ועדת הכספים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 398, 2010-05-25 13:35

משה גפני: אני פותח את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: על סדר היום הצעה לסדר היום (דיון מהיר) של חבר הכנסת מיכאל בן-ארי בנושא ניתוץ המצבות בבית העלמין של מרחביה ותוצאות חקירת המשטרה.

משה גפני: חבר הכנסת בן-ארי, בבקשה, תציג את הנושא.

משה גפני: אני מתנצל בפני כולם על כך שהדיון הקודם התארך.

משה גפני: הנושא של המצבות במרחביה, נשמע כאן לגבי הנושא הזה, אם המדינה נותנת או לא נותנת.

משה גפני: לפני הנושא הזה דנו על 7 מיליארד שקלים.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה להציג כאן את אנשי ההתיישבות העובדת של מרחביה והמועצה האזורית עמק יזרעאל שהגיעו לכאן.

מיכאל בן-ארי: נמצא כאן אייל בצר, ראש המועצה.

מיכאל בן-ארי: נמצאת כאן אורלי עמית, מזכירת ישוב מרחביה ועוד אחרים.

מיכאל בן-ארי: הסיפור מוכר לכולם.

מיכאל בן-ארי: אם זה היה קורה בקייב או במקום אחר, זה גם היה מעורר הרבה יותר תשומת לב, אבל היה כאן אירוע כאשר אחרי איסרו חג של פסח בית העלמין עבר אפשר לומר פוגרום קשה ביותר כאשר 44 קברים נופצו למרות שאני שומע כאן מספר אחר לפיו אומרים שמדובר ב-36 קברים.

מיכאל בן-ארי: אני לא מתווכח על המספר כי זה דבר שמישהו יכול לבדוק אותו.

מיכאל בן-ארי: עברו כמה ימים ובעבודה מאומצת של המשטרה נמצאו הפורעים שעשו את הדבר הזה.

מיכאל בן-ארי: בינתיים הגיעו לשם שני הרבנים הראשיים, הרב עמר והרב מצגר, תוך כדי הבעת זעזוע ותפילת בקשת סליחה מהנפטרים.

מיכאל בן-ארי: מלבד קבר אחד ששופץ מיד למחרת האירוע, מדובר בקבר של חייל צה"ל – למשרד הביטחון יש כיס עמוק והוא מיד שיפץ את הקבר – מדובר שם בחילול נורא ואיום.

מיכאל בן-ארי: תכף נראה את התמונות והתמונות מדברות בעד עצמן.

מיכאל בן-ארי: מדובר במעשה מכוון.

מיכאל בן-ארי: מעוררת תמיהה ההחלטה שמדובר כאן בסוג של ונדליזם ותכף ארחיב בנושא.

מיכאל בן-ארי: מכל מקום, עבר לפחות חודש וחצי מאז האירוע ועדיין בית העלמין מחולל.

מיכאל בן-ארי: יש כאן משפחה, בני זוג, שבמשפחה שלהם שלושה דורות ממייסדי מרחביה ועוד לפני כן קבורים שם, חמישה קברים במשפחה אחת נופצו.

מיכאל בן-ארי: הזוג הצעיר שנותר מהמשפחה הזאת מתקשה לממן וגם לטעמי אין צורך שהוא יממן את השיפוץ.

מיכאל בן-ארי: הציפייה הייתה שברגע שייתפסו הפורעים, האירוע יזוהה כאירוע לאומני, מס רכוש ייכנס לתמונה ויפתור את הבעיה, אבל זה לא קרה.

מיכאל בן-ארי: נתפסו הפורעים ובהחלטה תמוהה ביותר הוחלט שזה לא אירוע לאומני, אף על פי שמדובר כאן בכמה קריטריונים שכל אחד מאתנו היה מעריך שמדובר באירוע לאומני.

מיכאל בן-ארי: שאלתי את נציג המשטרה האם הם מכירים אירוע ונדליזם אחר שמגיע לממדים כאלה עם סממן יהודי, ובית העלמין הוא סממן יהודי, עם כתובת ג'וד ואנחנו תכף נראה את הכתובות.

מיכאל בן-ארי: אגב, אלה כתובות שהתחילו לפני כן, נמחקו ונכתבו שוב על פי עדות של מזכירת המועצה שאומרת שבערב יום הזיכרון הם באו לשם כדי למחוק את הכתובות האלה.

מיכאל בן-ארי: זאת אומרת, המקום סובל מהתנכלות לאומנית מכפר שכן.

מיכאל בן-ארי: הדברים האלה היו צריכים להוות סיבה מספקת כדי להחליט שמדובר באירוע לאומני ולכן היה צריך להפנות את אנשי מס רכוש כדי שישפצו את הקברים.

מיכאל בן-ארי: אם זה היה קורה, לא היינו נדרשים לדיון הזה והכל היה מסתיים, אבל זה לא קרה.

מיכאל בן-ארי: אני הייתי במקום מיד אחרי האירוע ושאלו אותי האנשים במקום היכן הכסף לשיפוץ.

מיכאל בן-ארי: אמרתי להם שאני אדאג להביא את הנושא לכנסת.

מיכאל בן-ארי: ביקשנו דיון בוועדת הפנים, אבל הנשיאות דחתה את זה.

ציון פיניאן: למה הדיון המהיר מתקיים בוועדת הכספים ולא בוועדת הפנים?

מיכאל בן-ארי: גם אני שואל.

משה גפני: אני אשיב.

משה גפני: הדיון הוא דיון מהיר.

משה גפני: לא אני החלטתי על קיום הדיון הזה אלא החליטה נשיאות הכנסת.

משה גפני: היא החליטה שהדיון המהיר יעבור לוועדת הכספים.

משה גפני: לכן אני סבור שאנחנו צריכים להתמקד רק בדבר שנוגע אלינו.

משה גפני: אנחנו עוסקים בכסף.

מיכאל בן-ארי: אין לי בעיה.

משה גפני: אני אמרתי שיש לך בעיה?

מיכאל בן-ארי: לא.

מיכאל בן-ארי: נטפל בכסף.

מיכאל בן-ארי: אנחנו ניתן להם את הכסף ונפתור את העניין.

משה גפני: אני מבקש שבדיון הזה אנחנו נגיע להחלטה ונתמקד בשאלה האם באמת צריך לפצות את המשפחות המסכנות הללו, שחיללו את הקברים של יקיריהן, והאם המדינה צריכה להיות בעניין הזה.

מיכאל בן-ארי: גם בית העלמין עצמו.

משה גפני: כן.

משה גפני: בסדר.

קריאה: זה בית העלמין הראשון בעמק יזרעאל.

משה גפני: לפני כן, אני מבקש לשמוע את נציג המשטרה.

משה גפני: האירוע הזה מבחינת

משה גפני: כם היא אירוע לאומני או אירוע פלילי?

מוטי חריב: מבחינת הממצאים אליהם הגענו בחקירה, וכך גם העברנו אותם לפרקליטות, המניע אותו אנחנו מזהים לפי ממצאי החקירה הנו פלילי, בריונות לשמה.

מוטי חריב: לא הצלחנו להגיע לממצא כלשהו שמדובר כאן על רקע לאומני.

יעקב כץ: כמו שריפת היערות במדינה.

יעקב כץ: הכל על רקע פלילי.

יעקב כץ: תמיד אלה אירועים פליליים ולא אירועים לאומנים.

יעקב כץ: רק כאשר יהודים עושים, אלה דברים לאומנים.

משה גפני: אתם יודעים בוודאות מי האנשים?

מוטי חריב: בשלב הראשון חשבנו שאולי מעורבים חברים מכת השטן, וזאת לפי הגרפיטי שצויר שם.

מוטי חריב: מבחינת החקירה פעלנו שם בשני מישורים, גם בתוך עפולה וגם בתוך כפר סולם.

מוטי חריב: עירבנו גם את גורמי שירות הביטחון על מנת לבדוק בשני הצירים האלה.

מוטי חריב: בסופו של דבר, ב-19 באפריל נעצרו שם שבעה קטינים ובגיר אחד והודו במיוחס להם.

מוטי חריב: הוגש נגדם כתב אישום.

יעקב כץ: קטינים באיזה גיל?

יעקב כץ: ארבע-חמש?

מוטי חריב: קטינים בגילאי 15 כאשר הבגיר הוא בן 20.

משה גפני: תושבי איזה ישוב?

מוטי חריב: כולם תושבי כפר סולם.

משה גפני: למה לפי דעתכם הם הלכו דווקא לבית הקברות?

מוטי חריב: לפי מה שהם טוענים, המקום הזה משמש להם כמעין מקום התכנסות או כינוס.

מוטי חריב: לטענתם, באותו היום הם ישבו, שתו, מישהו צייר גרפיטי והתחילה סדרה של זריקת עציצים בינם לבין עצמם ולאחר מכן הם ניפצו את הקברים.

משה גפני: זאת אומרת, אם אני שואל אותך האם הרקע של העניין הוא לאומני או פלילי או בריוני, אתה לא יודע לומר לי בוודאות כך או אחרת.

משה גפני: אתה משער.

מוטי חריב: לפי מה שיש לנו, לפי מה שאומרים החשודים.

יעקב כץ: לפי התמונות רואים שהקברים מנופצים.

יעקב כץ: כמו הקברים של הסבים שלנו באירופה.

משה גפני: אדוני נציג המשטרה, אתה יכול לומר בוודאות או שיש לך התלבטות בעניין?

מוטי חריב: על פי ממצאי החקירה שיש בידינו, המניע הוא פלילי והלוואי שהייתי יכול לומר אחרת.

יעקב כץ: למה כתוב כאן ג'וד?

משה גפני: אנחנו נצפה במצגת.

יעקב כץ: אם זה אירוע פלילי, למה כותבים ג'וד?

יעקב כץ: הקרנת מצגת.

מיכאל בן-ארי: חמישה קברים של אותה משפחה.

אורלי עמית: שיכור לא מרים סלעים כאלה ושיכור לא הולך לרסס את האותיות שהוא כתב ששפת האם של היא ערבית והוא כותב את זה באנגלית.

אורלי עמית: אני מרכזת המשק של מושב מרחביה.

משה גפני: רבותיי, הבנו.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני מבקש ממש טלגרפית משום שאני רוצה להגיע לנושא התכליתי.

משה גפני: רב המושב, הרב ליפקין.

ברוך ליפקין: אני חושב שלמרות שיש כאן הרבה שאלות קשות, האם זה אירוע לאומני או פלילי, יש עוד דבר שלא צוין.

ברוך ליפקין: כאשר נכנסים לבית העלמין, רואים שורות שלמות ריקות לגמרי שלא נגעו בהן בכלל אבל יש כל מיני מקומות בהם כן נגעו.

ברוך ליפקין: הם בחרו בדיוק את המקומות.

ברוך ליפקין: חשבנו למה דווקא המקומות האלה.

ברוך ליפקין: רואים שהמקומות שמוסתרים על ידי עצים, בדיוק שם פעלו.

ברוך ליפקין: במקומות פתוחים, משם רואים למרחוק, שם לא עשו כלום.

ברוך ליפקין: אני חושב שאם יש מקום כזה שיש יחסים טובים, זה המצב בין כפר סולם הסמוך למרחביה, אנחנו הולכים אליהם והם עובדים אצלנו ונמצאים כל הזמן.

ברוך ליפקין: דבר קטן כזה שאפשר לפתור אותו, מסתובבים עשרות אנשים מתוסכלים שאין להם עכשיו כסף להוציא ויצטרכו לתבוע תביעה משפטית.

ברוך ליפקין: חבל על כל הדבר הזה.

ברוך ליפקין: אפשר כאן היום לפתור את זה ולאשר את הכסף עבור שיפוץ הקברים, עד האחרון בהם.

משה גפני: ראש המועצה רוצה לומר משהו?

אייל בצר: כן.

משה גפני: בקצרה.

יעקב כץ: אנחנו כל כך ספוגים במיליארדים, שאי אפשר לדבר על הקברים.

משה גפני: נכון.

משה גפני: כך המדינה מתנהלת.

משה גפני: עד היום היית בעולם התורה, אבל הגעת לכאן.

משה גפני: כולנו הידרדרנו לכאן.

אייל בצר: השבוע במועצה האזורית עמק יזרעאל חגגו מאה שנים לראשית התיישבותנו בעמק יזרעאל.

אייל בצר: הישוב הראשון שעלה בעמק יזרעאל הוא מרחביה ב-1910.

אייל בצר: המדינה בת 62, אבל קרוב לארבעים שנים לפני כן היו כאלה שייבשו את הביצות והקימו את המדינה והקימו את הכנסת, ובכנסת יש גם את ועדת הכספים שהיא חלק מהכנסת.

משה גפני: אני כל הזמן מחפש למי להכיר תודה על זה שאני יושב ראש הוועדה ועכשיו אני יודע.

אייל בצר: עם כל הכבוד, רציתי להסביר בכמה דקות את ההיסטוריה של המקום.

אייל בצר: בין הקברים המחוללים נמצאים קברים של המייסדים שהקימו את המקום.

אייל בצר: אני לא נכנס לוויכוח האם זה מעשה לאומני או לא לאומני.

אייל בצר: יש משפחות שאין להם שאיר שיכול לשאת בנטל.

אייל בצר: עשרות שנים התושבים משלמים מסים.

אייל בצר: מס רכוש הוא בעצם הביטוח הלאומי למקרים כאלה.

אייל בצר: אני אומר שלא יכול להיות שעכשיו נטרטר את המשפחות האלה לבתי משפט, נטרטר אותם לפקיד כזה או אחר.

אייל בצר: דרך אגב, מס רכוש עשה את העבודה.

אייל בצר: הוא פעל כמו שצריך אבל הוא אמר שיש לו את הכללים שלו.

משה גפני: למה משכו את התביעה?

אייל בצר: לא משכו את התביעה.

משה גפני: האם התביעה במס רכוש עדיין קיימת?

אייל בצר: ודאי.

שי חרמש: אם זה לא אירוע לאומני, זה לא מכוסה.

משה גפני: התביעה קיימת?

מיכאל בן-ארי: השאלה אם יש הערכת נזק.

אייל בצר: יש הערכת נזק.

שי חרמש: הבעיה לא הערכת נזק.

שי חרמש: אם זה לא אירוע לאומני, זה לא מכוסה.

משה גפני: מי מוסמך לענות לי אם יש תביעה, כן או לא.

אמיר דהן: הייתה תביעה ולאחר שהם קיבלו אישור מהמשטרה שהאירוע הוא על רקע פלילי, הם התקשרו לשמאי ואמרו שכרגע הם מושכים את התביעה.

אמיר דהן: אנחנו תיעדנו את כל הנזקים.

משה גפני: של מי הייתה התביעה?

אמיר דהן: של הישוב.

אייל בצר: התביעה לא נמשכה.

אורלי עמית: שום תביעה לא נמשכה.

אורלי עמית: אני אישית פניתי למנהל מס רכוש.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: על זה התגברנו.

יעקב כץ: גם חברי הכנסת יכולים לומר מילה?

משה גפני: יכולים.

מיכאל בן-ארי: אם כבוד היושב ראש ייתן לראש המועצה להמשיך בדבריו, אני אשמח.

אייל בצר: לא לכבוד המדינה, לא לכבוד הכנסת, לא לכבוד ועדת הכספים לטרטר אנשים שנתנו את המיטב.

אייל בצר: לכן אני חושב שצריך למצוא פתרון או דרך מס רכוש או דרך משרד הדתות.

אייל בצר: צריך למצוא פתרון במהרה כי לישוב הזה אין את הכספים.

משה גפני: תודה.

משה גפני: יפה דיברת.

משה גפני: חברי הכנסת, בבקשה.

שי חרמש: האירוע מזעזע.

שי חרמש: הייתי גם באירוע של מרחביה לפני שבועיים וראיתי את העוצמה של ההתיישבות במאה השנים האלה.

שי חרמש: אי אפשר להישאר שווי נפש כאשר רואים את התמונות האלה, אבל צריך לעשות כאן הפרדה מאוד ברורה.

שי חרמש: כבוד המת וכבוד ההתיישבות מחייבים שיקום.

שי חרמש: הדיונים בינינו על ההגדרות, מהיכן זה בא, לא צריכים להיות בזירה הזאת.

שי חרמש: זה ויכוח עקרוני, אם יש טרור לאומני בתוך מדינת ישראל או אין.

שי חרמש: אני אומר אין וחבר הכנסת כץ יאמר שיש אבל בינתיים הקברים מנותצים והקופה ריקה.

שי חרמש: אני אומר שיש היום פתרונות.

שי חרמש: שר הפנים בתקציב פיתוח יכול לפתור את הבעיה, שר הדתות יכול לסייע ויש גורמים נוספים.

שי חרמש: הניסיון להביא לכאן את מס רכוש, כמי שמכיר את מס רכוש מהגזרה בה אני חי, בא להסיט את הדיון מהבעיה הפרקטית הכספית של שיקום מיידי לוויכוח פוליטי אידיאולוגי שאני לא רוצה להיות בו שותף כרגע.

שי חרמש: רוצים חברי הכנסת כץ ובן-ארי לדון האם האירוע לאומני או לא לאומני, אבל אני יכול לומר דבר אחד והוא שבמשך עשרות שנים קיימים יחסי דו-קיום בעמק יזרעאל כפי שאני מכיר בין כפר סולם לבין מרחביה ובין הכפרים הערביים במקום.

שי חרמש: כל רגע שהנושא הזה לא מוסדר, הוא פצע פתוח שמעורר היום בקרב שני הצדדים מתחים מיותרים.

שי חרמש: למען השקט, למען הדו קיום, בואו ניקח את הנושא על עצמנו.

שי חרמש: נרים טלפון אחד לשר אלי ישי ולשר יעקב מרגי, דבר שיכול להביא את הדבר המיידי כרגע ולדאוג לכבוד המת.

שי חרמש: לשקם את בית הקברות מחר ולהסדיר את העניינים.

שי חרמש: את האידיאולוגיות, חברים, לכו הביתה ותשאירו לנו את הנושא לריב עליו כי עבור זה משלמים לנו.

מיכאל בן-ארי: ניסיתי לעשות את הדברים אותם אתה אומר.

מיכאל בן-ארי: אתה לא היית במקום.

מיכאל בן-ארי: אתה מאשים אותי בלאומנות אבל אני לא באתי מהכיוון הזה.

משה גפני: הוא לא מאשים אותך.

משה גפני: הוא מאשים אותי.

שי חרמש: דרך אגב, גם אני הייתי שם.

משה גפני: כדי למנוע את הוויכוח הזה אמרתי בתחילת הדיון שהדיון הזה הוא לא לאומני, לא פלילי ולא אידיאולוגי אלא הדיון הוא כסף ולזה אנחנו צריכים להגיע.

משה גפני: אני מדבר עכשיו כמו חרדי.

משה גפני: אנחנו החרדים אוהבים כסף.

אורלי עמית: אני חייבת לציין שיש שם עשר מצבות שאין להן משפחות.

משה גפני: שכנעת אותי.

יעקב כץ: ברשות היושב ראש, כמה מלים.

יעקב כץ: ראשית, אני חושב שהתגלגלה לידך זכות גדולה משום שאתה יהודי אוהב תורה.

יעקב כץ: מה שמייחד את החרדים בשנים האחרונות זה בעיקר אהבת קברים.

יעקב כץ: לכן אני אומר שכיוון שאתם אוהבי קברים כל כך גדולים – לצבא אתם לא הולכים, לתעשייה אתם לא הולכים.

משה גפני: פרזיטים.

יעקב כץ: אתם אוהבים כסף וקברים.

משה גפני: אתה מדבר כמעט כמו גבי גזית.

יעקב כץ: כמעט.

יעקב כץ: אני רוצה לומר את הדברים בצורה הבוטה.

יעקב כץ: חבר הכנסת חרמש, אתם לא התיישבות עובדת, אתם שכחתם את זה.

משה גפני: אנחנו לא אוהבי קברים.

משה גפני: ממש לא אוהבי קברים.

משה גפני: אנחנו אוהבי חיים אלא שאנחנו לא עושים הבחנות בין קברים.

יעקב כץ: אני מבקש גם במקרה הזה לא לעשות הבחנות.

יעקב כץ: חבר הכנסת חרמש, אל תרמה את עצמך לגבי יחסים תקינים בעמק יזרעאל בין יהודים לערבים.

יעקב כץ: אני חייב לומר את זה כיוון שאתה הזכרת את זה.

יעקב כץ: ברגע שהם יוכלו, אחרי שהם ניפצו את הקברים, אתה צעקת באישור המשטרה שזה פלילי ולא לאומני, כאשר כל ערבי באזור עמק יזרעאל יודע שזה לאומני.

יעקב כץ: כולם יודעים זאת חוץ ממך.

יעקב כץ: למרות שאתה מההתיישבות שכבר אבדה מזמן, אני לא רוצה להפריע לך.

שי חרמש: גם אני אישית?

יעקב כץ: באין חזון ייפרע עם.

יעקב כץ: נשאר לכם רק השיער הלבן.

יעקב כץ: זה הדבר היחידי שנשאר לכם.

יעקב כץ: אין תורה, אין יהדות, אין כלום.

יעקב כץ: עומדת משטרה שלצערנו הרב בגליל הרבה מהשוטרים והרבה מהמפקדים הם לא יהודים.

יעקב כץ: משטרה שרואה אירוע כזה - שהוא כמעט כמו באירופה לפני השואה כאשר הרסו ליהודים קברים - אומרת שזה פלילי וזה לא לאומני.

יעקב כץ: אני קודם כל אומר שאת השקר הזה, מי שנותן יד להרוס קברים, לשרוף יערות, וצועק תמיד שזה לא לאומני וזה לא שנאת ישראל, מרמה את עצמו.

יעקב כץ: לאחר מכן הם יטבחו יהודים ויאמרו שזה גם היה פלילי כי טבחו את היהודים לא בגלל שהם יהודים אלא בגלל שבמקרה הם ראו אנשים ברחוב.

יעקב כץ: תפסיקו לרמות את עצמנו.

יעקב כץ: אני רוצה לומר לך חבר הכנסת חרמש שבעמק יזרעאל, אם אתה תראה מה מלמדים אותם בכפרים הערבים שם, מה מלמדים אותם בבתי הספר, תדע לך שכאשר הם יוכלו, הם גם יטבחו בך ולא רק בקברים שלך.

יעקב כץ: שלא תרמה את עצמך.

יעקב כץ: את השקר הזה, אל תרמה.

יעקב כץ: התגלגלה לידך זכות גדולה.

משה גפני: איזה זכות?

משה גפני: אני לא עובד, אני לא בתעשייה, אני לא הולך לצבא ואוהב קברים.

משה גפני: מה נשאר לי?

יעקב כץ: ומצביע בעד פקחים שיהרסו 350 אלף יהודים, וגם את זה אני זוכר לך.

משה גפני: לא, אני הצבעתי נגד ההתנתקות.

יעקב כץ: אתה הצבעת בעד שליחת פקחים להרוס בתים.

משה גפני: זה כן.

משה גפני: אבל אני הורדתי את הפקחים.

יעקב כץ: מודה ועוזב ירוחם.

יעקב כץ: אמרתי שאנחנו עוד ניקום בך על זה.

משה גפני: אבל אני עשיתי מה שאלקין עשה.

יעקב כץ: אתה עשית מה שראש הממשלה אמר לך לעשות, כל עוד שהוא נותן לך כסף.

משה גפני: זה נכון אבל את הכסף קיבלתי בלי זה.

יעקב כץ: הרב גפני, אתה מקבל לכתחילה.

יעקב כץ: דע שאנחנו נהיה ראשי ממשלה פעם ואנחנו ננהל ונחזיר לכם מלחמה שערה.

יעקב כץ: על כל פנים, את החשבון נעשה אתכם.

משה גפני: הרוב שלכם עובר אלינו.

יעקב כץ: אני חושב שהתגלגלה לידך זכות ואני לא יודע איך תמצא את הדרך.

יעקב כץ: כולם מדברים בכסף אבל את האמת הזאת שמדובר בלאומנות שהיום היא שורפת יערות, הורסת קברים, רוצחת יהודים, ואתם תאמרו שזאת לא בעיה, את השקר הזה תורידו.

יעקב כץ: אני דורש לקבל מחר את השיק לשיפוץ.

זאב בילסקי: אמרת שאתה באת מעולם התורה והידרדרת לכאן.

זאב בילסקי: אני באתי מעולם לא של תורה.

משה גפני: אבל עזרת לתורה.

זאב בילסקי: נכון, אבל עכשיו אני סופק דווקא כאן הרבה תורה.

זאב בילסקי: למדתי כאן הרבה מאוד וכל יום אני לומד מחדש.

זאב בילסקי: אמרנו חכמינו שלא חרבה ירושלים אלא משום שלא נהגו לפנים משורת הדין.

משה גפני: שהעמידו דבריהם על דין תורה.

זאב בילסקי: נכון.

זאב בילסקי: גם זה צודק וגם זה צודק.

זאב בילסקי: אני הקשבתי טוב לקצין המשטרה והוא אומר ביושר רב שהלוואי שהוא יכול היה לומר אחרת.

זאב בילסקי: כלומר, הוא מבין את הבעיה ומבין את העניין, אבל צדיק באמונתו יחיה ואדם עושה את מלאכתו נאמנה.

זאב בילסקי: לכן לא הייתי מציע לחבר הכנסת כץ לתקוף כאן קציני משטרה.

זאב בילסקי: המעשה חמור.

זאב בילסקי: לפעמים יש ניתוץ קבר אחד או שניים ואז רשות מקומית יכולה איכשהו לעזור למשפחה לשפץ את הקבר, אבל כאן יש סמל, סמל לאומי, יש כאן משהו שבסדר גודל של רשות מקומית כמו של אייל קשה לה ללכת ולטפל בנושא.

זאב בילסקי: לכן אני באמת חושב שצריך לעשות מאמץ ולנסות לעזור כאן.

זאב בילסקי: למעשה כפי שאני רואה את זה מס רכוש יאמר שכל עוד לא אומרים לו, אין שום דבר.

זאב בילסקי: צריך כאן הרבה שכל טוב בעיני אלוהים ואדם כדי שנשב ביחד ונראה איך אנחנו מצליחים לעזור בעניין הזה כדי לסלק את העניין הזה כמה שיותר מהר כי הזמן כאן גם הוא חשוב.

ציון פיניאן: המעשה הוא מעשה חמור.

ציון פיניאן: אם זה היה קורה בחוץ לארץ, כל היהודים במדינת ישראל היו זועקים לשמים.

יעקב כץ: היו אומרים שזה מעשה אנטישמי.

ציון פיניאן: נכון.

ציון פיניאן: היינו אומרים שזה מעשה אנטישמי.

ציון פיניאן: הנושא הזה של הכסף, מן היקב ומן הגורן צריך למצוא את הכסף הזה כדי שהנושא יטופל.

מיכאל בן-ארי: תאמר לנו איפה הגורן והיקב כדי שנלך לשם.

ציון פיניאן: הרב גפני ואני נביא לכם את היקב והגורן.

מיכאל בן-ארי: זאת הבטחה?

מיכאל בן-ארי: אפשר לסגור את הישיבה?

ציון פיניאן: נעשה הכל כדי להביא את הכסף.

זאב בילסקי: ביהדות להשתדלות יש ערך בפני עצמה.

ציון פיניאן: נעשה את הכל כדי להביא את הכסף.

מיכאל בן-ארי: אנחנו הטרחנו אתה אנשים לכאן מתוך תקווה שהנושא יבוא לכדי פתרון.

משה גפני: אמנם קטונתי, אבל כל עוד אני יושב ראש הוועדה, אני צריך לנהל אותה ועכשיו חבר הכנסת ציון פיניאן ברשות הדיבור.

משה גפני: לא תמיד אני מצליח בניהול הישיבה, במיוחד בישיבה הקודמת.

משה גפני: אפרופו אוהב כסף.

משה גפני: כשמסתובב כאן כסף, יש לי בחילה ואני הולך להקיא.

יעקב כץ: לפחות היית מעביר את זה לישיבות.

משה גפני: החבר שלי, חבר הכנסת כץ, מאשים אותי בכך שאני אוהב כסף.

ציון פיניאן: על פי ההשתדלות של היושב ראש בעבר ושל החברים, ברוך השם היו לנו הרבה הצלחות וגם במקרה הזה, בעזרת השם, נצליח.

ציון פיניאן: אני רוצה לומר מה מפריע לי וממה אני מודאג.

ציון פיניאן: אני מודאג מזה שמאשימים את הרוצח בהריגה במקום ברצח, מלאומני שהופך לפלילי, כל שיכור שאומר שהוא שיכור, הופך לשיכור ניצחון.

ציון פיניאן: פשוט שיכור ניצחון.

ציון פיניאן: כאן אני מודאג.

ציון פיניאן: זה לא קורה רק כאן אלא אני רואה איך בתי המשפט הופכים רוצח להורג או לאומני לפלילי.

ציון פיניאן: מזה אני מודאג וזה צריך להדליק נורה אדומה אצל כל חברי הכנסת.

יעקב כץ: אתה אומר את זה לשוטר.

ציון פיניאן: אני אומר את זה למשטרה ואני אומר את זה לבתי המשפט.

ציון פיניאן: זה צריך להדליק נורה אדומה.

ציון פיניאן: שיכור רוצח ושיכור לאומני הופך לשיכור ניצחון בזה שמשנים את נוסח העבירה הפלילית שלו.

שי חרמש: אני מבקש לתת את רשות הדיבור לחברים שהגיעו לכאן

בלהה פישלר: רציתי לומר שיש לנו בעוד שלושה שבועות אזכרה לאבא שלי במלאת שנה לפטירתו.

בלהה פישלר: הקבר שלו חולל, חוללו הקברים של ההורים שלו ושל הסבא והסבתא שלו.

בלהה פישלר: אנחנו צריכים לעשות הזכרה אבל במצב כזה לאן נביא אנשים?

בלהה פישלר: איך נכבד את כבוד המת?

משה גפני: רבותיי, אני מציע כדלהלן.

משה גפני: היות והדיון הוא דיון מהיר, אני גם רוצה להניח את המסקנות על שולחן הכנסת.

משה גפני: אני מבקש ללכת למסלול הבא ואני מבקש את ההקשבה שלכם.

משה גפני: אם אתם במס רכוש לא מסכימים אתי, תאמרו זאת.

משה גפני: הם טוענים שיש תביעה.

משה גפני: אם אין תביעה, אני מבקש שהיום תהיה תביעה.

משה גפני: נמצאים כאן האנשים והם אומרים שיש תביעה.

משה גפני: אני לא מקבל את עמדת המשטרה בעניין הזה.

משה גפני: עמדת המשטרה היא ברורה לצורכי המשטרה.

משה גפני: מאוד יכול להיות שזה כן על רקע לאומני.

משה גפני: הרי יודעים מי האנשים ומאוד יתכן שזה על רקע לאומני כי הרי מי בוחן כליות ולב?

משה גפני: אין לי טענות למשטרה.

משה גפני: המשטרה יכולה לומר לצורך העניין שהיא צריכה ללכת לתפוס פושעים, זה יכול להיות על רקע בריוני אבל זה מאוד יכול, מבחינת העמדה החוקית בעניין לגבי הפיצויים של מס רכוש, על רקע לאומני, במיוחד שאנחנו רואים כתובות שהיו שם ואנחנו רואים את הרקע של האנשים שעשו את המעשה.

משה גפני: לכן אני מבקש כדלהלן, ואני מבקש שזאת תהיה החלטת הוועדה.

משה גפני: אנחנו מבקשים שתבחנו היום-מחר את התביעה שלהם.

משה גפני: אם אתם מגיעים למסקנה שדוחים את התביעה, אני מבקש באופן מיידי להביא את זה לוועדת ערר שקבועה בחוק.

משה גפני: ועדת הערר, אני דורש שתתכנס בישיבה הראשונה הקרובה.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו צריכים להגיש תשובה.

משה גפני: אם יש בעיה של כוח אדם אצלכם, אני אומר לכם שצוות ועדת הכספים מתנדב לעזור לכם.

משה גפני: אנחנו מתנדבים בהרבה דברים אצלכם.

משה גפני: אנחנו מוכנים להתנדב גם לעניין הזה.

משה גפני: נעמיד לכם כוח אדם, ניתן לכם את המחשבים ואת מה שצריך.

משה גפני: אנחנו רוצים שזה יסתיים לפני האזכרה של אביה של גברת פישלר.

משה גפני: אני מבקש שזה יסתיים בתוך שלושה שבועות.

משה גפני: עם כל הכבוד, אנחנו מדברים על סדרי גודל של 150 אלף שקלים שלכל הדעות, גם לדעתכם, גם לדעת המשטרה וגם לדעתי – אני האחרון כאן מבין כולם – זאת בושה למדינה בה 150 אלף שקלים עבור חילול בית עלמין, עבור חילול בית קברות, בושה שאנחנו מתנהלים כך בעניין הזה.

משה גפני: לכן צריך לזרז את ההליכים.

משה גפני: אני רוצה תשובה מוועדת הערר בתוך שלושה שבועות.

מיכאל בן-ארי: שלושה שבועות, זה המון זמן.

שי חרמש: אתה מטפס על מדרון חלק.

שי חרמש: הם לא יכולים.

שי חרמש: אני מכיר את הכללים.

שי חרמש: בוא נביא את זה לשר ישי ולשר מרגי.

משה גפני: מה לעשות, גם אני מכיר את הכללים.

משה גפני: יש כללים.

מיכאל בן-ארי: לשרים ישי ומרגי, אני כבר פניתי.

משה גפני: יש חוק במדינה.

משה גפני: ועדת ערר, לעניין תקנה 11, תוקם בין אזורים מסוימים לסוגי נזקים ושניים לפחות מבין חבריה לא יהיו עובדי מדינה.

משה גפני: בוועדת הערר יהיו חברים: חבר מתוך הרשימה.

משה גפני: הרואה עצמו מקופח עקב החלטה לפי תקנה 7 ובהוראת המנהל לפי תקנה 7(א) או בתיקון להחלטה, יכול להגיש ערר.

שי חרמש: אבל מה המנדט שלהם?

משה גפני: המנדט שלהם הוא בדיוק כמו שאמרנו כאן.

שי חרמש: אין להם מנדט.

אורלי עמית: אין להם אישור.

משה גפני: על מה הוויכוח?

שי חרמש: בוא נלך להביא כסף.

משה גפני: מאה אחוזים.

משה גפני: אני יודע להביא כסף ביחד אתך וביחד עם כולם.

שי חרמש: לא.

שי חרמש: אתה יודע הרבה יותר טוב ממני.

משה גפני: אני מבקש שתאמרו לנו בתוך פרק זמן הכי קצר האפשרי.

יצחק אהרונוביץ': אם רוצים לפתור את העניין, לנו לא תהיה ברירה אלא לטעון שכל עוד המשטרה לא מאשרת שמדובר באירוע לאומני, אנחנו נטען שלא מדובר בפעולת איבה לפי החוק.

יצחק אהרונוביץ': בית המשפט העליון הכריע לפני מספר שנים בתביעה של בנק הפועלים בכל הסניפים שנשרפו במהומות אוקטובר שערביי, תושבי ישראל – זה ירגיז כאן אולי חלק מהאנשים – הפעולות שלהם לא נחשבות כאירוע לאומני לעניין החוק.

שי חרמש: אין תקדים כזה בכלל.

יצחק אהרונוביץ': ההצעה שלי, כמו שפתרנו מקרים אחרים, כמו למשל במקרה עכו, המהומות שהיו בעכו, שאפשר למצוא איזשהו תקציב ביחד עם השמאות שלנו לצורך העניין הזה.

יצחק אהרונוביץ': יכול להיות שמס רכוש ישלם ומשרד האוצר ישפה.

יצחק אהרונוביץ': אני בטוח שאפשר להגיע למשהו ואני בטוח שמר יהודה נסרדישי יסכים לכך, כך שניתן יהיה לסגור את הפרק הזה.

משה גפני: אנחנו הולכים על זה.

משה גפני: בסדר.

מיכאל בן-ארי: אתה יכול לחזור על זה?

משה גפני: אני אחזור.

משה גפני: ועדת הכספים מקבלת החלטה בעקבות הדיון המהיר שלך.

משה גפני: ההחלטה אומרת שהיא פונה לחשב הכללי.

משה גפני: היות שהאירוע הזה הוא אירוע נוראי מבחינתנו – מבחינתנו כחברה, מבחינתנו כמדינה, מבחינתנו כמו שאנחנו רואים את העניין הזה – ומכיוון שהאירוע הזה נופל בין הכיסאות, אין יכולת הכרעה ברורה מבחינת החוק וזה יכול להימשך זמן רב, אבל אנחנו רוצים שהבעיה תיפתר מיד, אנחנו לכן פונים לחשב הכללי באוצר ואנחנו מבקשים ממנו לשפות את רשות המסים.

משה גפני: אנחנו נפנה גם ליהודה נסרדישי.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו נעדכן אותו.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו נוציא את האנשים שלנו לשטח.

משה גפני: אנחנו מבקשים בתוך כמה ימים להעמיד סכום של 150 אלף שקלים.

אורלי עמית: למה 150 אלף שקלים?

אורלי עמית: זה הרבה יותר.

יעקב כץ: כמה שזה עולה.

יצחק אהרונוביץ': כמה שזה עולה.

משה גפני: אמר שי אהרונוביץ שהם יוציאו כבר את האנשים לשטח.

משה גפני: נאמר לי שזאת בערך העלות.

משה גפני: אני מבקש שהדברים האלה ייעשו באופן מיידי.

משה גפני: בדרך כלל לא דואגים לקברים, אבל אני רוצה שנדאג לקברים, שנדאג לכבוד שלנו, שנדאג למתים שלנו.

משה גפני: אני מבקש לגמור את העניין הזה בהקדם.

משה גפני: זאת החלטת הוועדה.

יעקב כץ: הרב גפני, תאמר הכבוד הלאומי שלנו.

משה גפני: את החלטת הוועדה נניח על שולחן המליאה.

משה גפני: נעביר אליכם את ההחלטות הללו ואתם, תעשו לי טובה, תגמרו את העניין הזה.

משה גפני: בזה סיימנו.

משה גפני: תודה.