 חתימות.

לימור ברמן: תמחקי את כל הסעיף הזה ותכתבי שבימי שני אין דיון ב-40 חתימות.

יריב לוין: למה בעצם אי-אפשר לקיים את הדיון הזה בימי שני?

לימור ברמן: גם עם זה אין לנו בעיה.

יריב לוין: מה זה משנה בכלל?

יריב לוין: בואו נבטל את זה ונסכם תוך 21 יום.

יריב לוין: אם ירצו לעשות ביום שני, יעשו, יגיעו להבנה כזאת אחרת.

ארבל אסטרחן: האמירה שזה לא יהיה באותו יום של האי-אמון זו תוספת.

רונית חייקין-יעקבי: נדמה לי שזו היתה בקשה של האופוזיציה בכנסת הקודמת.

ארבל אסטרחן: זה שינוי שעשו כי לא רצו באותו יום.

ארבל אסטרחן: אמרו שאם יש אי-אמון ממילא ראש הממשלה נמצא.

יריב לוין: או שאז נותנים זמן לדחיות ולהתארגנות.

יריב לוין: לדעתי זה לא נכון.

יריב לוין: צריך 21 יום, אז 21 יום וגמרנו.

לימור ברמן: ראש הממשלה בעצמו לא אוהב את זה שזה ביום שני, למרות שהוא נמצא פה.

לימור ברמן: הוא נמצא פה גם ביום רביעי, הוא מגיע לחקיקה פרטית.

לימור ברמן: הם מעדיפים את יום רביעי מאשר את יום שני.

יריב לוין: זה כבר לא אנחנו.

יריב לוין: אם ירצו לקיים את זה ביום שני, יקיימו את זה ביום שני.

יריב לוין: המגבלה הזאת סתם מיותרת.

ארבל אסטרחן: אוקיי.

יריב לוין: זה לא דרמטי.

יריב לוין: אני רק אומר לכם, שהממשלה תגיד שבמקרים מתאימים צריך לאפשר לה עוד שבעה ימים.

יריב לוין: גם זה לא יהיה נורא ואיום.

יריב לוין: אבל נכתוב להם 21 יום, ואם הם יבקשו לעשות תיקונים אנחנו נדון בזה.

ארבל אסטרחן: לדעתי בזמנו התיקון לא בא מהם.

ארבל אסטרחן: בנוסח שנעביר אליהם אשאיר את זה ואכתוב שמוצע למחוק את זה.

יריב לוין: בתקופה שהייתי בלשכת עורכי-הדין ניסיתי תמיד לשכנע את משרד המשפטים שיפסיקו עם השיטה הזאת שלכל סוג של דיון יש מועדים אחרים.

יריב לוין: בזה אתה צריך להגיש תוך שבעה ימים, בזה תוך עשרה ימים, בזה תוך 12 יום.

יריב לוין: וכל אחד מקדש את הימים האלה.

יריב לוין: האמינו לי שאם יצטרכו לענות על 40 חתימות ב-14 יום לא יהיה אסון, וגם אם יענו ב-30 יום העולם לא ייחרב.

יריב לוין: הממשלה לא תיפול על זה וסדר יומו של ראש הממשלה לא ישתבש.

יריב לוין: לכל אחד נדמה שאם הוא יהפוך את זה ל-21 יום הוא ניצח, ואם הוא יהפוך את זה ל-28 יום הוא נחל את תבוסת חייו.

יריב לוין: זה לא כאן ולא שם.

יריב לוין: זה בשוליים.

ארבל אסטרחן: אם כך, מוצע למחוק את סעיף (ב).

יריב לוין: אני מראש אומר, יש בהחלט סיכוי שהממשלה תגיד שהם רוצים שיהיה להם יותר משחק פה.

יריב לוין: אם הם יגידו, נשמע אותם ונראה לאן אפשר להתכנס.

ארבל אסטרחן: סעיף (ג) מדבר על סדר הדיון: (ג) וזה סדר הדיון: (1) אחד מחברי הכנסת שהגישו את הדרישה לקיים את הדיון, לפי קביעתם של מגישי הדרישה, יפתח את הדיון במסגרת זמן שלא תעלה על עשר דקות; (2) לדיון תוקצב מסגרת זמן של ששים דקות, אשר תחולק בין הסיעות לפי גודלן, ובלבד שמסגרת הזמן לכל סיעה לא תפחת משלוש דקות; דברי הפתיחה כאמור בפסקה (1) ודברי ראש הממשלה וראש האופוזיציה לא יבואו במניין הזמן האמור בפסקה זו; (3) ראש הממשלה ישתתף בכל מהלך הדיון – היום כתוב "ובמהלכו יציג פעם אחת את עמדתו".

ארבל אסטרחן: אבל ראינו שזה תמיד בסוף הדיון, לכן אולי כדי להבהיר את זה: ובסופו יציג את עמדתו.

תמי בר: ואם הוא רוצה לדבר בהתחלה?

ארבל אסטרחן: היום הוא יכול רק פעם אחת.

יריב לוין: הוא משיב למה שאומרים לו.

יריב לוין: אחרת מה תכלית הדיון?

תמר כנפו: הוא יכול לענות למציג של הדברים.

תמר כנפו: הוא לא חייב לשמוע את כל הדיון.

ארבל אסטרחן: לפי מה שכתוב היום, הוא יכול פעם אחת בלבד.

מאיר נריה: איפה כתוב מתי מדבר יושב ראש האופוזיציה?

ארבל אסטרחן: בחוק.

יריב לוין: נשאיר את זה כך: במהלכו יציג פעם אחת את עמדתו.

יריב לוין: פה אנחנו מגיעים לשאלה האמיתית.

ארבל אסטרחן: נשאיר את המצב הקיים.

ארבל אסטרחן: אנחנו אומרים שההוראה שנותנת רשות דיבור של שר לא תחול על הדיון הזה.

ארבל אסטרחן: זה קיים גם היום.

ארבל אסטרחן: ובתום הדיון תצביע הכנסת על העמדה שהציג ראש הממשלה.

ארבל אסטרחן: אני תוהה אולי להגיד פה במפורש את ראש האופוזיציה, כי אמרנו שהדברים שלו לא יבואו במניין.

יריב לוין: אין בעיה, אנחנו רוצים להביא את ראש האופוזיציה מסיבה אחרת.

ארבל אסטרחן: אז אולי נגיד גם, שאחרי ראש הממשלה ידבר ראש האופוזיציה.

יריב לוין: השאלה הגדולה שנשאלת פה, ופה אצטרך גם את העמדה שלכם.

יריב לוין: המצב שבו יש דיון שבו ראש הממשלה חייב להיות נוכח, ורק הוא חייב, הוא מצב בלתי סביר.

יריב לוין: זה גם לא מכובד, זה גם נראה רע מאוד.

יריב לוין: פעם אלה בקואליציה, פעם אחרים.

יריב לוין: עניינית זה לא נראה נכון.

יריב לוין: בעיני לפחות, לו דעתי היתה נשמעת, בוודאי חייבת להיות חובת נוכחות של יושב-ראש האופוזיציה בדיון הזה, וכן לפחות נציג אחד מכל סיעה.

יריב לוין: הבעיה היא שהדיון הוא לא סיעתי במובן זה ש-40 החתימות הן לא סיעתיות, אבל לפחות ראשי סיעות שחתומים בפועל.

יריב לוין: לו ייזום הדיון היה בידי סיעות שמספר חבריהן הוא לפחות 40 – זה בעיני הדבר הנכון לעשות, אבל אני לא רוצה להיכנס אליו.

ארבל אסטרחן: זה גם חוק היסוד.

יריב לוין: אני לא רוצה להיכנס לשם.

יריב לוין: מלכתחילה היה צריך לבנות את זה כך שזה יהיה בנוי כמו דיון סיעתי, כי זה מה שזה.

יריב לוין: אבל מכיוון שזה לא כך, אני הייתי מחייב את יושב-ראש האופוזיציה, ולדעתי גם את ראשי הסיעות שחתומים על הבקשה.

יריב לוין: זו דעתי.

יריב לוין: תבדקו אותה, תשקלו אותה ותחזרו אלי.

סהר פינטו: ראשי סיעות שחתומים בעצמם, או שמישהו מהסיעה שלהם חתום?

יריב לוין: בעצמם אישית, או מישהו מטעמם.

לימור ברמן: אם זה מישהו מטעמם, אז זה גם לא דורש את יושב-ראש האופוזיציה, עם כל הכבוד.

יריב לוין: יש הבדל.

לימור ברמן: אם אתה רוצה להכניס סעיף כזה, תעשו את התיקון הזה לממשלה הבאה.

לימור ברמן: זה היה עד היום, ראש הממשלה הקודם גם הגיע לפה בקצב תדיר.

לימור ברמן: זה דיון עם ראש הממשלה.

יריב לוין: זו הצעה יותר טובה מאשר לא לעשות את זה בכלל.

יריב לוין: יכול להיות שזה הפתרון.

יריב לוין: אם תגידו לי שאתם מתנגדים לזה, לא אכפה את זה.

יריב לוין: אז לא תהיה ברירה, אז נעשה את זה לפעם הבאה.

יריב לוין: אני מבקש שתשקלו את זה.

יריב לוין: אני חושב שזה נכון גם מבחינת

יריב לוין: כם, שהדבר הזה יבוא בהסכמה אתכם, כי הוא גם הגיוני.

יריב לוין: אם ייקבע שיש חובת נוכחות של יושב-ראש האופוזיציה, זה יחייב לתאם אתו את מועד הדיון.

יריב לוין: או לחילופין שהוא יוכל למנות מישהו שיבוא במקומו, כמו יושב-ראש סיעתו.

יריב לוין: זה בוודאי משליך גם על המנגנון, כי אני לא יכול לחייב אותו להיות נוכח.

סהר פינטו: המטרה היא להביא את ראש הממשלה, לשמוע את תגובתו לדברים.

סהר פינטו: פעם בחודש ראש הממשלה נדרש לבוא לשעה.

סהר פינטו: לצורך העניין אין רלוונטיות שיושב-ראש האופוזיציה ישב שם כל הזמן.

יריב לוין: המחזה הזה שבו יושב ראש הממשלה לבד במליאה ריקה בדיון סרק הוא בעייתי.

לימור ברמן: נראה לך שבאי-אמון מדי שבוע המחזה שמציגים אי-אמון, ורק קדימה יושבת במליאה וכמעט אף אחד מהקואליציה לא יושב שם, זה מחזה יותר יפה?

לימור ברמן: או יותר יפה ביום שלישי לראות מליאה ריקה?

יריב לוין: אני נמצא הרבה מאוד במליאה גם בהצעות אי-אמון.

יריב לוין: לא זה המצב.

יריב לוין: לצערי גם סיעת קדימה כמעט ולא נוכחת בהצעות האי-אמון.

לימור ברמן: אני בודקת, בגלל זה אני אומרת.

יריב לוין: אבל יש הבדל, והוא פשוט.

יריב לוין: או שאומרים שאין חובת נוכחות, אז אם אין חובת נוכחות אין חובת נוכחות.

יריב לוין: מי שמדבר מדבר, מי שממתין לתורו יושב, עוד שניים שמצאו את הזמן לבוא וכל השאר מגיעים כשיש הצבעה.

יריב לוין: זו אפשרות אחת, והיא קיימת באי-אמון.

יריב לוין: כך בנוי האי-אמון.

יריב לוין: יש אפשרות שנייה, שבה אומרים: אנחנו מחייבים חובת נוכחות של ראש הממשלה, הוא חייב לשבת שם, שזה בסדר.

יריב לוין: אבל אם עושים את זה, לטעמי להגיד לו שרק הוא חייב וכל האחרים יכולים לא להיות, כולל אלה שיזמו את הדיון והובילו אותו והושיבו אותו פה, זה בעיני נראה לא טוב.

יריב לוין: זה לא שייך מי עכשיו ראש ממשלה ומי יושב-ראש אופוזיציה, וזה בטח לא נועד כדי למנוע שמישהו ישתמש בכלי הזה.

יריב לוין: זה גם דיון של שעה.

רונית חייקין-יעקבי: שעתיים ורבע.

רונית חייקין-יעקבי: אבל אם אתה רוצה לחייב קוורום, תחייב את כולם.

יריב לוין: אני לא רוצה לחייב, אני לא הולך לשם.

יריב לוין: אנחנו קבענו חריג, יש הרי כלל שאומר שאין חובת נוכחות.

יריב לוין: אין קוורום ואין חובת נוכחות ואין כלום.

יריב לוין: קבעו פה חריג שאומר: רק ראש הממשלה חייב להתייצב ולשבת שם.

יריב לוין: בעיני זה לא הגיוני, גם לא נראה טוב.

יריב לוין: נראה בלתי סביר, שהוא חייב לשבת שם ואף אחד אחר, כולל מי שמציע והושיב אותו שם, לא נמצא.

יריב לוין: המהלך הקיצוני של להגיד שכל מי שחתם על 40 החתימות והושיב אותו צריך גם לשבת, גם הוא בלתי ישים.

יריב לוין: זה יגרום לכך שהכלי הזה לא יעבוד.

יריב לוין: נציגות מסוימת של סיעות בעיני זה דבר נכון.

יריב לוין: אם תגידו לי שזה קשה לביצוע, גם זה יכול להיות.

יריב לוין: המינימום הזה, שיהיה נציג בכיר של האופוזיציה שביקשה את הדיון הזה שישב שם, בין אם זה יושב-ראש האופוזיציה ובין יושב-ראש סיעתו וכדומה, בעיני זה דבר נכון.

יריב לוין: גם תיראו טוב אם זה יבוא כמהלך משותף, שאתם מובילים אותו.

יריב לוין: אם תגידו שאתם לא מסכימים, אני לא אכפה את זה עליכם, אז נעשה את זה לפעם הבאה.

יריב לוין: אבל לא תיראו טוב שאומרים שנכון שהנורמה היא שצריך שיושב-ראש האופוזיציה, אבל שזה יהיה מהפעם הבאה.

סהר פינטו: אני לא מבין מה הרלוונטיות.

סהר פינטו: שים את הנראות בצד.

לימור ברמן: כי הוא רואה בזה עונש לראש הממשלה.

לימור ברמן: היום כל אחד מחברי הכנסת יכול לשבת שם.

לימור ברמן: במצב כזה אתה גם יכול לבקש, בלי עניין של תקנון, שראש הממשלה שיושב ב-40 החתימות, שלא ישאירו אותו שם לבד וששרי הממשלה ישבו אתו.

לימור ברמן: חברי הכנסת של הקואליציה גם ישמעו את טענות האופוזיציה, לא רק האופוזיציה מדברת שם בדיון הסיעתי.

לימור ברמן: יש נציג אחד של 40 החתימות שמציג את מה שיש לאותם 40 לומר, ואז מתחיל דיון סיעתי, שהוא דיון סיעתי משולב לכל סיעות הבית.

לימור ברמן: תחייב את כולם לשבת שם.

יריב לוין: אני מבין מה שאת אומרת.

יריב לוין: אם אתם מציעים – וזו הצעה שאני מוכן לדון בה, היא הצעה לא רעה – שבדיון המסוים הזה שבו קוראים לראש הממשלה תהיה חובת נוכחות כללית, גם ה-40 שחתמו וגם קווטה מסוימת משרי הממשלה, מאה אחוז.

יריב לוין: אבל זה לא יעבוד, אני לא מציע לכם ללכת לשם.

רונית חייקין-יעקבי: מה קרה לכם?

סהר פינטו: הנוכחות והנראות הם שני דברים שונים.

סהר פינטו: הנוכחות והנראות זה דבר שצריך לטפל בו, לא רק בהקשר לדיון הזה.

סהר פינטו: העלית את זה כמה פעמים.

סהר פינטו: אז עוד חמישה אנשים, בכירים ככל שיהיו, מסיעות האופוזיציה ישבו שם.

סהר פינטו: אני לא חושב שזה ישנה את הנראות כשבסוף הם בלבד אלה שיושבים שם.

סהר פינטו: דבר שני, אין לזה רלוונטיות, כי ראש הממשלה כן צריך להשיב לכל מי שדובר שם.

יריב לוין: הוא לא צריך להשיב.

יריב לוין: הרי לפי סדר הדיון הוא יכול לדבר בהתחלה.

סהר פינטו: כל הדיון הוא שהוא יבוא וישמיע את עמדתו בנושא.

יריב לוין: זה נראה לכם סביר שאומרים לראש הממשלה שהוא חייב לשבת, ויושב-ראש האופוזיציה יכול לבוא ולצאת מתי שבא לו? זה הגיוני?

יריב לוין: איך זה נראה?

לימור ברמן: לימור

יריב לוין: איך זה נראה?

לימור ברמן: את 40 החתימות אנחנו צריכים בשביל להושיב שם את ראש הממשלה שידבר.

לימור ברמן: תעשה דיון נפרד, דיון עם יושב-ראש האופוזיציה, שהקואליציה תחתום.

לימור ברמן: הרי זה דיון עם ראש הממשלה.

רונית חייקין-יעקבי: למה אתה רוצה להכריח את ציפי לבני לשמוע את כל הדיון שחיים אורון מארגן?

יריב לוין: הרי בעבר זה לא היה, אבל בשלב מסוים החוק, בצדק, נתן מעמד מיוחד ליושב-ראש אופוזיציה ונתן לו שורה של זכויות ושורה של דברים מכוח מעמדו, בין היתר גם את הזכות לנאום במשך פרק זמן בלתי מוגבל בדיון הזה עצמו.

לימור ברמן: אבל לא רק בדיון הזה.

יריב לוין: זכות שיש רק לראש הממשלה.

יריב לוין: יש לו מעמד מיוחד.

יריב לוין: הוא לא ככל אחד אחר.

יריב לוין: כל עוד אין חובת נוכחות – אין.

יריב לוין: אבל במקום שבאים ואומרים לראש הממשלה: אדוני, לך יש חובת נוכחות, זה הגיוני שבדיוק במקום הזה גם יושב-ראש האופוזיציה יימצא.

רונית חייקין-יעקבי: ואם היא בחו"ל יהיה יושב-ראש הסיעה, ואם יושב-ראש הסיעה בחו"ל, האם אתה מדרג את חברי הכנסת?

לימור ברמן: לצורך העניין יושב-ראש האופוזיציה לא חתום על זה וסיעת קדימה בכלל לא חתומה, והם החתימו חברי כנסת של הקואליציה על 40 חתימות.

לימור ברמן: לא מדובר ב-40 חתימות של אופוזיציה.

לימור ברמן: זה מה שקרה לפחות בשנה הזאת.

יריב לוין: אנחנו לא נכריע את זה כרגע.

יריב לוין: אני מבקש שתבדקו את זה.

יריב לוין: אני חושב שאתם טועים.

יריב לוין: זה יותר מכובד, זה יותר נכון, זה יותר הגיוני, זה לא מכביד.

יריב לוין: זה לא משהו שמייצר בעיה דרמטית.

סהר פינטו: הסיפור הזה של הנראות – לימור העלתה את הנושא של האי-אמון.

סהר פינטו: אתה מביא את זה שוב נקודתית פה.

סהר פינטו: אנחנו נבדוק את זה, אבל אני לא מצפה לגדולות ונצורות כשאתה מביא את זה רק פה.

סהר פינטו: אם זה יבוא כחלק מהצעה כוללת, ומנגד גם יהיו באי-אמון כללים מסוימים שאנחנו לא יושבים ומדברים מול מליאה ריקה, אז יכול להיות.

יריב לוין: אתה שואל אותי אם זה סביר שבאי-אמון בממשלה ראש הממשלה לא ישב כל הדיון.

יריב לוין: הוא גם בפועל יושב, למרות שהוא לא חייב.

יריב לוין: אבל זה סביר שהוא לא יהיה שם ורוב הדיון יתנהל בכלל בהיעדרו באי-אמון?

יריב לוין: בעיני זה לא נכון.

סהר פינטו: נו, אז תחייב אותו גם כן.

יריב לוין: מצד שני, הכלי של אי-אמון, שכל שבוע מגישים אי-אמון, גם זה לא בדיוק תכלית העניין ומשיג את מטרתו.

יריב לוין: גם את זה אנחנו יודעים.

יריב לוין: בסוף קם מי שעשה את זה לפנינו, לא אנחנו, ועשה הבחנה.

יריב לוין: הוא אמר: ב-40 חתימות אני רוצה את ראש הממשלה, בדיונים אחרים אני לא מחייב אותו להיות.

יריב לוין: יכול להיות שצריך לעשות חובה יותר רחבה, יכול להיות שלא צריך לעשות חובה בכלל.

יריב לוין: אבל לעשות חובה שאומרת: ראש הממשלה כן והשאר לא, זה לא נראה טוב.

סהר פינטו: אבל זה לא מה שאנחנו עושים.

סהר פינטו: היום אנחנו משנים את המצב הקיים ומטילים רק חובת נוכחות על דיון אחד מאוד ספציפי.

יריב לוין: אין ויכוח שזה שינוי, אבל אני מזכיר שגם המעמד של יושב-ראש האופוזיציה נבנה באיזשהו תהליך נכון בעיני.

יריב לוין: אבל אני חושב שהמצב הזה שראש הממשלה נמצא ויושב-ראש האופוזיציה לא הוא לא מצב נכון.

יריב לוין: זה גם לא נראה טוב מבחינתכם.

יריב לוין: אם תגידו לי שאתם לא רוצים, לא נעשה את זה כרגע, אז נעשה את זה מהכנסת הבאה.

יריב לוין: אני חושב שיהיה לכם קשה להסביר למה.

סהר פינטו: לא מהכנסת הבאה.

ארבל אסטרחן: הבעיה עם הכנסת הבאה, שיש חשש שתתחיל הכנסת ומייד יבטלו את כל הדברים.

יריב לוין: בכנסת הבאה יעשו מה שהם רוצים.

יריב לוין: אני לא אחראי למה שהם יעשו.

יריב לוין: אני אחראי לנסות להשאיר להם את הירושה הכי נכונה ככל שאני יכול.

ארבל אסטרחן: נשאיר את זה כרגע כשאלה לדיון?

יריב לוין: כן.

יריב לוין: אנא, תנו לי התייחסות.

ארבל אסטרחן: לא צריך יהיה לכתוב בסדר הדיון את הרשות של יושב-ראש האופוזיציה לדבר, כי זה מופיע בחוק.

סהר פינטו: מה עם סדר הדברים?

ארבל אסטרחן: כתוב בחוק שהוא תמיד אחרי ראש הממשלה.

ארבל אסטרחן: בחוק היסוד כתוב שהדיון הוא בנושא שהוחלט עליו.

ארבל אסטרחן: גם פה, האם רוצים להגדיר מהו הנושא, שזה רק נושא אחד, לצמצם אותו, למנוע חזרה על נושאים?

תמר כנפו: בדרך כלל זה נושא אחד.

ארבל אסטרחן: השאלה היא האם רוצים שתהיה פה התייחסות.

יריב לוין: אני לא רוצה לצמצם.

יריב לוין: שיהיה פתוח לגמרי.

רונית חייקין-יעקבי: בעקבות השינויים, אולי אפשר יהיה כמה ימים קודם לשנות את הנושא?

רונית חייקין-יעקבי: הרי אנחנו מגישים 40 חתימות לעוד 21 יום.

רונית חייקין-יעקבי: אנחנו עושים אותו כללי.

רונית חייקין-יעקבי: אני יודעת מה יהיה עוד שלושה שבועות?

יריב לוין: תשאירי את זה ככה.

יריב לוין: אני מציע לא לנגוע בזה.

רונית חייקין-יעקבי: למה באי-אמון כן ובזה לא?

תמר כנפו: כי כשאת מזמינה את ראש הממשלה, כל הרעיון היה להזמין אותו על נושא שמראש ידעת אותו.

תמר כנפו: זו היתה המהות של הסעיף הזה, שרצית להזמין את ראש הממשלה.

תמר כנפו: לא סתם לנושא כללי, אלא לנושא מיוחד.

רונית חייקין-יעקבי: לדוגמה, הסיפור של המשט.

רונית חייקין-יעקבי: מבחינתי זה היה קלאסי לשנות את הנושא.

תמר כנפו: אז תגישי את זה לפעם הבאה.

יריב לוין: תגישי אי-אמון בסוגיית המשט.

יריב לוין: נעביר את הדברים לנציגי הממשלה, ואני מקווה שבישיבה הבאה נוכל להתקדם ולסגור את העניין הזה.

יריב לוין: תודה רבה.