ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 218, 2010-05-25 10:00

זבולון אורלב: בוקר טוב, אנחנו מקיימים ישיבה מיוחדת של ועדת החינוך והתרבות.

זבולון אורלב: לא עוסקים הפעם בחקיקה ולא עוסקים בפיקוח על הרשות המבצעת, ולא חוקרים ולא דורשים אלא היום אנחנו מברכים.

זבולון אורלב: זה דבר יוצא דופן.

זבולון אורלב: בדרך כלל אנחנו לא מברכים אלא מבקרים.

זבולון אורלב: כיוון שמדובר באמת בפרויקט מיוחד שאני מתכבד לעשות אותו בפעם השלישית של "מסע אל הדרשה" שמבצע מכון עיתים יחד עם מטה קרמניצר-שנהר במשרד החינוך והתרבות, שבו מכינים תלמידים לבר המצווה ותלמידות לבת המצווה על ידי כך שילמדו את פרשת השבוע שלהם ויכינו דרשה.

זבולון אורלב: והבטחתי שהדרשות המצטיינות בבתי הספר יגרמו לכך שאנחנו נעצור את סדר היום הרגיל של ועדת החינוך והתרבות ונאפשר לתלמידים ולתלמידות להיות חברי הכנסת שהם משמיעים את הדרשות שלהם.

זבולון אורלב: אנחנו עושים את זה מאוד תמציתי ומאוד קצר כי זמן הוועדה הוא מאוד יקר ואנחנו מקדמים בברכה את בנות המצווה ואת ברי המצווה, וגם את המשפחות וגם את המורים ואת המנהלים ואת בתי הספר שהצטיינו ואת כל האורחים הרבים שיש להם.

זבולון אורלב: אנחנו נפתח בדברים של הרב ד"ר שאול פרבר שהוא מנהל עיתים.

זבולון אורלב: בבקשה.

שאול פרבר: אני מאוד מודים לך אישית כבוד יושב הראש וגם לוועדה על ההתכנסות הזאת ועל האפשרות לברך את התלמידים המצטיינים ובתי הספר.

שאול פרבר: למעלה מעשרת אלפים תלמידים שהשתתפו השנה בתוכנית "מסע אל הדרשה" וסיימו בהצלחה את כתיבת הדרשות שלהם.

שאול פרבר: אנחנו מאוד גאים בכם המצטיינים ותבינו שאתם מייצגים ציבור רחב, למעלה מ-20% מהתלמידים במדינת ישראל שעברו את התהליך שאתם עברתם.

שאול פרבר: שוב אתם המצטיינים אבל יש המון אנשים שעומדים מאחוריכם.

שאול פרבר: גם כן רציתי לנצל במה זאת לברך את המנחים של התוכנית שלנו, ליאורה אילון, ליאורה כרמל, קרן כהן, יוסי שוורץ, הצוות שלנו במכון עיתים שבעצם ליוו אתכם בהליך שלכם.

שאול פרבר: הרבה מזל טוב לכולכם ולכול התלמידים במדינת ישראל שמסיימים כיתות ו' או ז' וחוגגים את ברי המצווה ובת המצווה שלהם.

זבולון אורלב: במסגרת דיוני הוועדה אנחנו עוסקים הרבה מאוד בתוכניות החינוכיות של מוסדות החינוך.

זבולון אורלב: לעיתים יש לנו ביקורת.

זבולון אורלב: אחת הביקורות הקשות שלנו על מערכת החינוך זו באמת הסוגיה שהמערכת לא עוסקת מספיק בחינוך לערכים ובעיקר לערכים יהודיים וציוניים, וגם בסוגיית הערכים הדמוקרטיים.

זבולון אורלב: יש לנו ביקורת שהמערכת לא עוסקת בכל אלה מספיק.

זבולון אורלב: לכן כל גורם שמרבה בתלמוד תורה ובהעמקת הזהות היהודית ובהכרת המורשת היהודית אנחנו רואים את הדבר הזה בברכה רבה.

זבולון אורלב: מה עוד שמדובר פה במסורת יהודית מאוד מאוד עתיקה שהרי כל ילד או ילדה בעולם מגיעים לגיל.

זבולון אורלב: בת 12 אם זו בת ובן 13 אם זה בן.

זבולון אורלב: המייחד את העם היהודי הוא בכך שבגיל מסוים בת מצווה או בר מצווה בעצם מציינים את האחריות של הצעיר וכניסתו לזהות היהודית ולהשתלבות שלו בעם היהודי.

זבולון אורלב: עד הגיל הזה האחריות היא על ההורים.

זבולון אורלב: ומכאן ואילך האחריות זה על הבת או הבן בכל מה שקשור ליהדות שלו, לעיצוב הזהות היהודית שלו.

זבולון אורלב: ופרשת השבוע היא חלק מן העניין.

זבולון אורלב: כמו שאומרים שלכל אדם יש שם אז לכל בר מצווה או בת מצווה יש פרשה משלהם.

זבולון אורלב: אצלנו תמיד מוצאים בכל פרשה את העניינים המאוד מאוד מעניינים של אותה פרשת שבוע.

זבולון אורלב: אני לא רוצה לתת את הדרשה של פרשת השבוע שנקרא בשבת הקרובה "בהעלותך" כי אין לנו זמן.

זבולון אורלב: היום הבמה היא של התלמידים.

זבולון אורלב: אז אנחנו נתחיל.

זבולון אורלב: אנחנו נשמע 4 דרשות קצרות, ממש 5 דקות כל אחת מהכלות והחתנים של פרס "מסע אל הדרשה" שזכו בשנת תש"ע.

זבולון אורלב: אז אנחנו נתחיל אנסטסיה טברובסקי מבית ספר מקיף ז' באשדוד.

זבולון אורלב: אגב זאת ישיבה פורמאלית.

זבולון אורלב: זאת אומרת יש כאן הקלטה ופרוטוקול ותוכלו למצוא את הדיון הזה גם באתר הכנסת, תיכנסו לאתר של ועדת החינוך ועוד שבועיים תוכלו למצוא את עצמכם בדברי ימי הכנסת.

זבולון אורלב: תוכלו להיכנס לאתר ולהוציא את הפרוטוקול.

זבולון אורלב: אנסטסיה בבקשה.

אנסטסיה טברובסקי: שמי אנסטסיה.

אנסטסיה טברובסקי: אני מעדיפה את השם נסיה כי הוא קצר יותר.

אנסטסיה טברובסקי: פרשת השבוע שלי היא פרשת "בוא".

אנסטסיה טברובסקי: פרשתי היא הפרשה השלישית בספר שמות.

אנסטסיה טברובסקי: היא מתחילה בפרק י' פסוק א' ומסתיימת בפרק י"ג, פסוק ט"ז.

אנסטסיה טברובסקי: בפרשה מספר נושאים וביניהם: והגדת לבנך, יציאת מצרים, ארץ זבת חלב ודבש, חודש האביב ועוד.

אנסטסיה טברובסקי: הפרשה נפתחת בפסוק: "ויאמר אדוני אל משה בוא אל פרעה כי אני הכבדתי את ליבו ואת לב עבדיו למען שתי אותותיי אלה בקרבו".

אנסטסיה טברובסקי: שמות פרק י', פסוק א'.

אנסטסיה טברובסקי: שמי המלא מתחלק לשני שמות, אנה וסטיה שנולדו בתחילת המאה הקודמת.

אנסטסיה טברובסקי: פרושו של שמי הקצר נסטיה הוא נס מאלוקים מפני ששתי האותיות הראשונות יוצרות את המילה נס וסיומת של יה מסמלת את אדוני.

אנסטסיה טברובסקי: לארץ הגעתי עוד לפני גיל 3.

אנסטסיה טברובסקי: אמי נולדה בבילרוס ואבי ברוסיה, סיביר.

אנסטסיה טברובסקי: שניהם נפגשו ברוסיה, שם נולדתי אני.

אנסטסיה טברובסקי: עד גיל 3 גרתי ברוסיה ואז עליתי לארץ אך אני נושאת את שמי בשמחה ובגאווה.

אנסטסיה טברובסקי: מבחינתי שמי הוא אחד החיבורים שלי לנושאים והרעיונות בפרשה שלי.

אנסטסיה טברובסקי: שמי מתחבר לערך הכי חשוב ומרכזי ביהדות, והגדת לבנך, מצוות חינוך הבנים, התורה שהועברה בעל פה מאב לבן.

אנסטסיה טברובסקי: בזכות הידיעה וההבנה מאין באתי ולאיזו משפחה אני שייכת אני נושאת את שמי אנסטסיה.

אנסטסיה טברובסקי: למדתי את סיפורם של בני משפחתי והבנתי בעצם את יציאת מצרים של המשפחה.

אנסטסיה טברובסקי: אני משווה את העלייה וההתאקלמות שלי ושל בני משפחתי בארץ להתאקלמות של בני ישראל בכנען.

אנסטסיה טברובסקי: בעצם אני ומשפחתי עשינו מסע שכרוך בהשתלבות והתרגלות בארץ ישראל כמו שהיה לבני ישראל בפרשה שלי.

אנסטסיה טברובסקי: כי העלייה היא לא רק עניין של טיסה ומזוודות אלא גם השתלבות בתרבות של הארץ והתאקלמות בה.

אנסטסיה טברובסקי: בעיקר התאהבות בארץ עד כדי הזדהות עם השם התנ"כי ארץ זבת חלב ודבש.

אנסטסיה טברובסקי: גם בימי המלחמה "עופרת יצוקה" כאשר הארץ היתה תחת איום הקאסמים האהבה לארץ המשיכה ואף התחזקה.

אנסטסיה טברובסקי: היום אני בת 13 ואני מרגישה שזאת ארצי, מולדתי וביתי במאה אחוז.

אנסטסיה טברובסקי: למרות שאני עולה ותיקה אני מרגישה כילידת הארץ ולמרות הקשיים שעמדו בפניי ובפני בני משפחתי השתלבנו בשפה ובתרבות.

אנסטסיה טברובסקי: תוך כדי השתלבות בתרבות הישראלית והיהודית אנחנו חוגגים את החג הישראלים ובמקביל את החגים הרוסים.

אנסטסיה טברובסקי: אני מבטיחה להמשיך בשרשרת האהבה למשפחה, לארץ ולעם גם בבגרותי כמו שחונכתי לפי הערך החשוב "והגדת לבנך".

אנסטסיה טברובסקי: החינוך שקיבלתי בבית הוא לקשור את גורלי לגורל המדינה, מדינת ישראל, ולמצות את יכולותיי וכישרונותיי.

אנסטסיה טברובסקי: מזה שמונה שנים אני עוסקת בהתעמלות אמנותית והשנה בתחרות הראשונה שלי שהתקיימה בשבועות הגעתי עם חברותיי לקבוצה למקום השני בקטגוריית חבל לנערות.

אנסטסיה טברובסקי: בנוסף השנה התחלתי לרקוד במגמת מחול בית ספרית שבה הופעתי במופע סוף שנה "שיגעון של גאון" .

אנסטסיה טברובסקי: אני מקווה עם כל הלב והנשמה לייצג את עירי וארצי בכבוד ובגאווה בתחומים אלה.

אנסטסיה טברובסקי: למרות כל אלה, הלחצים וחוסר הזמן, אני ממשיכה ללמוד כתלמידה מצטיינת ומקווה בעתיד גם להתחיל ללמוד את תחומי הפסיכולוגיה, המתמטיקה, העיתונאות והצילום.

אנסטסיה טברובסקי: יחד עם זאת יש לי זמן לחברים, בילויים, משפחה, חגים ואירועים.

אנסטסיה טברובסקי: אני מקווה שבעזרת היכולת שבי יחד עם משפחתי היקרה אפרח ואגיע למה שאני שואפת.

זבולון אורלב: יפה מאוד.

זבולון אורלב: ההורים פה?

זבולון אורלב: האימא.

זבולון אורלב: אני מאמין שכיף להיות אימא שלך וגם אני מניח שלמורים מאוד נעים להיות מורים שלך.

זבולון אורלב: והגדת לבנך היום קיבל פירוש חדש.

זבולון אורלב: זה לא רק אחריות של ההורים אלא זה גם אחריות של המורים.

זבולון אורלב: זה המצווה ושיננתם לבניך כלומר להנחיל מדור לדור את המורשת ואת הערכים היא כזו בגלל שהיום הורים יוצאים לעבודה.

זבולון אורלב: פעם זה לא היה ככה.

זבולון אורלב: פעם באמת האחריות היתה רק על ההורים.

זבולון אורלב: המסורת של בתי ספר זה מסורת אמנם ותיקה כבר מתקופת בית שני שתיקנו שבכל עיר ועיר יהיו מושיבים תינוקות של רבן כדי ללמד אותם, אז זה בערך כמו אלפיים שנה.

זבולון אורלב: אבל עד לפני אלפיים שנה זו היתה באמת האחריות של ההורים.

זבולון אורלב: והיום חשוב להגיד למורים זה גם אחריות שלכם.

זבולון אורלב: זו האחריות של משרד החינוך ולכן גם יש ועדת חינוך.

זבולון אורלב: יפה מאוד.

זבולון אורלב: תצליחי במובן האישי אבל גם במובן שאת מייצגת אולי את המדינה.

זבולון אורלב: יפה מאוד, פרשת "בוא".

זבולון אורלב: ניב אבן צור מבית ספר רבין בנתניה.

ניב אבן צור: שלום.

ניב אבן צור: שמי ניב אבן צור.

ניב אבן צור: אני לומד בכיתה ו' בבית הספר על רבין בנתניה.

ניב אבן צור: נולדתי ב-20 בנובמבר 1997 כ"א בחשוון תשנ"ח.

ניב אבן צור: בעוד כחצי שנה אחגוג את בר המצווה.

ניב אבן צור: זה הוא יום חשוב בחיי, היום שבו הגעתי לגיל המצוות, מבחינת ההלכה גם לגיל החובות, שנאמר "ברוך אדוני שפטרנו מעונשו של זה".

ניב אבן צור: כל המכיר אותי יודע כי מאז ומתמיד אהבתי לשחק כדורגל עם החברים, לצאת, לצחוק ולבלות איתם.

ניב אבן צור: בנוסף אני אוהב לשמוע מוסיקה בחדרי, לשחק במחשב.

ניב אבן צור: פרשת השבוע שלי היא "חיי שרה" בחומש בראשית.

ניב אבן צור: "וייתן לי את מערת המכפלה אשר לו בקצה שדהו, והיתה בתוככם לאחוזת קבר", בראשית כ"ג, פסוק 9.

ניב אבן צור: בגיל 127 שנים מתה שרה ואברהם קובר אותה במערת המכפלה.

ניב אבן צור: את המערה קנה אברהם בכסף מלא מעפרון החיתי למרות העובדה שעפרון הציע לו אותה חינם.

ניב אבן צור: לעת זקנה רוצה אברהם לחתן את בנו יצחק.

ניב אבן צור: חשוב לו שיצחק יתחתן עם מישהי מבני משפחתו.

ניב אבן צור: לצורך זה הוא שולח את עבדו למשימה.

ניב אבן צור: עבד אברהם מגיע לארם נהריים ופוגש על יד הבאר את רבקה.

ניב אבן צור: רבקה יפה וטובת הלב מציעה לו מים ולגמליו, והעבד מחליט שזו האישה המתאימה ליצחק.

ניב אבן צור: רבקה מגיעה איתו לכנען.

ניב אבן צור: יצחק מתחתן עם רבקה ומוצא נחמה על מותה של אימו.

ניב אבן צור: הפסוק שבחרתי בו הוא "בכסף מלא יתננה לו".

ניב אבן צור: אברהם אבינו משמש דוגמה לטוהר המידות וליושר.

ניב אבן צור: למרות שעפרון הציע לו את חלקת הקבר במתנה אברהם מסרב ומשלם בכסף מלא.

ניב אבן צור: כיום כאשר אנחנו שומעים על חלקם של מנהיגינו בקבלת שוחד ובפרשיות של שחיתות מעשיו ומנהיגותו של אברהם צריכים לשמש דוגמה לכולנו, בעיקר לראשי המדינה.

ניב אבן צור: לסיום אני רוצה להודות לבורא עולם הגדול מכולם שהביא אותי עד הלום, לאימי מירב ולאבי יורם היקרים שטיפלו בי במהלך 13 השנים במסירות ובאהבה גדולה, לאחיי הנפלאים יואבי ואופירי שהכניסו שמחה לחיי, לסבתותי היקרות והנפלאות שבישלו לי ארוחות שרק סבתות יודעות לבשל, לסביי היקרים על כל החום שאתם לי מעניקים.

ניב אבן צור: כעת כשהגעתי לגיל הבגרות אני מבין שעליי מוטלות גם חובות להשקיע בלימודים ולהגיע להישגים גבוהים כדי שאוכל בעתיד ללמוד את המקצוע שאליו אני שואף.

זבולון אורלב: יפה מאוד.

זבולון אורלב: שמעתי שאתה אוהב כדורגל.

זבולון אורלב: אם כי בנתניה קבוצת הכדורסל אליצור ברק נתניה מצליחה יותר מהכדורגל.

זבולון אורלב: עלו לפיינל פור.

זבולון אורלב: אתה לא חושב על זה?

זבולון אורלב: תגיד כשאתה תהיה בבוגרים של מכבי נתניה אז בטח תיקחו אליפות והמצב ישתנה.

זבולון אורלב: יפה מאוד.

זבולון אורלב: שתהיה לך הצלחה בלימודים והרבה נחת להורים.

זבולון אורלב: כל טוב לך.

זבולון אורלב: עדן אביהו.

עדן אביהו: אני מבית ספר דליות ביקנעם.

עדן אביהו: הגיעו איתי אבא ואימא והמנהלת.

זבולון אורלב: ואת מתרגשת עדן?

עדן אביהו: קצת.

זבולון אורלב: בבקשה עדן.

זבולון אורלב: פרשת "בהר".

עדן אביהו: שלום מוריי, משפחה, חברים, אורחים יקרים.

עדן אביהו: תודה מקרב לב שבאתם להשתתף לשמוח עמי בשמחת בת המצווה שלי.

עדן אביהו: עומדת אני לפניכם, כולי נרגשת ובתוכי יש הרגשה טובה כזאת שלא הרגשתי מימיי.

עדן אביהו: אני נזכרת שהייתי ילדה בת 8 שנים.

עדן אביהו: כתבתי על עצמי כך: בכל אדם יש משהו שמייחד אותו בלבד, תכונות שונות, כישרונות ועוד וגם לי, הרבה תכונות טובות וגם פחות שמתערבבים יחד ואלה הייתי רוצה לסגל לעצמי.

עדן אביהו: אני אחראית ומסודרת אבל לפעמים אני קצת מבולגנת, קצת כעסנית וגם שקטה אבל מה שבטוח אני ילדה שאוהבת רק שמחה.

עדן אביהו: אני סקרנית ונחמדה ולפעמים קצת מרגיזה, עקשנית, פטפטנית שלא עוצרת לרגע ואם הפה שלה נסגר זה אסון טבע.

עדן אביהו: לסיכום זאת אני וזה מה שיש.

עדן אביהו: אם כולם היו אותו דבר זה היה מאוד משעמם.

עדן אביהו: מאז בגרתי ו-12 שנים עברו להן ביעף.

עדן אביהו: נשארו השובבות והשמחה.

עדן אביהו: הפטפטת והבלגן עברו מהפך לכיוון חיובי, לאחריות ולהבנה שאני בעצם כבר לא ילדה קטנה.

עדן אביהו: היום מתחילה אני להבין מה זה להיות נערה בוגרת ולהעריך את כל מה שיש סביבי ושהחיים מעניקים לי את כוח ההחלטה והבחירה החופשית בטוב על פני הרע.

עדן אביהו: אומרים במדרש האגדה, שמות פרק א', 3 שמות יש לו האדם, אחד מה שקרא לו הקדוש ברוך הוא מההתחלה, אחד שקוראים לו אביו ואימו, ואחד שקונה לו הוא לעצמו במעשיו.

עדן אביהו: החיים הם כמו ספר פתוח הבנוי פרקים פרקים, דפים לבנים עליהם נכתבים כל מה שאנחנו בוחרים ועושים.

עדן אביהו: עתה נחשף בפני עולם רחב של אתגרים ופלאים מעבר לעולם הדמיון, החשבון והלימודים.

עדן אביהו: במה אבחר בעתיד?

עדן אביהו: האפשרויות הן רבות ומגוונות, קורצות ומבצבצות כמו פטריות לאחר גשם ראשון, מגיחות מעבר לפינה ממש במרחק נגיעה.

עדן אביהו: מכל האפשרויות ברצוני להיות אדם טוב, בריא ומאושר.

עדן אביהו: גם בעתיד להיות אשת עסקים מצליחה ומי יודע עוד ועוד אפשרויות עד בלי סוף, להגשים את כל החלומות.

עדן אביהו: פרשת השבוע שלי פרשת "בהר" כתוב, "אם בחוקותי תלכו ואת מצוותי תשמרו" .

עדן אביהו: רבים תמהו על ההסבר המילולי לציווי "בחוקותי תלכו".

עדן אביהו: מדוע לא נאמר שיש לשמור את החוקים או לקיימם?

עדן אביהו: מדוע צווה ללכת בחוקים?

עדן אביהו: הסבירו חכמינו, משנולד האדם הריהו הולך וצועד במעגל החיים וסולל בהם את דרכו.

עדן אביהו: בדרך הוא עוצר בתחנות קבועות ומטעין את מצבריו הרוחניים והנפשיים.

עדן אביהו: התחנה הראשונה שלי היא היום בה מלאו לי 12 אביבים, תאריך בו אני נהיית בוגרת לפי דת משה וישראל.

עדן אביהו: השלב הזה המבדיל בין תקופת הילדות לבגרות ממלא בתחושות אחריות לגורלי, גורל משפחתי ועמי.

עדן אביהו: חוקי התורה הם הדרכים, המסורת והערכים בהם צועד עמי אלפי שנות נדודים.

עדן אביהו: אני ממשיכה לצעוד בנתיב קבוע מראש בו הלכו הורי, סביי, סבתותי במשך דורות רבים.

עדן אביהו: מי יודע ואדע להמשיך לצעוד בדרך הנכונה ואזכה להוביל אחרים אחריי.

עדן אביהו: על מנת לסלול את דרכי דרוש אומץ לב, לדעת להקשיב לרצון של האחר יותר מאשר להשמיע, לעשות את הטוב ביותר מתוך רצון טוב, בלהט יצירה ומתוך הקפדה, התמדה ועשייה.

עדן אביהו: ללמוד מהטעויות ולקחת אחריות על המעשים שלי ולהפיק מהם לקחים, להבדיל בין עיקר לטפל, בין טוב ורע כי יש בי תמיד את כוח הבחירה, להאמין מספיק בעצמי, לא לוותר ולתגבר בנחישות על המכשולים, להיות אני ולהגיע לאמת שלי ולא של האחר, להיות ייחודית ולשנות ולדעת לעיתים גם להשתנות, לחיות חיים משמעותיים בנתינה לזולת, לזכור להיות סובלנית אבל גם נחושה, לדבוק במטרותיי ולהגשים את חלומותיי, לסלוח לעצמנו ולאחרים, לוותר על הכעס והכאב, לפתוח את הלב ולהתחלק באושר עם אדם אוהב, להשכיל שיושר, אהבה, חמלה, כנות ונדיבות הם המפתח להצלחה, שמחה ושפע הזדמנויות, להצליח לראות מעבר לאני שלי, מעבר לעצמי, להיות אדם קשוב ורחום, לצמוח ולהעמיק שורשים, לדבוק במשפחתי, בביתי ובמולדתי, ולהמשיך את רציפות המסורת והמורשת שהוענקה לי לדורי דורות, להוקיר תודה במעמד זה לכל אלה שהם חלק בלתי נפרד מהחיים שלי, למשפחתי האוהבת, המחנכת והתומכת במסירות נתינה וכבוד המשמשים דוגמה כמגדלור.

עדן אביהו: משפחה אינה סתם מילה במילון.

עדן אביהו: אוהבת אתכם מאוד.

עדן אביהו: לאימי שמגדלת אותי במסירות, בערכים, באהבה, ולאבי האוהב והיקר, לאחותי שאני הגדולה.

עדן אביהו: לך ולי יש קשר מיוחד.

עדן אביהו: אוהבת אותך ושמחה שאת לצידי תמיד.

עדן אביהו: סבתא רבא מזל מאחלת לך בריאות ואריכות ימים.

עדן אביהו: סבתא וסבא היקרים מכל, במחיצת

עדן אביהו: כם נגרם לי אושר גדול, מלווים אותי אתם נאמנה בנתינה ואהבה גדולה.

עדן אביהו: תמיד אזכור את דודי שמוליק זכרונו לברכה שאהבתי כל כך ואת סבא רבא האהוב זכרונו לברכה שלא זכו להיות עמי ביום חשוב זה אך ממשיכים להאיר במורשתם המופלאה בחיי לדורי דורות, ולכל דודיי, דודותיי, בנות דודותיי ובני דודיי בארץ ובחוץ לארץ.

עדן אביהו: מאחלת לכולנו להיפגש רק בשמחות.

עדן אביהו: לחבריי וחברותיי המקסימים.

עדן אביהו: תודה שאתם מלווים אותי ברגעי שמחה, אחווה, עצבות, שובבות וצחוקים.

עדן אביהו: ושהשם יברך את ביתי כל יום כל פעם מחדש.

עדן אביהו: אז אלו 12 הדיברות שלי בדרכי שלי, כפי שאני רוצה לתפוס אותם בספר של חיי.

עדן אביהו: והנה הגיעה השעה להפוך את הדף בספרי לפרק הבא.

עדן אביהו: אקח עימי לדרך צידה ואת כל מה שלקחתי עד עתה.

עדן אביהו: אז יש לי משפחה, חברים נאמנים ואהובים, חוויות, ניסיון, כישרונות ואהבות שהן רק שלי.

עדן אביהו: כל אלה יצעדו איתי במשך סיפורי בחיים.

עדן אביהו: העולם כה גדול ופתוח.

עדן אביהו: אפרוש לי כנפיים אל ארץ חדשה בין ארץ ושמיים.

עדן אביהו: אמשיך לכתוב את סיפורי בחיים כי רק בי טמונים כל ההמשכים.

זבולון אורלב: יפה מאוד.

זבולון אורלב: עדן, מי כתב את הדברים האלה?

עדן אביהו: אני.

זבולון אורלב: את?

עדן אביהו: כן.

זבולון אורלב: ממש?

עדן אביהו: כן.

זבולון אורלב: כמה יש לך בחיבור?

עדן אביהו: עשר.

זבולון אורלב: אז גם ממני קיבלת עכשיו עשר.

זבולון אורלב: יפה מאוד.

זבולון אורלב: יפה מאוד.

זבולון אורלב: המנהלת פה?

זבולון אורלב: את רוצה לומר משהו?

סימה נוסבלבאום: כל מילה בסלע.

סימה נוסבלבאום: עדן לא תכתוב מילה שהיא לא מאמינה בה.

סימה נוסבלבאום: לכן כל מה שנכתב כאן זה אחרי חקר עצמי.

סימה נוסבלבאום: אני גאה בה על התהליך אפילו יותר מאשר על התוצאה.

זבולון אורלב: היא משקפת את מה שנעשה בכיתה או שהיא מיוחדת?

סימה נוסלבאום: קודם כל היא מיוחדת.

סימה נוסלבאום: המחזור הוא מחזור מצוין.

סימה נוסלבאום: הפרויקט הזה הוא תהליך מדהים בעיקר לבתי הספר הממלכתיים.

סימה נוסלבאום: הדיכוטומיה הזאת בין להיות ממש דתי לבין להיות חילוני לא צריכה להיות קיימת.

סימה נוסלבאום: הגענו ל-85% כותבי דרשות, חלקן ברמות של עדן, אף כי עדן היא יוצאת דופן לכן היא הגיעה לכאן.

זבולון אורלב: תודה לך ואנחנו נפרדים מיקנעם.

זבולון אורלב: בדרך ליקנעם את יודעת עדן, אחרי זיכרון, כשמתחילים לנסוע בכביש ואדי מילך, הכפר הערבי פארדיס, יש גבעה ממול ליקנעם, השכונה ששולטת על הצומת קוראים לה גבעת עדן.

זבולון אורלב: פארדיס בלועזית זה גם עדן.

זבולון אורלב: משום מה כל האזור הזה נקרא על שם גן עדן.

זבולון אורלב: אז זו פתיחה יפה ליקנעם.

זבולון אורלב: אנחנו עוברים עכשיו לצליל שהינו.

זבולון אורלב: מה זה שהינו?

צליל שהינו: האמת היא שזה ממוצא מצרי, מסרי, וזה מאבא שלי.

קריאת ביניים: שהין זה יופי.

זבולון אורלב: שהין איפה את לומדת?

צליל שהין: בבית ספר אדם ועולמו.

זבולון אורלב: יפה.

זבולון אורלב: בבקשה, כן.

צליל שהינו: בוקר טוב לכולם.

צליל שהינו: שמי צליל שהינו.

צליל שהינו: נולדתי בתאריך כ"ב באדר תשנ"ח.

צליל שהינו: אני לומדת בבית ספר אדם ועולמו, בישוב אדם בכיתה ו'.

צליל שהינו: לפני 12 שנה נולדתי והיום מבינה אני את משמעות ההתבגרות, החובות והאחריות.

צליל שהינו: פרשתי "ויקהל".

צליל שהינו: פרשת ויקהל פותחת בציווי של אלוהים למשה להכין ולכנס את כל בני ישראל כדי לומר להם ציווים מסוימים.

צליל שהינו: הציווי הראשון בפרשה הוא על שמירת השבת.

צליל שהינו: "ששת ימים תעשה מלאכה וביום השביעי יהיה לכם קודש שבת שבתון לאדוני.

צליל שהינו: כל העושה בו מלאכה יומת".

צליל שהינו: שמות פרק לה, פסוקים א' עד ג'.

צליל שהינו: מבצע ההתגייסות הכללית לבניית המשכן החל.

צליל שהינו: "ויצאו כל עדת בני ישראל מלפני משה בעבור כל איש אשר נשאו ליבו וכל אשר נדבה רוחו, אותו, הביאו את תרומת אדוני למלאכת אוהל מועד".

צליל שהינו: שמות פרק לה, פסוק כ'.

צליל שהינו: האנשים והנשים תרמו זהב שהיה ברשותם ואפילו נתנו לשם כך את תכשיטיהם האישיים, את חומרי הצביעה ואת יתר החומרים הנדרשים, בעוד שהנשיאים וראשי הקהל הם אלה שהביאו את השמן, את הבשמים ואת האבנים הטובות.

צליל שהינו: ההתנדבות כללה כאמור גם התנדבות של אמנים ובעלי מלאכה.

צליל שהינו: ביניהם אפשר למצוא "וכל אישה חכמת לב בידיה טוו", שמות פרק לה, פסוק כה.

צליל שהינו: "וכל הנשים אשר נשא ליבן אותנה בחוכמה טוו" שמות פרק לה, פסוק כו.

צליל שהינו: אם נעיין במקרא נמצא פסוקים רבים המתייחסים למקומה של האישה באופן מיוחד.

צליל שהינו: כבר בספר שמות פרק ב', פסוק כ"ג נאמר: "וזאת תיקרא אישה".

צליל שהינו: האישה היא חלק מהגבר.

צליל שהינו: לפי הפסוקים הראשונים של ספר בראשית שני התפקידים העיקריים של האישה הם, להיות שותפה לאיש בקיום הברכה מאת האל, ברכת פרייה ורבייה שנתברכה בהם, שנאמר פרו ורבו.

צליל שהינו: בראשית א' כח.

צליל שהינו: וכן להיות לו לאדם לעזר כנגדו, בראשית ב, י"ח.

צליל שהינו: החשיבות הרבה שייחסה החברה הישראלית של תקופת המקרא לתפקידה הראשון מתמצה בכך שתפארת האישה היתה ברוב בניה ושעקרות בשבילה היתה קללה.

צליל שהינו: האישה ראתה את עצמה חייבת במילוי תפקיד השני בהנהלת הבית ועל כך מעידים כתובים רבים.

צליל שהינו: לדוגמה במשלי, לא, פסוק ד' "אשת חיל מי ימצא, בטח בה לב בעלה, גמלתהו חסד".

צליל שהינו: נמצא גם שמקומה הפיזי של האישה הוא באוהל משום צניעותה וכבודה.

צליל שהינו: האישה נמצאת יותר בבית כפי שנאמר במשלי ל"א, "כבודה בת המלך פנימה".

צליל שהינו: בין העיסוקים השונים של הנערות כלול גם העיסוק בשאיבת מים.

צליל שהינו: "ובנות העיר יוצאות לשאוב מים", בראשית כ"ד, י"ג.

צליל שהינו: מצוות העלייה לרגל.

צליל שהינו: מצוות העלייה לרגל חלה רק על הגברים.

צליל שהינו: שמות כ"ג 17, שלוש פעמים נצטווה הגבר לעלות ולחלות "את פני האדון אלוהים".

צליל שהינו: אבל למעשה גם הנשים נהגו לעלות לרגל כפי שמשתקף בסיפור של חנה אימו של שמואל הנביא.

צליל שהינו: כנערה ובעתיד כאישה, חשוב לי להבין כיצד חיו הנשים בעבר וכיצד השתנה מעמד האישה במהלך השנים.

צליל שהינו: לאישה יש מקום מרכזי וחשוב בעולם ומקווה אני שבעתיד אקח חלק בו ואוכל להשפיע על אנשים מסביבי ועל האנושות כולה.

צליל שהינו: בהזדמנות זו מודה אני להוריי היקרים על העזרה, האוזן הקשבת והתמיכה בכל צעד שעברתי מיום היוולדי ועד היום.

צליל שהינו: תודה לאחיותיי היקרות ומשפחתי המורחבת אותם אני אוהבת מאוד.

צליל שהינו: אני מודה לחבריי לכיתה אשר היו לי לעזר בכל בעיה ולמורתי הנהדרת דקלה מתתיהו שבלעדיה לא הייתי מגיעה לאן שהגעתי ולנאווה פרי מנהלת בית הספר שמכבדת אותי במעמד זה ונוכחת עימנו כאן.

צליל שהינו: תודה רבה.

זבולון אורלב: תודה רבה צליל.

זבולון אורלב: יפה מאוד.

זבולון אורלב: המורה גרה ביישוב גם כן?

דקלה מתיתיהו: אני גרה ביישוב.

זבולון אורלב: בסדר גמור.

זבולון אורלב: יפה מאוד צליל.

זבולון אורלב: זהו.

זבולון אורלב: אנחנו סיימנו עם החתנים והכלות המצטיינים של הדרשות הזוכות.

זבולון אורלב: אבל יש לנו גם בתי ספר שזכו.

זבולון אורלב: אין לנו זמן לשמוע כל בית ספר לכן בחרנו נציגה אחת שתייצג את כל בתי הספר והיא נורית רשתי.

זבולון אורלב: את מתרגשת?

זבולון אורלב: קצת.

זבולון אורלב: בסדר גמור.

זבולון אורלב: זה טבעי.

זבולון אורלב: גם אני מתרגש.

זבולון אורלב: נורית אני מבין שאת מבית ספר בכור לוי.

זבולון אורלב: מי זה היה בכור לוי?

מיכל קרקוף: בכור לוי היה איש חינוך, ירושלמי לשעבר שהוזמן לאחת ממסיבות השבועות שחגגו באותה תקופה ושכנעו אותו להישאר ולקחת על עצמו להוביל את החינוך בעיר רחובות ועל שמו בית הספר.

זבולון אורלב: יפה מאוד.

זבולון אורלב: למדתי גם אני משהו.

זבולון אורלב: נורית מה הפרשה שלך?

נורית רשתי: ויגש.

זבולון אורלב: מי ניגש למי שמה?

נורית רשתי: יהודה ליוסף.

זבולון אורלב: יפה מאוד.

זבולון אורלב: עשר נקודות.

זבולון אורלב: בבקשה.

נורית רשתי: המסע שלי אל הדרשה.

נורית רשתי: בראשית פרק מ"ה פסוק ה'.

נורית רשתי: "ועתה אל תעצבו ואל ייחר בעיניכם כי מכרתם אותי הנה".

נורית רשתי: פרק מה פסוק י"ח, "וקחו את אביכם ואת בתיכם ובואו אלי ואתנה את טוב ארץ מצרים ואכלו את חלב הארץ".

נורית רשתי: שמי נורית רשתי.

נורית רשתי: אני לומדת בכיתה ו' בבית הספר בכור לוי ברחובות.

נורית רשתי: נורית, זה הוא שמי ומי שבחר את שמי זו סבתא שלי זכרונה לברכה.

נורית רשתי: משמעות המילה נורית היא פרח.

נורית רשתי: לפרח הנורית יש 3 צבעים: לבן, צהוב ואדום.

נורית רשתי: פרח הנורית מסמל פריחת ראשית האביב.

נורית רשתי: הוא מאופיין בשורשים ארוכים ודקים שבאמצעותם הוא שואב את החיות שלו.

נורית רשתי: איך הפרח קשור אלי?

נורית רשתי: לשנינו יש את אותו השם ולשנינו גוונים שונים.

נורית רשתי: אני אוהבת להיפגש עם חברים, להתעמל ולפעול בתחום הספורט, לשחק במחשב, ולגלוש באינטרנט ולעזור לחברים.

נורית רשתי: כמו שפרח הנורית נעזר בשורשים שלו כדי להגיע לעולם ולצמוח כך גם אני נעזרת בחברים ובמשפחה כדי להגשים את החלומות והשאיפות שלי.

נורית רשתי: לדרשה שלי בחרתי בקטע הפרשה שבו יוסף מגלה לאחיו שהם אחיו ואומר להם, אל תהיו עצובים ואל תהיו נבוכים.

נורית רשתי: אל תתביישו במעשיכם כי אני סולח לכם על מה שעשיתם.

נורית רשתי: לא רק שיוסף אומר לאחיו שהוא סולח להם אלא הוא גם מזמין אותם ואת אביהם להישאר במצרים כדי שיוכל לספק להם את צרכיהם.

נורית רשתי: לדעתי, צריך ללמוד מהבגרות של יוסף.

נורית רשתי: יוסף לא בא אל אחיו בתלונות למרות שהם זרקו אותו לבור ומכרו אותו לעבדות, אלא הוא בא אליהם באהבה ובכוונה לסלוח ולא לריב.

נורית רשתי: אני חושבת שכאשר קורים מקרים דומים צריך לדעת ולהבין תמיד את הצד השני ולהשוות אותו עם הצד שלך ולראות כיצד ניתן להגיע לפשרה.

נורית רשתי: במקום לריב, להשלים.

נורית רשתי: אני רוצה לצטט פתגם מאת אלכסנדר פופ שאומר: לטעות זה אנושי, לסלוח זה אלוהי ולנטור זה שטני.

נורית רשתי: אפשר לראות שפתגם זה מתייחס מאוד לפרשה בכך שהאחים של יוסף טעו שזה אנושי, יוסף סלח להם שזה אלוהי ואם היה יוסף היה נוטר להם זה היה שטני.

נורית רשתי: אני מודה להוריי ולמשפחתי שעזרו לי להגיע לדברים שרציתי להגיע אליהם.

נורית רשתי: אני מודה למחנכת שלי יפה גבריאל שליוותה אותי במשך כתיבת הדרשה.

נורית רשתי: אני מודה לנתנאלה ולהדס שכיוונו אותי לנושאים לדרשה.

נורית רשתי: אני מודה לחבריי הטובים שתמיד נשארים איתי ונותנים לי עצות שעוזרות.

נורית רשתי: אני מקווה שאני אהיה אחראית במשך השנים ויהיה לי כל הזמן את הבגרות הנדרשת כדי לדעת לסלוח ואפילו לבקש סליחה, גם אם לא תמיד אני זאת שצריכה לבקש סליחה.

נורית רשתי: תודה.

זבולון אורלב: בית ספר המגן בהוד השרון פה.

זבולון אורלב: ובית ספר ארגנטינה מירושלים, ובית ספר בכור לוי מרחובות המנהלת פה ובית ספר היסודי המשותף בעמק חרוד המחנכת נמצאת פה.

זבולון אורלב: בואי לפה.

זבולון אורלב: את יכולה לספר קצת על הפרויקט?

גלי אגם הרפז: התהליך התחיל למעשה בכיתה ה'.

גלי אגם הרפז: הילדים למדו על החודש שלהם, על תאריך הלידה העברי שלהם, על המזל שלהם ובנו על זה עבודה.

גלי אגם הרפז: לאחר מכן בסוף השנה היתה לנו פעילות בבית הכנסת העתיק בבית אלפא עם ההורים.

גלי אגם הרפז: את התוכנית עצמה של המסע אל הדרשה אנחנו פצחנו בבית הכנסת בקיבוץ עין חרוד שהבאנו לשם את הילדים ובאותו אירוע הם קיבלו גם את היומנים שלהם.

גלי אגם הרפז: שמענו שם הרצאה מאת ציון מטלון שסיפר לילדים על כל המשמעויות שקשורות לדרשה, על הפרשה ועל דברים שבעצם מרוחקים מהם כפי שהמנהלת מיקנעם ציינה, זה בית ספר ממלכתי והתחומים האלה די מרוחקים.

גלי אגם הרפז: לאחר מכן הנחה אותנו ליאור כרמל.

גלי אגם הרפז: לאורך כל התוכנית הוא היה איתנו בקשר צמוד.

גלי אגם הרפז: אני מדברת כרגע על 80 ילדים לשנתון, שתי כיתות גדולות וכיתה אחת של חינוך מיוחד.

גלי אגם הרפז: כל השמונים סיימו לכתוב את הדרשות שלהם.

גלי אגם הרפז: הדרשות נכנסות לתוך בלוג של בית הספר וגם לתוך האתר של בית הספר, וזה גם מוצע בסופו של דבר כספר מחזור שלנו.

זבולון אורלב: זה מחוץ לתוכנית הלימודים?

זבולון אורלב: זה משתלב במערכת?

זבולון אורלב: מה זה?

גלי אגם הרפז: זה משתלב לחלוטין במערכת.

גלי אגם הרפז: זו שעה שבועית שבאה במשבצת של שפה.

זבולון אורלב: נמצאת פה המפמ"רית למחשבת ישראל גברת צילה מירון.

זבולון אורלב: זו שנה ראשונה שלכם?

גלי אגם הרפז: שנה שנייה.

זבולון אורלב: אתם הגעתם לזה?

זבולון אורלב: זה הגיע אליכם?

גלי אגם הרפז: זה הגיע אלינו.

גלי אגם הרפז: הוצעה לנו התוכנית על ידי מכון עיתים ואנחנו קיבלנו.

זבולון אורלב: למה החלטת כמחנכת להיכנס לזה?

גלי אגם הרפז: זו תוכנית שהוצעה לי.

גלי אגם הרפז: אבל אני אומרת כבוגרת מאוד נאמנה של השומר הצעיר שגדלה על חוקי השומר הצעיר.

גלי אגם הרפז: אני מבית אלפא.

גלי אגם הרפז: אז אני לא חגגתי בת מצווה ולא חוויתי את זה לחלוטין אבל המשמעויות וכל התהליך שבעצם מתחיל ממקום מאוד מאוד אישי ומתחבר בסופו של דבר.

זבולון אורלב: את מרגישה שזה באמת משמעותי מבחינת עיצוב הזהות והקשר והמורשת וההיכרות?

גלי אגם הרפז: בהחלט.

גלי אגם הרפז: כן.

זבולון אורלב: תודה רבה לך.

זבולון אורלב: טוב.

זבולון אורלב: אנחנו למדנו מהפעמים הקודמות שכדאי להשאיר זמן גם לצילומים ולהענקת התעודות.

זבולון אורלב: מהבחינה הזאת עשית ולא צילמת כאילו לא עשית.

זבולון אורלב: אנחנו עכשיו נעניק לארבעת הכלות והחתנים שזכו בפרס דרשת הזהב ולאחר מכן גם לבתי הספר שנמצאים איתנו.

זבולון אורלב: הסידור יהיה כזה, אני אקרא בשם.

זבולון אורלב: עכשיו הגיעה אנסטסיה מיכאלי.

זבולון אורלב: יש פה עוד אנסטסיה.

זבולון אורלב: אני אקרא בשם, יבוא התלמיד או התלמידה אלי עם המחנכת או עם ההורים.

זבולון אורלב: (טקס חלוקת התעודות)

זבולון אורלב: מילות סיכום הרב שאול פרבר בבקשה.

שאול פרבר: אני רוצה להודות לכולכם, לכל התלמידים מכל בתי הספר.

שאול פרבר: אנחנו מאוד גאים בכם.

שאול פרבר: רציתי להדגיש שלמעלה מעשרת אלפים תלמידים משתתפים בתוכנית הזאת הם רק מהמגזר הממלכתי.

שאול פרבר: התוכנית הזאת פועלת אולי בשני בתי ספר ממלכתיים דתיים והרעיון כאן זה למצוא את המכנה המשותף בין כולנו.

שאול פרבר: אני כולי תקווה שמה שמענו הבוקר זה באמת המכנה המשותף לכולנו.

שאול פרבר: תודה רבה ליושב הראש זבולון אורלב ולחברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: אני גם רוצה לומר גם כמה מילות סיכום.

זבולון אורלב: לפני 30 שנה הייתי ראש לשכתו של מי שהיה סגן ראש הממשלה ושר החינוך זבולון המר.

זבולון אורלב: הוא אמר פעם דבר מאוד נכון שהטריד אותו מאוד שלא לומדים מספיק יהדות בבתי הספר הממלכתיים.

זבולון אורלב: הוא אמר זה כמו שאלוהים שולח מכתב לבית הספר הממלכתי ובבית הספר הממלכתי רואים שמי ששלח את המכתב זה הקדוש ברוך הוא.

זבולון אורלב: אז אומרים הקדוש ברוך הוא טעה בכתובת.

זבולון אורלב: בטח הוא שלח מכתב לממלכתי דתי ושולחים את זה לממלכתי דתי.

זבולון אורלב: צריך לומר בצורה ברורה היהדות היא נחלת כל העם.

זבולון אורלב: כל האוצר התרבותי המדהים שיש לעם היהודי שאין לו אח ורע בתולדות של אף עם שחי היום על פני האדמה הזאת הוא נכס ששייך לכולם.

זבולון אורלב: לכולם יש בו חלק שווה.

זבולון אורלב: הוא לא באחריות של חלק כזה או חלק אחר של העם.

זבולון אורלב: אנחנו יכולים להתווכח מה אורח החיים, צריך לשמור מצוות או לא, זה ויכוח אחד אבל לא צריך להיות ויכוח שכל אחד בעם הזה צריך להכיר את השורשים, את המורשת, את התרבות היקרה מאוד שלנו.

זבולון אורלב: אחרי זה יעשה עם זה מה שהוא רוצה אבל קודם כל לדעת ולהכיר.

זבולון אורלב: המסע אל הדרשה הוא אחד הפרויקטים היפים שאני מכיר רק מלמד שזה אפשרי.

זבולון אורלב: היום יש פה תלמידים ותלמידות שמראים שזה אפשרי.

זבולון אורלב: ואם זה אפשרי אתכם זה יכול להיות אפשרי לא רק עם עשרת אלפים תלמידים אלא אפשרי לכל תלמיד בישראל.

זבולון אורלב: ואני מאחל לכם ולנו שהמסע אל הדרשה כמו פרויקטים רבים נוספים שאנחנו מייחלים ליום שבו כל מערכת החינוך על כל גווניה ועל כל מגמותיה ועל כל זרמיה יעמיקו את שורשם וילמדו את מקורות היהדות, יהיו בקיאים בה, כדי שתהיה לנו זהות יהודית, ישראלית מגובשת שמבטיחה את החוסן שלנו לעתיד.

זבולון אורלב: אז הרבה הצלחה וכל טוב לכם.