ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 219, 2010-05-25 11:00

אלכס מילר: ברצוני לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

אלכס מילר: אני חבר הכנסת אלכס מילר.

אלכס מילר: אני מחליף היום את יושב ראש הוועדה הקבוע חבר הכנסת זבולון אורלב.

אלכס מילר: אנחנו נקיים היום דיון ביזמתו של חבר הכנסת דניאל בן סימון בנושא של "כל ישראל חברים" אליאנס.

אלכס מילר: אני שמח לארח כאן את נשיא ארגון אליאנס מר אדי סטג.

אלכס מילר: יש חשיבות רבה בדיון בנושא הזה.

אלכס מילר: השנה אנחנו מציינים 150 שנה להולדתו של הארגון, כל ישראל חברים אשר הוקם ב-1860 בפריס על ידי קבוצת נכבדים והיה לארגון יהודי בינלאומי.

אלכס מילר: נדמה לי שאין צורך לפרט את כל התהליכים והתמורות שעבר הארגון במשך 150 השנים של עשייה ופעילות ענפה.

אלכס מילר: היום קיימים בישראל בתי ספר שנוסדו על ידי כל ישראל חברים בערים המרכזיות, בחיפה, בתל אביב, בירושלים.

אלכס מילר: קיימים אף בתי ספר לילדים חירשים ובתי ספר אלו משותפים ליהודים וערבים.

אלכס מילר: בנוסף בשנות השבעים הוקם על ידי כל ישראל חברים מכון "כרם" למורים המהווה כיום את אחד המוסדות המיוחדים להכשרת המורים הטובים והמיוחדים בישראל.

אלכס מילר: בשנים האחרונות הרחיב הארגון את תחומי עיסוקיו ומאז 2001 הוקמו בו אגפים העוסקים בצדק חברתי, בחינוך פורמאלי והבלתי פורמאלי בזיקה לערכים יהודים והומניסטיים ובפיתוח מנהיגות בעיקר בקרב יוצאי עדות המזרח.

אלכס מילר: אין ספק כי הארגון פועל למען קידום מטרות חברתיות מן המעלה הראשונה ועל כך נתונה לכם חברי הארגון וראשיו הוקרתנו והערכתנו.

אלכס מילר: התכנסנו כאן היום כדי להביע ולשמוע על המטרות אותן אתם מציבים בפניכם ואולי גם קשיים ובעיות בהם אתם נתקלים בדרכם.

אלכס מילר: אני אעביר את זכות הדיבור ליוזם הדיון חבר הכנסת דניאל בן סימון, בבקשה אדוני.

דניאל בן-סימון: שלום לכם.

דניאל בן-סימון: נפגשנו עם חלק מכם ביום ראשון בערב.

דניאל בן-סימון: פתחנו את האירועים באשדוד.

דניאל בן-סימון: אתם זוכרים?

דניאל בן-סימון: קצת הייתי סטנדאפיסט, הצחקתי את האנשים ולא הכירו את הצד הזה שלי.

דניאל בן-סימון: אמרתי שאני בא לכל ישראל חברים כי אני בא ממפלגה שמייצגת את כל ישראל חברים, מפלגת העבודה.

דניאל בן-סימון: אנחנו כולנו חברים.

דניאל בן-סימון: זה מפגש יוצא דופן בשבילי כי זה מחזיר אותי לעבר שלי.

דניאל בן-סימון: כל חיי זה אליאנס.

דניאל בן-סימון: נולדתי בעיר קטנה במרוקו שנקראת מקנס וכמובן שהדבר הכי טבעי שאני אלמד במסגרת אליאנס.

דניאל בן-סימון: בהמשך עברתי לקזבלנקה ושוב חיכה לי בית ספר אליאנס.

דניאל בן-סימון: הגעתי לארץ, הדברים השתנו, אבל שלושת הילדים שלי עברו דרך בית ספר רנה קסן בירושלים ולמדו צרפתית, והמורשת הזו של אליאנס עברה מדור לדור.

דניאל בן-סימון: לכן העניין של אליאנס הוא בתוכנו.

דניאל בן-סימון: זה אירוע יוצא דופן וטוב שהוא נחוג בכנסת.

דניאל בן-סימון: מי שהקים את אליאנס, אני רק חושב היום, כמה זה היה נועז.

דניאל בן-סימון: אני יושב בוועדה הזאת ואלכס מילר יושב בוועדה הזאת ואנחנו מדברים על התכנים החינוכיים.

דניאל בן-סימון: איך לחנך את היהודי כדי שישמור על יהדותו?

דניאל בן-סימון: אבל גם איך לחנך אותו כדי שיהיה חלק מהעולם?

דניאל בן-סימון: יש עדיין חלקים בכנסת שחושבים שהיהודי צריך ללמוד תלמוד, תורה ומשניות.

דניאל בן-סימון: לכן הויכוח, מי שהכריע, ראשוני אליאנס קיבלו החלטה ששינתה את פני העולם היהודי.

דניאל בן-סימון: זו היתה החלטה שהתפתחה בתקופה של האמנסיפציה שהיהודי היה חייב לבחור את דרכו.

דניאל בן-סימון: אליאנס סללה את הדרך החדשה שמיזגה את העולם היהודי עם העולם הגדול.

דניאל בן-סימון: זה בעצם מה שעשיתי כילד קטן במקנס.

דניאל בן-סימון: באתי לבית הספר ונפתחו בפניי אופקים חדשים.

דניאל בן-סימון: כבר לא למדתי רק דברים יהודיים אלא דברים אחרים.

דניאל בן-סימון: במובן הזה זה ערך יוצא דופן ששינה את פני היהדות במאה ה-19 וזה נמשך עד היום.

דניאל בן-סימון: לכן החשיבות של האירוע הזה.

דניאל בן-סימון: אני אומר לכם, כמי שנמצא פה בכנסת וכמי שחי פה בישראל, הויכוח על הזהות היהודית לא הסתיים.

דניאל בן-סימון: הוא רק מתחיל.

דניאל בן-סימון: כי לתוך הזהות היהודית נכנסה הזהות הישראלית.

דניאל בן-סימון: יש כאלה שחושבים שקודם כל אנחנו יהודים.

דניאל בן-סימון: יש כאלה שחושבים שקודם כל אנחנו ישראלים.

דניאל בן-סימון: באנו לכאן, כדי לשנות את האופי היהודי.

דניאל בן-סימון: לכן הויכוח פה הוא ויכוח מר בין חלקים שונים באוכלוסייה ודווקא הנוסחה של אליאנס, הדו קיום הזה, המיזוג בין תרבות יהודית לתרבות גלובלית, תרבות אוניברסאלית, זה המיזוג הנכון.

דניאל בן-סימון: צריך להיות רופא ומהנדס ועיתונאי ומשורר ולא רק לשבת בחדר וללמוד תורה כל היום.

דניאל בן-סימון: בנוסף לתורה צריך גם ערכים אחרים.

דניאל בן-סימון: מי שהגה את רעיון אליאנס הגה רעיון גאוני בזמנו.

דניאל בן-סימון: יש חברי כנסת שיושבים פה ואלכס מכיר אותם שאומרים היהודי צריך לעסוק רק בדברים יהודיים.

דניאל בן-סימון: לכן הויכוח לא הסתיים.

דניאל בן-סימון: הוא רק התחיל.

דניאל בן-סימון: הקמת המדינה והישראליות נועדה לתת את הפן האוניברסאלי ליהודי.

דניאל בן-סימון: בעיניי הציונות היא בעצם הגשמה.

דניאל בן-סימון: כשיהודי עולה לישראל הוא מקבל אחריות על חייו, על עצמו, והוא הופך ציוני.

דניאל בן-סימון: הוא הופך ישראלי.

דניאל בן-סימון: וכך הוא מצטרף למשפחת העמים.

דניאל בן-סימון: אפשר להיות יהודי בצרפת.

דניאל בן-סימון: אני חוזר לזה ומעלה על נס המיזוג הזה, היכולת לחיות בשני עולמות בשלום, זו נוסחה שיכולה להציל את המדינה ולתת בעצם את התשובה לסימן השאלה הגדול לגבי מה היא זהותנו, מה היא דמותנו, מה היא זהות ישראלית, מה היא זהות יהודית, ואם אפשר למזג אותן יחד.

דניאל בן-סימון: לכן אני אומר, זה אירוע חשוב.

דניאל בן-סימון: תמשיכו להשפיע גם אחרי 150 שנה.

דניאל בן-סימון: העבודה לא הסתיימה.

דניאל בן-סימון: אנחנו בתוך תוכה של העבודה והלוואי שתצליחו כי אם תיישמו את הנוסחה הגואלת הזאת זה יכול להציל גם אותנו.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: אני מבקש מכל מי שרוצה לדבר להירשם.

אלכס מילר: מר הוברט לוואן, סגן נשיא אליאנס בבקשה.

הוברט לוואן: אני מתנצל בעד מרק אייזנברג שהיה צריך לסייע לידיד קרוב והיה צריך להצטרף אלינו.

דניאל בן-סימון: רוג'ר קוקרמן היה ראש הקהילה היהודית בצרפת.

דניאל בן-סימון: בבקשה.

רוג'ר קוקרמן: אני רק רוצה לומר שאנחנו מאוד שמחים להיות כאן איתכם, שהדיון הוא מעניין באופן מיוחד.

רוג'ר קוקרמן: זה נכון שנקודת המבט הדתית והשרידות של העם היהודי בגולה מוצאת את ביטויה במיוחד כאן.

רוג'ר קוקרמן: באשר לעתיד, הבעיה איננה מתגבשת כאן באותם מונחים כמו שהיא מופיעה בצרפת.

רוג'ר קוקרמן: בצרפת יש רנסס מסוים באשר לדת.

רוג'ר קוקרמן: היום רוב היהודים בצרפת קשורים לדת ובד בבד הם מעורבים בכל אשר קורה בחברה הצרפתית.

רוג'ר קוקרמן: ואולם הויכוח צריך להמשיך כי יש גם כן נטיות להתבוללות בקרב היהודים הצרפתים שמאיימים על הקהילה היהודית בתפוצה.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

דניאל בן-סימון: אולי דניאל בראונשוויג, יושב ראש אליאנס בישראל.

דניאל בן-סימון: בבקשה.

דניאל בראונשוויג: קודם כל אני מאוד מודה למר מילר על דבריו.

דניאל בראונשוויג: הוא עשה את שיעורי הבית, דבר שניתן להערצה.

דניאל בראונשוויג: אני רוצה להדגיש 3 דברים מרכזיים שאנחנו עושים בכי"ח בארץ וזה הולך בדיוק שלך דניאל.

דניאל בראונשוויג: מכון כרם שאנחנו בנינו ב-35 השנים האחרונות, מכון להכשרת מורים לתפארת שיותר מ-85% מהתלמידים ממשיכים בחינוך.

דניאל בראונשוויג: הדבר הזה הוא יחיד במינו בארץ, ואני מבקש את היושב ראש של הוועדה הזו לבוא לבקר במכון כרם, לראות מה אנחנו עושים, כי אני חושב שזה מודל שניתן להעתקה ואם משרד החינוך היה מוכן לעשות את זאת אנחנו נשמח מאוד להיות חלק מהפעילות הזאת.

דניאל בראונשוויג: הדבר השני זו התוכנית שלנו הנקראת "מורשה" לקידום לימוד היהדות בבתי ספר.

דניאל בראונשוויג: אתם צריכים להבין שהפעילות שלנו נמצאת גם בבתי ספר הכלליים, גם בבתי הספר הדתיים.

דניאל בראונשוויג: כי בבתי הספר הכלליים ראינו שהנושא של היהדות לוקה בחסר.

דניאל בראונשוויג: לכן צריכים לחזק אותו.

דניאל בראונשוויג: בבתי ספר הדתיים, כמו שהיית אומר אולי דניאל, מלמדים יותר את הדת ופחות את היהדות.

דניאל בראונשוויג: אנחנו גם באים כדי לכסות על הפער הזה.

דניאל בראונשוויג: הדבר השלישי הוא תוכנית הנקראת "שער" לעתיד טוב יותר.

דניאל בראונשוויג: אנחנו נכנסים לבתי ספר בפריפריה החברתית ואנחנו מקימים את בתי הספר הנחשלים על מנת שהילדים שנכנסים אליהם ללא שום תקווה יוכלו לגשת ולהצליח גם בבגרות וגם להגיע ללימודים אוניברסיטאיים.

דניאל בראונשוויג: ושלושת הדברים האלה הם בדיוק מה שאנחנו שמענו היום גם מיושב הראש וגם ממך דניאל וזה דבר שהוא ראוי להערכה, וגם כן להכרה.

דניאל בראונשוויג: אני אשמח מאוד אם אתם תבואו ותראו במו עיניכם מה אנחנו עושים.

דניאל בראונשוויג: תודה רבה.

אלכס מילר: הגברת רונית רענן בבקשה.

רונית רענן: אני מנכ"לית כל ישראל חברים.

רונית רענן: קודם כל 150 שנה להיווסדה של כי"ח, להיות בצומת הזה זה סיפור משמעותי.

רונית רענן: מצד אחד זו גאווה גדולה להיות שייך לארגון שפועל 150 שנה אבל זה גם עול גדול לנסות ולהפוך אותו לארגון חי, בועט, נושם, מתפקד, וזה אתגר יוצא מן הכלל.

רונית רענן: אנחנו כאן בישראל רואים מול עינינו שתי בעיות מרכזיות שאיתן בחרנו להתמודד.

רונית רענן: בעיה ראשונה היא בעיה של פערים חברתיים גדולים בחברה הישראלית.

רונית רענן: אני חושבת והארגון חושב שמדינה כל כך קטנה לא יכולה לחיות עם פערים כאלה ואת הפערים האלה צריך לסגור.

רונית רענן: והדבר השני שאנחנו מנסים להתמודד איתו זה קיצוניות בתחום של הזהות, בייחוד הזהות היהודית.

רונית רענן: גם קיצוניות חילונית וגם קיצוניות דתית.

רונית רענן: בעצם אמצע החברה הישראלית אין לו קול, אין לו מספיק קול.

רונית רענן: ואנחנו מנסים להיות הקול של אמצע החברה הישראלית ולחזק את הציר המרכזי של החברה הישראלית.

רונית רענן: הפעילויות שאנחנו עושים עוסקות בכמה תחומים.

רונית רענן: בעיקר אנחנו ממשיכים את הדרך של הארגון שהיא לתקן את העולם בעזרת חינוך.

רונית רענן: כמו שדני אמר אז יש לנו מוסד להכשרת מורים.

רונית רענן: אנחנו עובדים בבתי ספר גם בתחום היהודי וגם בתחום של צמצום פערים.

רונית רענן: יש לנו תוכנית למנהיגות "ממזרח שמש" שבדיוק הולכת וסוגרת את בתחום גם החיבור של יהדות וגם החיבור בין חברה.

רונית רענן: אנחנו עובדים עם סטודנטים, אנחנו עובדים עם רבנים צעירים, אנחנו עובדים של בחיזוק של קהילות.

רונית רענן: אנחנו מאמינים גם בחיבור בין ישראל לתפוצות.

רונית רענן: לא סתם אנחנו שייכים לכזה ארגון ואנחנו משתדלים לחבר מורים ומחנכים ישראליים עם מורים ומחנכים בתפוצות ולעבוד יחד עם בתי ספר, בייחוד באירופה, אבל אנחנו מקווים שנתרחב גם למקומות אחרים.

רונית רענן: כשמורים ישראלים יוצאים במסגרת שנת השבתון ועובדים בבתי ספר יחד עם הצוות החינוכי.

אלכס מילר: אפשר שאלה?

אלכס מילר: איך שיתוף הפעולה שלכם עם משרד החינוך?

רונית רענן: בסך הכול כול התהליכים שאנחנו עושים זה ביחד עם משרד החינוך.

רונית רענן: ביום שהחלטנו להרחיב את הפעילות בבתי הספר ניגשנו לשרת החינוך דאז, למנכ"לית.

רונית רענן: קיבלנו את מלוא שיתוף הפעולה.

רונית רענן: תמיד הושיטו לנו יד, קידמו אותנו בברכה.

רונית רענן: אנחנו משתדלים לעבוד צמוד עם המפקחים, עם המערכת, ואנחנו מקבלים את מלוא התמיכה ממשרד החינוך.

רונית רענן: יש פה ושם בעיות.

רונית רענן: אבל בעיות זה אתגר.

רונית רענן: אין זה גורם מעכב.

דניאל בן-סימון: אני רוצה להתנצל לאנשים פה.

דניאל בן-סימון: חברי הכנסת עבדו עד 8 בבוקר.

דניאל בן-סימון: הם לא ישנו בלילה.

דניאל בן-סימון: היתה הצבעה חשובה והם הלכו לישון בבוקר כי עבדו כל הלילה.

דניאל בן-סימון: לגבי מה שרונית אמרה.

דניאל בן-סימון: כשעליתי לארץ הגעתי לפנימייה והשאלה הראשונה ששאלו אותי היתה, אתה דתי או חילוני?

דניאל בן-סימון: אמרתי אני דתי וחילוני.

דניאל בן-סימון: אמרו לי, זה לא יכול להיות דתי וחילוני.

דניאל בן-סימון: אתה צריך להחליט מה אתה, או דתי או חילוני?

דניאל בן-סימון: ניסיתי להסביר להם שבאליאנס גם חבשנו כיפה וגם למדנו דברים אחרים וגם אולי הלכנו לים בשבת.

דניאל בן-סימון: בפנימייה שאליה הגעתי, כפר הנוער הדתי בכפר חסידים, שמו לי כיפה על הראש ואמרו לי נגמרו הימים ההם.

דניאל בן-סימון: עכשיו או אתה פה או אתה פה.

דניאל בן-סימון: ואז הבנתי שהחברה הישראלית בבעיה.

דניאל בן-סימון: המרכז נפל, הדו קיום בבעיות.

דניאל בן-סימון: השאלה הזו שנשאלתי בצרפתית עם תרגום, הבנתי שנקלעתי למשהו לא טוב.

דניאל בן-סימון: כלומר היכולת לחיות בשני עולמות בהרמוניה לא קיימת יותר ולכן זו הסיבה שאין לי כיפה על הראש, כי ברגע שאמרו לי אתה חייב להיות עם כיפה אני הורדתי אותו.

דניאל בן-סימון: זה החלק הלא טוב בעניין הזה ואיבדו אותי ברגע שאמרו לי, מעכשיו אתה גם הולך לישון עם כיפה.

דניאל בן-סימון: לצערי זו היתה החוויה הראשונית שלי מהפנימייה כשבאתי לבד לארץ בעליית הנוער ולא היה לי עם מי להתייעץ.

דניאל בן-סימון: לכן אני אומר, פה כשלנו, ביכולת לתת לאדם כמוני ללכת לבית כנסת בשבת, כי אז זה יופיע בעיתון, מה עשה בן סימון בבית כנסת?

דניאל בן-סימון: בפריס אני כן יכול ללכת.

דניאל בן-סימון: פה זה מיד תהיה כותרת בעיתון.

דניאל בן-סימון: כלומר, אולי הוא חוזר בתשובה.

דניאל בן-סימון: אולי הוא עובר משבר.

דניאל בן-סימון: בסך הכול הדבר הכי פשוט, להתפלל, גם זה נלקח ממני.

דניאל בן-סימון: כי אז זה מקבל משמעות אפילו פוליטית.

דניאל בן-סימון: זה חבל.

דניאל בן-סימון: לכן הנוסחה של אליאנס צריך לעבוד עליה כי העבודה פה אפילו עוד לא התחילה.

יחיאל שילה: אני ראש המנהל לחינוך התיישבותי בעליית הנוער במשרד החינוך.

יחיאל שילה: אני גאה בך דניאל למרות שאתה בלי כיפה על הראש ואני אדם דתי, אבל אני גאה בך ואני גאה בעוד 400 אלף בני נוער שעלו ממרוקו, מחבר העמים, מעוד ארצות, שהם חניכים שבגרו והצליחו בתפקידם.

יחיאל שילה: אני רוצה גם להביא פה את ברכת שר החינוך גדעון סער ואת ברכתו של מנכ"ל המשרד.

יחיאל שילה: שלום גברתי המנכ"לית לשעבר של משרד החינוך, רונית תירוש חברת הכנסת.

יחיאל שילה: אני חושב שאין הרבה ארגונים יהודיים בעולם שטבעו חותם כל כך גדול כפי שארגון אליאנס טבע.

יחיאל שילה: אנחנו חוגגים היום שלושה יובלות.

יחיאל שילה: יש לנו 3 מסגרות חינוך ששותפים לאליאנס.

יחיאל שילה: במקווה ישראל, שלוש מסגרות, אחת מקווה ישראל דתי, וזו המסגרת היחידה שנשארים בתי ספר בתחומים שונים, זה המקום היחידי בארץ שני זרמים לומדים באותו קמפוס.

יחיאל שילה: הבית ספר הראשון שאליאנס נוסד אותו הוקם ב-1800.

יחיאל שילה: בגרו שם אלפי בוגרים.

יחיאל שילה: לשמחתי הרבה נפתח לפני שלוש שנים עכשיו בשיתוף עם ממשלת צרפת בית ספר צרפתי ישראלי לטובת העניין הזה.

יחיאל שילה: כך ששיתוף פעולה עם אליאנס הוא גדול.

יחיאל שילה: דניאל, ציינת שאתה בוגר אליאנס.

יחיאל שילה: אני גם בוגר אליאנס.

יחיאל שילה: עליתי לארץ בגיל 10 ב-1956.

יחיאל שילה: אני למדתי 3 שנים באליאנס והן זכורות לי כשנים הכי טובות שלי.

יחיאל שילה: אפשר להישאר עם כיפה וגם להיות בוגר אליאנס.

אלכס מילר: חבר הכנסת בן סימון ציין קודם.

אלכס מילר: אני חוץ מהתפקיד של חבר ועדת חינוך אני גם סגן יושב ראש הכנסת וניהלתי את ישיבת המליאה מ-2:30 עד 4:30.

אלכס מילר: אחר כך עוד הצבענו.

אלכס מילר: אז אני מאלה שלא הלכו לישון ב-8 בבוקר.

אלכס מילר: אז אתם יכולים לסלוח לי על הערנות המוגבלת.

אלכס מילר: ג'ו טולדנו.

ג'ו טולדנו: אני מנכ"ל אליאנס העולמי.

ג'ו טולדנו: תודה רבה אדוני היושב ראש על הדו שיח הזה שאתה הזמנת הבוקר, ולמה שכבר נאמר אני רוצה להוסיף.

ג'ו טולדנו: כפי שאמר דניאל בין סימון הילדות שלי גם כן עברה בבית ספר אליאנס ועם הזמן אני רואה בארגון הזה איזה כוח שהולך ומתעצם ומכל מה שאני מכיר בישראל אני מבין ששיתוף אליאנס במערכת החינוך הישראלית זאת התחייבות גדולה היום.

ג'ו טולדנו: אנחנו כיהודים גם בצרפת, גם בקנדה, גם בשוויץ, גם בכל המקומות שיש לאליאנס בתי ספר אנחנו צריכים לבוא ולעזור לחינוך הישראלי.

ג'ו טולדנו: מה שאמר מר שילה, במקווה ישראל הבית ספר הבינלאומי אולי הראשון בארץ שהוא בית ספר בין שתי מדינות, בין מדינת ישראל ומדינת צרפת, עם כל העבודה שהיתה לנו עם שתי המדינות האלה, וקיבלנו על עצמנו להקים את הבית ספר הזה ולהפעיל אותו, הבנו שפה יש אתגר מעניין מאוד.

ג'ו טולדנו: לאתגר הזה יש לאליאנס אנרגיה שנצברה ב-150 שנות קיומה.

ג'ו טולדנו: זה מה שנאמר, להושיב ביחד באותה כיתה, באותו בית ספר תלמיד דתי ותלמיד לא דתי, תלמיד יהודי וגם לא ערבי כפי שיש לנו היום בקזבלנקה, ויש אנשים מקזבלנקה פה, 21 שנים של בית ספר הרמב"ם עם תלמידים יהודים ותלמידים ערבים.

ג'ו טולדנו: אין בעיות.

ג'ו טולדנו: אלה ואלה לומדים ביחד.

ג'ו טולדנו: תלמידים שלומדים 3, 4 וגם 5 שפות.

ג'ו טולדנו: צרפתית, שפת המקום שהיא ערבית למשל במרוקו, עברית, ובמרוקו אם אנחנו ממשיכים הרבה ספרדית בכמה מקומות וגם אנגלית כדי להיות חלק בעולם, ובבתי ספר של כי"ח אנחנו עם מדינת צרפת.

ג'ו טולדנו: וזה הכוח של אליאנס שאנחנו עובדים עם משרד חינוך שהוא באמת אחד מהכי טובים בעולם.

ג'ו טולדנו: מביאים שיעורי צרפתית ושיעורי הכרת התרבות הצרפתית בישראל.

ג'ו טולדנו: אולי הדבר הכי מרגש כיהודי שלא גר בארץ.

ג'ו טולדנו: ..

דניאל בן-סימון: אגב חיית בארץ?

ג'ו טולדנו: לא.

ג'ו טולדנו: לא יצא לי.

ג'ו טולדנו: העברית מבית ספר אליאנס במקנס וקזבלנקה.

ג'ו טולדנו: עוד לא יצא לי לגור בארץ.

ג'ו טולדנו: החוויה של אליאנס ואולי זה קשור מאוד למה שאתם שואלים הבוקר היא החוויה הים תיכונית של אליאנס.

ג'ו טולדנו: אליאנס הוא הגוף היהודי הראשון שהיה הרבה שנים בכל מדינות המזרח התיכון, שהוא ישב במדינות האלה, עבד עם המדינות, עם כל הרשויות, האימפריות, ושם הקים את הדבר הכי קשה בכל חברה, בתי ספר.

ג'ו טולדנו: זה הצליח.

ג'ו טולדנו: זה הצליח בשם היהדות, הצליח בשם הפילנטרופיה היהודית.

ג'ו טולדנו: אז האתגר המזרח תיכוני של מדינת ישראל, לאליאנס יש מה להביא ולתרום וזה מה שקורה עם כל ישראל חברים, וזה לכבודנו שאתם מתחילים את הדו שיח הזה פה הבוקר.

ג'ו טולדנו: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה לאדוני.

אלכס מילר: חברת הכנסת תירוש רצית להתייחס.

רונית תירוש: קודם כל מזל טוב להנהלת אליאנס, לכל החברים שהגיעו לכאן.

רונית תירוש: מה שאני לא רואה כאן זה את מנהלי בתי הספר, לפחות לא את ורדה אבל נמצאת כאן רונית המנכ"לית ונציגים נוספים.

רונית תירוש: גם היום בתפקידי כחברת כנסת אבל בוודאי כמי שעמדה בראש מערכת החינוך של מדינת ישראל, כבוד גדולה היה לי וזכות גדולה היתה לי במשך5 שנים, מערכת החינוך של אליאנס היא מערכת שמימשה באופן הכי פרגמטי את הציונות מאז ומתמיד.

רונית תירוש: את אליאנס אני מכירה ומוקירה מאז הסיפורים של אבי עליו השלום שנולד בעיראק, גדל שם, ולמד שם באליאנס.

רונית תירוש: אולי בגלל זה הוא היה איש עם חזות אירופאית ועם נימוסים והליכות אירופאים, עם ידע עצום בשפות, כולל גם שליטה בצרפתית.

רונית תירוש: אני אייחד את דברי בעיקר לבית ספר אליאנס בתל אביב כי אני מכירה אותו ממש ואת התהפוכות שהוא עבר.

רונית תירוש: תמיד בית הספר הזה היה אבן שואבת לכלל האוכלוסייה של העיר תל אביב על כל שכונותיה.

רונית תירוש: גם לגבי השכונות המבוססות שהרי בית הספר ממוקם בצפון העיר ברמת אביב אבל בית הספר משך אליו גם תלמידים מדרום העיר, מהשכונות.

רונית תירוש: היפה הוא שאליאנס ידע לקלוט את התלמידים הללו ולהפוך אותם לחלק אינטגראלי של בית הספר בלי להעביר להם תחושה שהם מהגרים שמגיעים על ידי הסעות.

רונית תירוש: ילדי שכונות בתל אביב מגיעים לבתי ספר בצפון אבל אליאנס הוא בית הספר שקלט את הילדים מהשכונות בדרום בצורה הכי נכונה כפי החזון של הרפורמה והאינטגרציה שאנחנו ייחלנו להם במשך שנים רבות.

רונית תירוש: זה לא קל.

רונית תירוש: נמצאים שם ילדים מרקעים סוציו אקונומיים שונים ובכל זאת אף אחד לא הרגיש שם נטע זר.

רונית תירוש: כי בית הספר ידע להעניק להם את החום ואת החיבוק ואת העזרה האקדמית הלימודית ואת הסיוע בשיעורי תגבור ושיעורי בית והם היו חלק מבית הספר.

רונית תירוש: אם היו לנו עוד כמה בתי ספר כאלה אין לי ספק שהפערים בחברה הישראלית כפי שהם באים לידי ביטוי לא היו כפי שהם היום.

רונית תירוש: אבל לצערי יש לנו מעט מדי בתי ספר של אליאנס מפוזרים ברחבי המדינה.

רונית תירוש: אני משוכנעת שמה שקרה בבית ספר אליאנס בתל אביב קורה גם בבתי ספר אחרים של אליאנס ברחבי הארץ.

רונית תירוש: אתם תורמים לדו קיום בין היהודים עצמם בני השכונות השונות ואתם דואגים גם לדו קיום בין יהודים לערבים בתוך מדינת ישראל לפחות לפי הדגם שיש לנו כאן בירושלים.

רונית תירוש: אין לי אלא לומר לכם תבורכו על העשייה הנפלאה.

רונית תירוש: זאת הגשמת הציונות גם בישראל וגם ברחבי העולם.

רונית תירוש: שיהיה במזל טוב.

אלכס מילר: תודה גברתי.

אלכס מילר: אולי נעמה מנהלת רשת בתי הספר של כל ישראל חברים.

אלכס מילר: בבקשה.

נעמה אזולאי: שלום רב.

נעמה אזולאי: מתוך הערכים של אליאנס 4 ערכים מרכזיים מובילים אותנו גם היום כשאנחנו עובדים עם בתי הספר.

נעמה אזולאי: הערך הראשון הוא הערך החברתי שבאמת רונית אמרה את הדברים נכוחה.

נעמה אזולאי: לא לתת לאף ילד ליפול.

נעמה אזולאי: להיות ערבים זה לזה.

נעמה אזולאי: הערך השני הוא קידום המצוינות.

נעמה אזולאי: הערך השלישי שבמדינת ישראל לא פשוט בגלל המבנה של בתי הספר אבל הוא ללוות ילדים מגיל צעיר ואם אפשר כמעט עד סוף האוניברסיטה ואולי לעזור להם אפילו להיקלט בעבודה הראשונה.

נעמה אזולאי: זאת אומרת ללוות את התלמידים לאורך תקופה ארוכה.

נעמה אזולאי: והדבר האחרון זה הנושא שהזכירו קודם של ערכים יהודיים חברתיים.

נעמה אזולאי: התפיסה היא באמת של קידום אוכלוסיות מוחלשות מצד אחד וטיפוח מצוינות באשר היא מצד שני.

נעמה אזולאי: אפשר לראות את זה בכל הרבדים שבהם אנחנו עובדים.

נעמה אזולאי: אפשר לראות את זה ברבדים של בתי הספר השונים.

נעמה אזולאי: אליאנס תל אביב מצד אחד.

נעמה אזולאי: 10 דקות נסיעה משם אנחנו תומכים ב-6 בתי ספר בפרדס כץ ובני ברק שזו האחרונה היא אולי השכונה הכי ענייה היום במדינת ישראל.

נעמה אזולאי: לפרויקט שם רונית תירוש לפני 9 שנים היתה שותפה להקמתו.

נעמה אזולאי: אפשר לראות את זה בתוך מקווה.

נעמה אזולאי: יושב פה המנכ"ל של מקווה.

נעמה אזולאי: מצד אחד ילדים ברמה מאוד גבוהה שלומדים בבית הספר הצרפתי הישראלי ומצד שני ילדים שגרים בפנימייה.

נעמה אזולאי: הפערים הם גדולים והם באותה חצר.

נעמה אזולאי: אפשר לראות את זה בתוך בתי הספר של שער.

נעמה אזולאי: גם בתוך פרדס כץ, גם בתוך בת ים, גם בשכונת ג'סי כהן בחולון, יש ילדים מאוד מוכשרים.

נעמה אזולאי: החוכמה לא נעצרת איפשהו בדרך.

נעמה אזולאי: יש ילדים שיכולים לפרוץ אבל לא ניתנו להם האמצעים לזה, לא היו להם את המודלים הנכונים, אין להם מסביב אנשים אקדמאים ואז גם שם לצד העובדה שאנחנו מתגברים את הילדים שמתקשים בלימודים כדי שיוכלו להגיע לבגרות אנחנו מחפשים את המצוינות באשר היא ומנסים להביא אותה מה שיותר גבוה.

נעמה אזולאי: בתוכניות למצוינות מכיתה ג' ועד סוף י"ב, בעזרה לסטודנטים שמסיימים את בתי הספר האלה ולהגיד לסטודנטים האלה, כן אתם יכולים, לכו להירשם.

נעמה אזולאי: אנחנו נעזור לכם.

נעמה אזולאי: אנחנו נהיה שם בשבילכם.

אלכס מילר: תודה גברתי.

אלכס מילר: יהודה מימרן בבקשה.

יהודה מימרן: אני מנכ"ל מורשה, רשת בתי ספר להעמקת החינוך היהודי והחברתי.

יהודה מימרן: אני רוצה לפנות לחברי הכנסת, אלכס מילר, דני בן סימון ורונית תירוש.

יהודה מימרן: אני יודע שהם עוסקים בתחום היהודי והחברתי.

יהודה מימרן: יותר מדי שנים החינוך היהודי היה שבוי במאבק הדתי חילוני.

יהודה מימרן: ומי שסבל מזה היתה החברה.

יהודה מימרן: הגיע הזמן שהדבר הזה ישתנה באופן מהותי.

יהודה מימרן: רוב האוכלוסייה היהודית במדינת ישראל אינה נמנית לא על החלק החילוני ולא על החלק הדתי.

יהודה מימרן: היא נמצאת בתווך.

יהודה מימרן: יש אוכלוסייה מסורתית מאוד גדולה, יש רצף של זהויות.

יהודה מימרן: ולעומת זאת מערכת החינוך נחלקת באופן דיכוטומי לממלכתי, לממלכתי דתי.

יהודה מימרן: זה דבר שצריך לשנות אותו.

יהודה מימרן: זו הנקודה הראשונה שאני רוצה לומר.

רונית תירוש: תל"י.

רונית תירוש: תגבור לימודי יהדות מאפשר באמת לקונסרבטיביים.

יהודה מימרן: נכון.

יהודה מימרן: אנחנו רוצים לדבר על החינוך הישראלי.

יהודה מימרן: יש את חוק החינוך המשלב שהוא בתחילתו.

יהודה מימרן: יש מעט מאוד בתי ספר שמפעילים אותו.

יהודה מימרן: זה כיוון שצריך לחזק.

יהודה מימרן: חינוך יהודי איכותי זה משהו שמדינה שחפצה בחיים צריכה לשנות אותו באופן יסודי.

יהודה מימרן: נקודה שנייה זה הדגל החברתי שאני יודע שגם אתם שותפים לו וצריך לקדם אותו.

יהודה מימרן: ישנם פערים בלתי נסבלים בין בתי ספר ויש צורך לחזק בתי ספר בפריפריה ולצמצם פערים חברתיים.

יהודה מימרן: מבחינתנו שני הדברים האלה מתנקזים למה שאנחנו קוראים יהדות חברתית.

יהודה מימרן: זה ברוח אליאנס, זה ברוח כל ישראל חברים, ואני פונה אליכם כדי שבאמת תפעלו ביתר שאת בתחום הזה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: משה זעפרני.

משה זעפרני: שלום לכולם.

משה זעפרני: אני אחראי על מורשת קהילות ישראל במשרד החינוך והיום אני משמש גם כעוזר יושב ראש המזכירות הפדגוגית.

משה זעפרני: לגבי השאלה, האם משרד החינוך שותף לפעילויות של אליאנס אני חושב שאתם קיבלתם את התשובה.

משה זעפרני: אני רוצה להביא כמה דוגמאות לתשובה הזאת.

משה זעפרני: האחד, אנחנו שותפים להשתלמויות של מורשה, להשתלמויות של נושא השיירה שאנחנו שולחים את השליחים לתפוצות, ואנחנו שותפים באינסוף תוכניות יחד עם השיירה.

משה זעפרני: הדבר השני, בנושא זהויות, אנחנו מוציאים חוברות משותפות שנלמדות גם בארץ וגם בחוץ לארץ.

משה זעפרני: למשל, יש לנו נושא שנקרא שירים ושורשים שרוב רובו נלמד בבתי ספר ממלכתיים והוא מחבר את הילדים לזהות שלהם וזה בהתעלם לגמרי מהפן הדתי.

משה זעפרני: אנחנו משלבים גם את אליאנס בפנים שהם לא תמיד ידועים.

משה זעפרני: אחד הדברים שישתלבו בשנה הבאה, אנחנו מציינים את נושא השפה העברית.

משה זעפרני: ניסים בכר שהיה מנהל כי"ח הראשון בירושלים הביא את הנושא הזה של ללמוד עברית בעברית מאליאנס בצרפת.

משה זעפרני: הוא למד שם צרפתית בצרפת ואמר למה לא עברית בעברית?

משה זעפרני: זה נושא שכבר המורים קיבלו עליו השתלמות.

משה זעפרני: אנחנו מכניסים אותו בשנה הבאה.

משה זעפרני: אליאנס היא חלק מאיתנו.

משה זעפרני: אני אישית למדתי באליאנס.

משה זעפרני: לא במרוקו, לא בבגדד, אלא בבירות.

משה זעפרני: מגיל 3 עד גיל 14.

משה זעפרני: אני מדבר 5 שפות.

משה זעפרני: אני מודה לאליאנס.

משה זעפרני: תודה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: אני מעביר את זכות הדיבור לסגן הנשיא רוז'ר בן הראש.

רוז'ה בן הראש: תודה על שנתתם לי זכות דיבור.

רוז'ה בן הראש: שמעתי דברים חשובים אודות אליאנס.

רוז'ה בן הראש: אני רוצה לומר שהאירוע החשוב ביותר בעיניי זה חגיגות לציון 150 שנים להקמת אליאנס ובמיוחד שהאירוע הזה מתחיל בישראל.

רוז'ה בן הראש: אני נזכר כמובן מה שעשתה אליאנס מזה 150.

רוז'ה בן הראש: מר דניאל בן סימון מביא את דברה של אליאנס.

רוז'ה בן הראש: הייעוד של אליאנס לא השתנה בבסיסו בכל אותן שנים עם האמנסיפציה בכל המדינות שאנחנו מכירים כולנו.

רוז'ה בן הראש: גם היום התפקיד של אליאנס לא השתנה והוא להעצים את הידע, העברת התחושה של הכרה עצמית, העברת ערכים יהודים לתלמידים, ומעל לכול, מעל לכל להעביר את המרכזיות של מדינת ישראל אשר כמובן תפס תאוצה עם ייסודה של מדינת ישראל.

רוז'ה בן הראש: ההצלחה ניכרת, עלי לומר ואחרים אומרים את זה טוב ממני, בכל המדינות שם אנחנו קיימים.

רוז'ה בן הראש: זאת אומרת בצרפת, בספרד, בקנדה, בשוויץ ומקומות אחרים, שם אנחנו מעבירים את הערכים היהודים, הערכים של הידע, ושוב, ביד אחת עם ישראל, ללא ספק.

רוז'ה בן הראש: זה מה שרציתי לומר.

אלכס מילר: תודה לאדוני.

אלכס מילר: אני מעביר את זכות הדיבור לסימה לוי.

סימה לוי: שלום.

סימה לוי: אני מנהלת בית ספר הרואה באשדוד.

סימה לוי: הגעתי מכפר קטן במרוקו.

סימה לוי: אני בוגרת אליאנס.

סימה לוי: אני גאה מאוד.

סימה לוי: הגעתי ישר לאוניברסיטה.

סימה לוי: סיימתי את כל התארים בהצטיינות יתרה.

סימה לוי: באמת זה בזכות ההשקעה הגדולה והמיוחדת שאליאנס הטמיעה בי.

סימה לוי: אף אני כשהתמניתי כמנהלת, אני כבר 20 שנה מנהלת את אותו בית ספר, אני מטמיעה בתלמידים שלי את אותם דברים.

סימה לוי: הדבר הכי חשוב שיש לנו בבית הספר הוא בזכות מורשה ירושלים.

סימה לוי: אנחנו גם מחנכים לפלורליזם.

סימה לוי: אנחנו מטמיעים בילדים שירים ושורשים בצורה יוצאת מהן הכלל כאשר אנחנו מלמדים את הפיוטים, לא רק לפייט ולשיר, לחבר אותם לשורשים של ההורים, אלא גם להיפך שיעורים מכוונים עם טכנולוגיות שונות.

סימה לוי: אנחנו מחברים אותם לספרות, ללמוד על הסופרים ועל הפייטנים.

סימה לוי: זה דבר מאוד מרומם רוח כאשר ההורים באים ואומרים לי, אנחנו מודים לך מאוד, את מחברת אותנו לשורשים.

סימה לוי: אנחנו יושבים בשבתות ושומעים את הילדים שלנו כיצד הם שרים.

סימה לוי: היום אתם מוזמנים לראות את הילדים הקטנים.

סימה לוי: יש תקווה לאליאנס ואנחנו צריכים להמשיך בדרך הזו למען חברה צודקת וגם עלינו לתקן.

סימה לוי: וכמובן הרבה הרבה נתינה.

אלכס מילר: תודה רבה גברתי.

אלכס מילר: אני מזמין את ד"ר סיטון לומר את דברו.

שלמה סיטון: ברשות

שלמה סיטון: כם כמה הרהורים היסטוריים.

שלמה סיטון: הבה ולא נשכח שאליאנס היא היא שפתחה לראשונה אשנב לתרבות המערב.

שלמה סיטון: זאת בתמיכת ראשי הקהילה הספרדית בירושלים ובתמיכתם של אליעזר בן יהודה ודוד ילין.

שלמה סיטון: אם אני זכיתי לכך שאת לימודי הדוקטורט שלי לאחר בוגר ומוסמך של האוניברסיטה העברית, אם את לימודי הדוקטורט שלי עשיתי בפריס הרי זה משום שהוריי היו חניכי אליאנס שניהם גם יחד.

שלמה סיטון: קראתי פעם שמישהו כתב בהארץ שהעלייה הראשונה היא אשר הביאה את תרבותה של אירופה.

שלמה סיטון: והגבתי על כך ואמרתי שאם עולים מרוסיה נטלו איתם בבואם לארץ את דוסטוייבסקי וטולסטוי אנחנו חניכי אליאנס דקלמנו את ויקטור הוגו וקראנו את בלזק ואת מולייר.

שלמה סיטון: אני מדבר באופן אישי.

שלמה סיטון: אני לא מייצג את אף אחד.

שלמה סיטון: כשאני עובר את רחוב כי"ח, לא רחוק, מצד ימין, אתם יודעים שעל יסוד בית הספר למלאכה נבנה כלל ועל יסוד בית הספר לבנות יש המשך של בניין כלל.

שלמה סיטון: אבל בית הספר לתלמידים שבו אני למדתי עדיין שמור וניצב על מקומו.

שלמה סיטון: ואז הרהרתי מדוע ולמה לא ניתן היה להפוך את הבניין הזה למעון של סטודנטים.

שלמה סיטון: אינני יודע בידי מי הדבר.

שלמה סיטון: אבל את הרעיון הזה הייתי שמח מאוד, אם הבניין הגדול הזה ששם יכולים לגור מאתיים סטודנטים היה הופך למעון סטודנטים.

שלמה סיטון: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: נתן שיטרית.

נתן שטרית: אני בוגר אליאנס ותיק ומורה.

נתן שטרית: הוזמנו היום לדבר על תרומת כי"ח לעם ולמדינה.

נתן שטרית: מה תרמה כי"ח לפני קום המדינה ולאחריה לעם הזה.

נתן שטרית: הפעילות החינוכית של אליאנס הצילה את הקהילות היהודיות בתפוצות לא רק מן הבערות והעוני אלא גם שמרה על אורח חייהן.

נתן שטרית: הילדים היהודים למדו בבתי ספר אליאנס בנפרד ונמנעה ההתבוללות בתוך האוכלוסייה המקומית.

נתן שטרית: אני מדבר על מרוקו ועל הארצות המוסלמיות.

נתן שטרית: נוצרה אווירה של חיים ותקווה בקרב הקהילות, אווירה של התחדשות והתרוממות הרוח.

נתן שטרית: כי"ח השקיעה רבות באוכלוסיות יהודיות שלמות, הרימה את קרנן והעניקה חינוך והשכלה לצאצאיהם שהשתלבו בחברה בישראל בצבא או בהתיישבות.

נתן שטרית: קשה להאמין מה היה קורה ליהדות מרוקו ולקהילות אחרות ללא המפעל החינוכי האדיר של אליאנס.

נתן שטרית: כי"ח תרמה לחיזוק השכבות החלשות בתפוצות לפני קום המדינה, לחיזוק החברה והמדינה לאחר הקמתה של המדינה.

נתן שטרית: כי"ח לא היה ארגון ציוני.

נתן שטרית: גם לא חשבו על ציונות.

נתן שטרית: זה היה גם מסוכן לפעול בקרב מדינות.

נתן שטרית: לא היה ארגון ציונו אבל פעילותו בשדה החינוך הכללי והערכי וההכשרה המקצועית למבוגרים מהווה תרומה חשובה מאוד לציונות ולמדינת ישראל.

נתן שטרית: כי"ח הכשיר במשך דורות תשתית אנושית יעילה ומודעת ליכולותיה והקל רבות על קליטת ההמונים בארץ ישראל.

נתן שטרית: לכי"ח נשמרות זכויות היסטוריות נעלות שתרשמנה באותיות זהב בספרי האומה.

נתן שטרית: ועתה מה הלאה?

נתן שטרית: האם יש עוד מה לעשות?

נתן שטרית: כן.

נתן שטרית: הוא חייב להירתם לאתגר חיוני אקטואלי לא מעבר לים אלא כאן בארצנו.

נתן שטרית: לאור הניסיון הרב שצבר כי"ח בשיקום אוכלוסיות שלמות אני קורא בהזדמנות זו לפרופסור עדי סטג נשיא אליאנס נשיא אליאנס וד"ר דניאל בראושוויג יושב ראש כל ישראל חברים להתוות תוכנית מקיפה ואקטואלית ודחופה לשיקום נוער שוליים והנוער בסיכון ולפעול במסגרת רשמית רחבה.

אלכס מילר: ד"ר אהרון בר עוז.

אהרון בר עוז: אף אני כמו אחרים גדלתי בעיר מוסול בצפון עיראק ולמדתי בבית ספר אליאנס.

אהרון בר עוז: זאת היתה זכות גדולה מאוד לכל הקהילה באותו מקום.

אהרון בר עוז: אני רוצה להאיר זווית אחרת שלא נאמרה כאן.

אהרון בר עוז: אליאנס 1860 היו 3 אירועים בתאריך הזה.

אהרון בר עוז: הרצל נולד באותה שנה בבודפשט, אחר כך נפגש הרצל בפריס דווקא בנושא משפט דרייפוס.

אהרון בר עוז: באותה שנה 1860 בנו את משכנות שאננים בירושלים, מונטיפיורי ובגינו הוקם מוסד האליאנס.

אהרון בר עוז: אני שימשתי כמנהל בית ספר אליאנס בחיפה.

אהרון בר עוז: אף בית הספר הזה קלט תלמידים עולים מכל הארצות ועשה כמצוות אליאנס כפי שהערכים הכתיבו.

אהרון בר עוז: באשר הפן הציוני.

אהרון בר עוז: רוב החוקרים טוענים שמוסד האליאנס בעיקר שימר את היהדות ולא כל כך את הציונות.

אהרון בר עוז: אני ארשה לעצמי לכפור בהנחה הזאת מסיבה פשוטה, כל אלה שהלכו לתנועה הציונית רובם היו בוגרי אליאנס מפני שהם ידעו שפות ורכשו השכלה ויכלו להתמודד עם הנושא הזה של התנועה הציונית.

אהרון בר עוז: אלה שתכננו את העליות במרוקו ובמקומות אחרים.

אהרון בר עוז: בעיראק בהיותי ילד חשתי את העניין הזה שהתנועה הציונית היא שהביאה לעלייה אבל רוב האנשים שהיו שם היו בוגרי אליאנס משום שנפתח בפניהם אשנב לכיוון המערב ולכיוון השפות.

אהרון בר עוז: אני מברך את מי שמצא לנכון להחוות מחווה לאליאנס לציון 150 שנה לאליאנס.

אהרון בר עוז: זה הוא מפעל רציני מאוד יהודי בתחילת דרכם של המוסדות היהודים האחרים.

אהרון בר עוז: זה מוסד שבתחילת דרכו היה דמוקרטי ובחרו אנשים.

אהרון בר עוז: הוא לימד ארגונים רבים אחרים כיצד לפעול להצלת קהילות יהודיות.

אהרון בר עוז: 365 בתי ספר היו לאליאנס והם הגיעו למקומות הנידחים ביותר כדי לפתוח בית ספר, לפעמים עם מורה אחד או שני מורים, כדי להרים את האוכלוסייה שתוכל להתמודד, ובסופו של דבר ראינו שהיהודים משמשים בתפקידים מאוד נכבדים על מנת לרומם את הקהילה שלהם.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: רונן צפריר.

רונן צפריר: אני מנכ"ל מקווה ישראל, ראשית המעשה הציוני במדינה.

רונן צפריר: זה כפר שקיים מאז 1870 מיסודו של מזכיר חברת אליאנס מנכ"ל נטר שבעצם הגיע לפלשתינה על מנת ללמד את היהודים בארץ לדוג את הידע.

רונן צפריר: אנחנו מאז 1870 שומרים על המורשת היהודית והציונית כמובן בזכות ארגון אליאנס שתומך בנו, והשילוב המאוד המשמעותי של המנהל לחינוך התיישבותי שנותן את השילוב של משרד החינוך ואליאנס עם התרבות הצרפתית והתרבות האירופאית שמשלבת את הדברים הטובים והחיוביים שמובילים אותנו.

רונן צפריר: אנחנו במקווה ישראל משלבים 3 בתי ספר וזה אומר 1200 תלמידים שחיים בשיתוף ברמה היומיומית.

רונן צפריר: צוין כאן קודם בית הספר הישראלי צרפתי שמהווה שילוב של מספר תרבויות מרחבי העולם.

רונן צפריר: זה אומר שילדים ממצרים יכולים לשבת בכיתה עם ילדים מבלגיה, ממדינות אפריקה, ואנחנו מכוונים את הלמידה כך שילד ממצב סוציו אקונומי מאוד נמוך עם ילד במצב סוציו אקונומי מאוד גבוה יוכלו לשבת ביחד.

רונן צפריר: זה מוביל את התלמידים והמשפחות שלהם שנמצאים בתהליך של עלייה למדינת ישראל ואנחנו בעצם אותו בבית ספר הישראלי צרפתי שלנו.

רונן צפריר: החזון של אליאנס מאז ועד היום הוא משהו שרוקם עור וגידים כל הזמן ומתפתח.

רונן צפריר: בן גוריון לא סתם אמר על מקווה ישראל שלולא מקווה ישראל ספק אם מדינת ישראל היתה קמה.

רונן צפריר: ואכן זה כך.

רונן צפריר: אני גאה לנהל את מקווה ישראל ואני רוצה להזמין אתכם לביקור אצלנו כדי שתראו את השילוב המעניין הזה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: גבריאל אלקיים.

גבריאל אלקיים: שלום.

גבריאל אלקיים: אני מגיע ממרוקו.

גבריאל אלקיים: הייתי מורה וסגן מנהל בבית ספר בשטרסבורג.

גבריאל אלקיים: השנה אני בשליחות למרוקו.

גבריאל אלקיים: גם יועץ פדגוגי לכל מערכת אליאנס בקזבלנקה.

גבריאל אלקיים: התרשמתי מכל מה שאמרו פה.

גבריאל אלקיים: הרצל רצה לפתור את צרת היהודים ואחד העם אמר שזה לא כדאי.

גבריאל אלקיים: צריך לפתור את צרת היהדות.

גבריאל אלקיים: אליאנס הבין שמצד אחד צריך לעזור ליהודים באשר הם שם ומצד שני צריך את היהודי להיכנס לחברה המודרנית.

גבריאל אלקיים: במיוחד במרוקו.

גבריאל אלקיים: האתגר הזה שהתפשט בכל אירופה עם אליאנס זה חזון שהתקיים.

גבריאל אלקיים: לצערי אני רואה שבמדינה שלנו החזון הזה כמו שאמר מר בן סימון, אם הוא שם כיפה אז כבר שמים עליו תווית של דתי והוא לא יכול להיות פתוח לעולם המודרני.

גבריאל אלקיים: אני מקווה שהאנשים כאן בכנסת שהאתגר והחזון הזה שמגיעים מחוץ לארץ יהיו גם מורשת בשביל עמנו.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: הוברט לוואן, סגן הנשיא של אליאנס.

הוברט לוואן: אני מוזמן פה בשני כובעים, הכובע של סגן נשיא אליאנס אבל גם הכובע של הנשיא של קרן רש"י.

הוברט לוואן: לשני המוסדות האלה קשרים היסטוריים עתיקים והם חוקרים את האפשרות ליצור בית ספר שיוכל להדגים את היצירתיות של שני הארגונים הללו, מצד אחד אליאנס ברמה של ערכים, בלימוד היהדות בדרך המיוחדת של אליאנס, ומצד שני רש"י עם המיומנות שלו בארגון, במבנה, בהתמקדות במטרות לימודיות וחברתיות.

הוברט לוואן: אני מאמין ששיתוף הפעולה בין שני הגופים האלה יתבטא בשנים הבאות וישמשו מודל לעיקרים חברתיים, תרבותיים, ולצמצום הפער אשר אנשים הזכירו קודם.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: עמירה פרלוב.

עמירה פרלוב: אני מנהלת את בית הספר המשותף לתלמידים חילוניים ודתיים בכפר אדומים.

עמירה פרלוב: לומדים בו דתיים, חילונים, כאלה שהם לא ולא, כאלה שהם גם וגם, כאלה שלפעמים ולפעמים.

עמירה פרלוב: הייתם יכולים להשאיר אותי פה בחדר בתור פלאקט של אליאנס כי הסבתא שלי למדה בבית הספר הראשון שהוקם בידי אליאנס בטטואן במרוקו.

עמירה פרלוב: ההורים שלי למדו בבתי ספר לבנים, לבנות ואחר כך בתיכון המשותף של אליאנס בקזבלנקה.

עמירה פרלוב: אני למדתי באליאנס ברמת אביב.

עמירה פרלוב: למדתי בכרם.

עמירה פרלוב: לימדתי ברנה קאסן ובית הספר שלי שייך לרשת מורשה.

עמירה פרלוב: עם כל ההיסטוריה הזאת אני צריכה לפחות להגיד תודה רבה ולהזמין את כולם לכפר אדומים.

אלכס מילר: אחרונת הדוברים רונית רענן.

רונית רענן: אני רוצה שוב להודות על הדיון.

רונית רענן: חשוב לי להוסיף עוד הערה אחת על מקווה ישראל.

רונית רענן: המוסד הוקם בשנת 1870 והולך לעבור בשנים הקרובות מהפך.

רונית רענן: אנחנו רוצים להפוך אותו מהמקום שבו נולדה החקלאות במדינת ישראל למקום שבו נלמד ונעסוק בכל הנושא של חינוך לקיימות.

רונית רענן: אנחנו רוצים לפתח שם מרכז למבוגרים, לצעירים, לילדים בתחום הזה.

רונית רענן: אנחנו רוצים לפתוח את האתר ההיסטורי לציבור הרחב.

רונית רענן: להפוך את המקום הזה למקום שימשיך להיות המרכז של מדינת ישראל ולעתיד.

אלכס מילר: חברים יקרים בכך אנחנו מסיימים את הישיבה.

אלכס מילר: אני רוצה להודות לכם, העושים במלאכה כאן בישראל.

אלכס מילר: החינוך הוא המשאב העיקרי של המדינה שלנו.

אלכס מילר: אני גם רוצה להעביר תודה דרככם האורחים שבאו מחו"ל, ממדינות אירופה, ולהגיד תודה לכל מי שנמצא במערכת שלכם ועושה את עבודת הקודש בחינוך.

אלכס מילר: אני מקווה מאוד שהשיתוף פעולה שלכם עם משרד החינוך ימשיך ותוכלו לפתוח בתי ספר נוספים ובמקומות אחרים.

אלכס מילר: אני יודע שממשלת צרפת תומכת מאוד בחינוך יהודי.

דניאל בן-סימון: אנחנו ניפגש כאן בעוד 150 שנה.

דניאל בן-סימון: מי שלא יכול להופיע שיודיע מראש.

דניאל בן-סימון: אבל אני מציע באמת שתהיה פגישה שנייה בעוד 150 שנה כי הסיפור רק מתחיל.

דניאל בן-סימון: אנחנו זקוקים לרוח של אליאנס.

דניאל בן-סימון: הרעיון הזה הוא גדול, הוא עוד לא הבשיל לגמרי, והוא צריך לבוא לידי ביטוי בחברה הישראלית כדי להפוך אותה לחברה מלוכדת יותר עם פחות פערים והרמונית יותר.

דניאל בן-סימון: נתראה במפגש הבא בעוד שעתיים אבל בעוד 150 שנה.

דניאל בן-סימון: תודה.