ועדת המדע והטכנולוגיה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 47, 2010-05-17 10:00

מאיר שטרית: חברים, ברוכים הבאים.

מאיר שטרית: אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

מאיר שטרית: אנחנו הזמנו לישיבה הזאת את כל הנוגעים בדבר.

מאיר שטרית: אני לא יודע מי הגיע ומי לא הגיע, אבל תיכף נברר את זה.

מאיר שטרית: על כל פנים המטרה של הישיבה הזאת היא לנסות לחלץ מן הבוץ את סיומה של הרפורמה שנעשית על ידי משרד התשתיות, של רה-ארגון המכונה המחקר של המשרד, והוועדה הגישה את המלצותיה והממשלה החליטה על כך ב-2005.

מאיר שטרית: אנחנו כבר ב-2010 וזה רק מראה כמה קל לעשות רפורמות בממשלה, בעיקר רפורמות מבניות של שינוי ואיחוד יחידות, זו ויה דולורוזה מאוד ארוכה.

מאיר שטרית: כמו שאני מתרשם, אנחנו נמצאים כמעט לקראת הסוף, נבחר אפילו כבר יושב ראש מינהל חדש, שאני מאחל לו הצלחה רבה, הוא נמצא איתנו פה היום, והוא הכניס באמת ראש בריא למיטה חולה ואני חושב שיש תקווה למיטה הזאת, כיוון שאיחוד כוחות ושילוב של אמצעים ויצירת מינהל אחד הוא צעד נכון בעיניי, וכללית, אני בהחלט תומך ברפורמה.

מאיר שטרית: אני מתנגד לסחבת הארוכה של הרפורמה.

מאיר שטרית: אין שום סיבה לחכות כל כך הרבה זמן, ומאחר ואנחנו ערב סיום המהלך, נראה לי שנוצר מצב מאוד קשה שבגללו כינסתי את הוועדה, וזה מצב שבו החברה לחקר ימים ואגמים שיושבת בחיפה, נמצאת במצב, כמו שאני מתרשם וקורא גם דרך מכתבים ובעיתונות, שהם לא יכולים לקבל משכורת, שהם כמעט חסרי יכולת לפעול ולא יכולים לקבל שכר בגלל העובדה שעוד לא הועבר התקציב למינהל, למרות שהוא קיים בתקציב 2010, וכל מיני תרגילים.

מאיר שטרית: הם נמצאים במצב שהמכון נמצא בחוסר אונים ולחוקרים בעצם אין מה לעשות.

מאיר שטרית: הם לא יודעים מה לעשות, הם לא יכולים לפתור את הבעיות והם לא יכולים להתגבר על הביורוקרטיה בתוך הממשלה.

מאיר שטרית: כינסתי את הישיבה הזו מתוך תקווה שנשמע מה המצב, מה מעכב את הסיום של העניין ואיך פותרים את הבעיה גם של המכון לחקר ימים ואגמים, שיישאר בחיים, עד שתיגמר הרפורמה, אם תיגמר ואני מקווה שתיגמר.

מאיר שטרית: המטרה של הישיבה הזאת היא בעיקר לנסות לתרום לפתור את הבעיה של המכון לחקר ימים ואגמים ולסיום הרפורמה הזאת לראות איפה אנחנו עומדים, מה מפריע ומה חסר להשלים את המהלך.

מאיר שטרית: לכן ביקשתי לזמן לפה גם את הנציגים של נציבות שירות המדינה.

מאיר שטרית: אני לא יודע אם הגיע לפה מישהו מנציבות שירות המדינה, כשבדרך כלל אני יודע שהעברת תפקידים וכולי זה תהליך מאוד ארוך שם.

מאיר שטרית: נמצאים אגף התקציבים, רשות החברות וכל המעורבים בעניין ואנשי המכון, אנחנו נתחיל, אני אתן רשות דיבור ראשון לדר' יוסי בר טוב ממשרד התשתיות הלאומיות, שייתן לנו תמונת מצב.

יוסי בר טוב: אני אתן תמונת מצב סיסטמית אבל לפני זה הערה אחת.

יוסי בר טוב: בראש מעייננו נמצא העניין שאנחנו חייבים לאפשר את המשך הפעילות המחקרים של חברת חקר ימים ואגמים, ובאופן סימטרי גם חברת המכון הגיאו פיזי.

יוסי בר טוב: כלומר אין פה שום ניגוד אינטרסים בין המשרד ובין החברה.

יוסי בר טוב: המשרד שואף להמשך קיום הפעילות הסדירה, ואולי בנקודה אחת, שהיא חשובה וראויה לאזכור, והיא תוזכר גם במצגת, היות ואנחנו מתקדמים בתהליך הרה-ארגון וזה תהליך שאת קשייו נמנה מיד, עשינו פעולות על מנת לאפשר את קליטתה של החברה על עובדיה בהקדם האפשרי, כשכוונתנו היתה לעשות את זה מראשית ינואר.

יוסי בר טוב: היות והדבר הזה לא הסתייע בגלל אותם דברים שנעלה מיד, אז אנחנו במצב שאנחנו צריכים לעשות פעולות שיאפשרו את החיים היומיומיים ואלה פעולות שלא תוכננו מראש והן בהחלט בעייתיות ומעכבות אותנו.

יוסי בר טוב: בסופו של דבר אני חושב שכולנו צריכים להיות אופטימיים ולראות את התהליך מתקדם, מפני שיש שיתוף פעולה יוצא דופן בין הגורמים הממשלתיים שאמורים להיות מעורבים בתהליך.

יוסי בר טוב: כשאני אומר שיתוף פעולה, זה לא אומר שהדברים הם חדים וחלקים ובאמת ניתן לעשות את הרפורמה מחר בבוקר.

יוסי בר טוב: אני אציג לכם בצורה מסודרת ובקצרה, מפני שאני מבין שכל הנוכחים כאן מכירים את ההליך בצורה מסודרת.

יוסי בר טוב: מצב טרום רה-ארגון.

יוסי בר טוב: יש לנו במשרד התשתיות הלאומיות מינהל מחקר למדעי האדמה שמתאם שלוש יחידות, המכון הגיאולוגי, שהוא יחידת סמך, חקר ימים ואגמים לישראל, חברה ממשלתית ומכון גיאו פיזי לישראל, גם הוא חברה ממשלתית, שניהם גם במבנה משפטי שונה.

יוסי בר טוב: מינהל המחקר איננו חלק מיחידת הסמך של המכון הגיאולוגי ויש כאן כל מיני קשיי תפעול כאלה ואחרים, בגלל המבנה המשפטי והארגוני השונה של היחידות האלה.

יוסי בר טוב: החברה שעליה אנחנו מדברים, בעיקר היום, זה חברה לחקר ימים ואגמים.

מאיר שטרית: החברות האלה מתבטלות כחברות או שהן נשארות כחברות?

יוסי בר טוב: מיד נדבר על זה.

יוסי בר טוב: תיכף נראה בדיוק מה הולך לקרות היום.

יוסי בר טוב: לחקר ימים ואגמים יש שלוש יחידות, המכון הלאומי לאוקיאנוגרפיה בחיפה, מעבדת הכנרת על שם יגאל אלון בטבחה והמרכז הלאומי לחקלאות ימית.

יוסי בר טוב: הקשיים התחילו באמצע שנות ה-2000.

יוסי בר טוב: נודה שהיו גם קשיי תפקוד קודם, אבל המשבר פרץ בסביבות 2005 והממשלה, בעקבות ההכרה שאנחנו נמצאים במצב לא בריא, הקימה את ועדת טייכר, שפעלה בשני משכים, פעם אחת ועדה שדנה בכלל מכוני המחקר של מדעי האדמה, ואחר כך היא המשיכה לדון בעתידה של החקלאות הימית.

יוסי בר טוב: ועדת טייכר פעלה על מנת לחזק את מעמדם של מכוני המחקר והיא הכירה בחשיבותם והמליצה כמה המלצות עקרוניות, של שימור יכולת המכונים על ידי קיום סגל חוקרים קבוע, סגל טכני ומנהלי קבוע ומצומצם, וצוותים טכניים שיעסקו במסגרות של פרויקטים חולפים, בהתאם למודל העסקה שקיים במינהל המחקר החקלאי.

יוסי בר טוב: תוצאת הוועדה היתה להקים גוף חדש, שתהיה יחידת סמך מורחבת, ושתיקרא מינהל המחקר למדעי האדמה והים.

יוסי בר טוב: הגוף המוצע ירכז את הפעילויות העיקריות משלושת המכונים, את כל פעילויות המכון הגיאולוגי, ייקח מן המכון הגיאו פיזי, חברה ממשלתית, את הפעילות הלא מסחרית שלה, כלומר את הניטור הסייסמולוגי ומחקרים בגיאו פיזיקה, הדרושים לממשלה, והפעימה הנוספת היא שהמרכז הלאומי לחקלאות ימית יעבור לטיפולו ולאחריותו של מינהל המחקר החקלאי במשרד החקלאות ופיתוח הכפר, כחלק מן המינהל.

יוסי בר טוב: היו הסכמות הדדיות בין המשרדים הנוגעים בדבר, כלומר משרדנו, משרד התשתיות הלאומיות, ומשרד החקלאות, יחד עם אגף התקציבים במשרד האוצר, לגבי היקף כח האדם שיהיה במינהל החדש.

יוסי בר טוב: לגבי היקף התקציב המיועד למינהל, 241 עובדים אמורים להיכלל במינהל המחקר החדש, תקציב נטו למינהל יהיה 53 מיליון, מזה 43 מיליון לכח אדם, כאשר למינהל יהיה צורך לגייס עוד 49 מיליון שקלים בתקציב מותנה בהכנסה, אגף התקציבים הקצה 10.8 מיליון שקל תקצוב חד פעמי למימון השינוי הארגוני ובנוסף לזה---

מאיר שטרית: כל זה היה ב-2005?

יוסי בר טוב: לא, זה היה ב-2008.

יוסי בר טוב: זה אחרי ועדת טייכר, זו תוצאה לוועדת טייכר.

יוסי בר טוב: אלה היו הסכמות המשרדים---

מאיר שטרית: אבל ועדת טייכר סיימה את המלצותיה ב-2005.

יוסי בר טוב: לא, ועדת טייכר התחילה את העבודה ב-2005 וגמרה ב-2008.

יוסי בר טוב: היתה הצעת מחליטים שהממשלה החליטה על הקמת מינהל המחקר ועל הקמת ועדת איתור למנהל המינהל, שאת תוצאתה של ועדת האיתור ראינו היום, כאשר המטרה היא להקים מינהל שיאפשר יצירת בסיס ידע מדעי וטכנולוגי לשימוש בכל הקשור לניצול ניטור ומחקר פני האדמה, תת הקרקע בים, טובת המשק והחברה לישראל.

יוסי בר טוב: זאת הצהרה כללית והכוונה היא לרכז את הפעילויות משלושת המכונים, כמו שאמרתי, כאשר חברת המכון הגיאו פיזי תישאר בתור חברה ממשלתית, חברה עסקית, ותבצע פעולות לטובת המשק בהתאם---

מאיר שטרית: מה עושה המכון הגיאו פיזי?

יוסי בר טוב: חוץ מאשר הניטור הסייסמולוגי שאמור לעבור אלינו, המכון לגיאו פיזיקה עושה בעיקר סקרים לטובת חיפושי נפט, מבצע סקרים בים וביבשה.

יוסי בר טוב: בים, הביצוע הטכני לא בידיו, אבל העיבוד בידיו.

יוסי בר טוב: הוא גם מבצע סקרים גיאו פיזיים לצרכים הנדסיים.

יוסי בר טוב: בשנים האחרונות המכון הגיאו פיזי עושה הרבה מאוד עבודה בחוץ לארץ ומרוויח את לחמו.

מאיר שטרית: מה רע שהוא יישאר ביחידת המחקר?

מאיר שטרית: למה הפרדתם את זה?

יוסי בר טוב: כי זו עבודה קבלנית.

יוסי בר טוב: רוב העבודה שלו היא עבודה קבלנית.

מאיר שטרית: אבל הוא מרוויח כסף.

יוסי בר טוב: זו עבודה קבלנית, רוב העבודה שלו היא עבודה קבלנית.

מאיר שטרית: אבל הוא מרוויח כסף.

יוסי בר טוב: מרוויח כסף.

מאיר שטרית: אז הוא מגדיל את ההכנסות של---

יוסי בר טוב: אבל זה לא מחקר וזה ביזנס.

מאיר שטרית: הכסף, התקציב המיועד ליחידת מינהל המחקר והיקף כח האדם, הוא יותר גדול ממה שהיה בסך הכל של כולם, או יותר קטן?

יוסי בר טוב: אכן יותר גדול.

יוסי בר טוב: בכח אדם יש צמצום רציני, ובכסף יש עלייה.

יוסי בר טוב: המבנה המיועד למינהל המחקר, המבנה שמוצג כאן הוא מבנה של הנהלת מינהל ושני מכוני מחקר, כאשר המכון למדעי האדמה שהוא למעשה על בסיס המכון הגיאולוגי, אמור לכלול שתי חטיבות, חטיבה אחת לניתוח סיכונים וחטיבה למשאבי טבע, והמכון למדעי הימים והאגמים, שזה למעשה חקר ימים ואגמים, שתי החטיבות שלו, חטיבה לחקר הכנרת וחטיבה לאוקיאנוגרפיה, במקרה הזה זה גם כולל חלוקה גיאוגרפית לחיפה ולטבחה.

יוסי בר טוב: והמבנה הזה, שאנחנו תיכף נראה, מעבר להצהרה כללית על המבנה, אנחנו כבר התקדמנו הרבה יותר בבנייתו.

יוסי בר טוב: המכון הגיאולוגי.

יוסי בר טוב: יש את חלוקת הפעילות של המינהל, מכון מדעי האדמה והמכון הגיאולוגי, כאשר יש לו אחריות כוללת על המידע הלאומי בתחום מדעי האדמה, ההפעלה והתחזוקה של הרשת הסייסמית, אותה יחידה שאמורה לעבור מהמכון הגיאו פיזי, מחקר תת הקרקע בישראל וסביבתה בשיטות ביולוגיות וגיאו פיזיות.

יוסי בר טוב: חלק מזה אמור לבוא מן המכון הגיאו פיזי ויש פה רשימה של עוד פעילויות שהן בסך הכל פעילויות ייעוץ לגורמים השלטוניים בתחומים האלה.

יוסי בר טוב: המכון למדעי הים והאגמים, זאת היחידה של חקר ימים ואגמים.

יוסי בר טוב: אנחנו רואים כאן אחריות כוללת על הניטור, הפעלה ותחזוקה של מסדי נתונים, ייעוץ לגורמים ממשלתיים.

יוסי בר טוב: מדובר בביצוע מחקרים בנושאים של אוקיאנוגרפיה ולימנולוגיה.

יוסי בר טוב: נעבור לסטטוס של הפעילות רה-הארגון.

יוסי בר טוב: קודם כל, תהליך רה-הארגון נמצא עכשיו בעיצומו, כמובן עם קשיים ומורכבות שקיימים בגלל היעדר תקדימים לסוג הזה של תהליכים.

יוסי בר טוב: הממשלה רגילה להוציא פעילויות מתוכה, כאן מדובר בהכנסת פעילויות מן החברות הממשלתיות אל הממשלה, המעמד המשפטי השונה של הגופים המתאחדים, צורות העסקה שונות של העובדים וצורך בשיתוף פעולה עם מספר גדול של גופים ממשלתיים שאמורים לקחת חלק בתהליך הזה, משרד התשתיות, נציבות שירות המדינה, אגף התקציבים, חשב כללי, רשות החברות, הממונה על השכר.

יוסי בר טוב: מיד נפרט גם איפה עומד הטיפול במסגרות השונות האלה.

יוסי בר טוב: הנקודה שכבר העליתי אותה בתחילת דבריי, על מנת לקיים את הפעילות השוטפת של המכונים, נדרש לבצע מהלכים שיש בהם נסיגה זמנית, למשל חזרה לתקצוב פעולות החברות, במקום תקצוב כח אדם במסגרת המינהל.

יוסי בר טוב: אנחנו בנינו תקציב 2010 בצורה כזאת שאנחנו נוכל להפעיל את המינהל כיחידת סמך ממשלתית.

יוסי בר טוב: בעקבות הקשיים בהליך, אנחנו נאלצים לבקש מאגף התקציבים לבצע נסיגה ולהחזיר כסף לפעולות חקר ימים, או לפעולות הניטור הסיסמי במכון הגיאו פיזי במקום לשלם את זה כמשכורת, כי אנחנו לא יכולים עדיין לשלם משכורת למי שאיננו עובד מדינה.

יוסי בר טוב: אז יש כאן בהחלט מצב של חזרה למערכת התקשרויות ביורוקרטיות שמראש אנחנו יודעים שהיא לא מתאימה לצורת ההתנהלות שבין הממשלה ויחידות המחקר שלה.

יוסי בר טוב: זה בעצם קושי גדול שצריך ללמוד להתגבר עליו.

יוסי בר טוב: אנחנו חוזרים שוב לחוק חובת המכרזים ולמערכות ביורוקרטיות שכל הזמן אנחנו לא רוצים להיכנס אליהן.

מאיר שטרית: אבל הכוונה היא שהחוקרים יהפכו להיות עובדי מדינה?

יוסי בר טוב: הכוונה היא שהחוקרים יהפכו להיות עובדי מדינה.

מאיר שטרית: למה במקום זה לא יושבים וגומרים עניין?

יוסי בר טוב: יפה.

יוסי בר טוב: זאת השאלה.

מאיר שטרית: זה מה שצריך לעשות.

מאיר שטרית: הרי נעשו דברים מעולם.

יוסי בר טוב: עכשיו נראה איפה אנחנו עומדים.

יוסי בר טוב: אנחנו מוכנים לקליטת העובדים, מערכת המרכב"ה סיימה את פעולתה, הסבה את המכון הגיאולוגי, מוכנה לקלוט את המכונים האחרים, כולל כח האדם שלהם ומערכת ההתקשרויות שלהם.

יוסי בר טוב: הדבר הזה סגור, נרכש ציוד ואנחנו מחזיקים את הציוד הזה ונערכו הדרכות לעובדים, כך שלמעשה מהבחינה הזאת מחר בבוקר אפשר להפעיל את רה הארגון, אפשר לקלוט את העובדים.

יוסי בר טוב: הפעילות בנושא כח אדם וההתקשרויות החלה במסגרת של המינהל החדש, ומופעלת כרגע מתוך המכון הגיאולוגי כאשר אפשר להמשיך להפעיל את כל מערכת ההתקשרויות במתכונת הנוכחית.

יוסי בר טוב: לדוגמה גם עכשיו, כשהעברנו כספים לטובת הפעילות השוטפת של חקר ימים ושל המכון הגיאו פיזי, עשינו את זה מתוך המערכת החדשה.

יוסי בר טוב: הושלם תהליך התקינה.

יוסי בר טוב: ישבנו עם נציבות שירות המדינה והושלם תהליך קליטה ל-160 עובדים.

יוסי בר טוב: נכתבו להם תיאורי תפקיד.

יוסי בר טוב: לכל העובדים החדשים הנקלטים נכתבו תיאורי תפקיד מסוכמים עם נציבות שירות המדינה.

יוסי בר טוב: יש כרכים עבים של תיאורי תפקיד, 140 מהעובדים האמורים להיקלט אמורים לבוא מתוך המכונים, ו-20 פלוס מינוס, יבואו מבחוץ לאייש תקנים חדשים.

יוסי בר טוב: מבחינת הליך התקינה אנחנו מסודרים והתחלנו להוציא מכרזים לכמה תפקידים חדשים, מיד נציג אותם, ובנוסף הוצע פטור ממכרז לעובדי החברות הנקלטות.

יוסי בר טוב: כלומר עובדי החברות שיבואו לעבוד במינהל החדש לא יצטרכו לעבור הליך מכרזי בקבלתם לשירות המדינה.

יוסי בר טוב: כבר יותר מנרמז שיש פה בעיות משפטיות כבדות.

יוסי בר טוב: הייעוץ המשפטי של משרד התשתיות הלאומיות ממשיך לתת שירותים משפטיים עד שייבחר במכרז יועץ משפטי למינהל החדש.

יוסי בר טוב: במערכת הזאת, הזכרתי כבר, יש גם יחידת חשבות.

יוסי בר טוב: יחידת החשבות של משרד התשתיות הלאומיות, בראשותו של מר דודו ביטון, נותנת שירותי חשבות למינהל החדש, כאשר היא קלטה כבר סגנית חשב בכירה שתהיה חשבת המינהל.

יוסי בר טוב: אחרון, דר' מאיר מרקוביץ, שהוצג כבר כאן, נבחר להיות המנהל העתידי של מינהל המחקר.

יוסי בר טוב: כמה דברים נוספים שחלקם הם גורמים מעכבים, מתנהל משא ומתן עם העובדים בנושא חוזה העסקה, שמירת שכר וגמישות ניהולית בניצוחו של הממונה על השכר.

מאיר שטרית: העובדים רוצים את המהלך?

יוסי בר טוב: העובדים מאוד רוצים את המהלך.

יוסי בר טוב: אני לא רשאי לדבר בשמם, אבל אני מתרשם שהעובדים מאוד רוצים את המהלך.

מאיר שטרית: אז למה לוקח הרבה זמן?

יוסי בר טוב: זה הליך איטי.

מאיר שטרית: מפטרים עובדים?

יוסי בר טוב: יהיו מספר עובדים שיוותרו על שירותיהם.

קריאה: אין בכלל בעיה, הבעיה שהממשלה לא זזה, זה הכל.

יוסי בר טוב: המשא ומתן הזה מתנהל ואני מקווה שגם ייגמר במהרה.

יוסי בר טוב: לאחרונה העובדים קיבלו מהממונה על השכר טיוטות של חוזה העסקה עתידיים.

קריאה: רק לאחרונה.

יוסי בר טוב: גם ההליך הזה הוא מורכב מאוד, כי אמנם כלפי חוץ רואים רק את קצהו של התהליך, מפני שהעובדים מקבלים נייר ששם יש הצעות מסודרות, אבל מאחורי הקלעים יש פה עבודה רבה מאוד שהתבצעה בחודשים האחרונים, בדיקת הפרשי שכר ומבני החוזים של החברות.

יוסי בר טוב: הדברים הם לא פשוטים והקליטה הזאת איננה קליטה חלקה, יש כאן בהחלט פעילויות רבות שצריכות להתבצע על מנת שאפשר יהיה לתת לעובדים הצעות הוגנות.

יוסי בר טוב: בתיאום עם רשות החברות, מתבצעות בדיקות משפטיות וכלכליות שונות.

יוסי בר טוב: בוצעה בדיקה על ידי רואה חשבון חיצוני של נכסי החברה והתחייבויותיה, נערכה הערכת שמאי לנכסים.

מאיר שטרית: למה זה משנה?

יוסי בר טוב: כי המדינה אמורה להיכנס לנעלי החברות והיא צריכה לדעת מה היא קולטת.

מאיר שטרית: החברה היא של המדינה, בכל מקרה.

מאיר שטרית: מה זה משנה?

מאיר שטרית: נניח שהפסידו, או הרוויחו---

קריאה: לא, הרוויחו, עדיין המדינה לא רוצה.

נועם בריימן: אני העורך דין ממשרד התשתיות שמלווה את כל התהליכים האלה.

מאיר שטרית: אז אני שואל, למה זה בעיה?

מאיר שטרית: מה זה משנה?

נועם בריימן: בעצם בסופו של דבר, גם כשאני קולט לצורך העניין אפילו הפסדים, אני עדיין צריך לדעת מה הכלה שאני מקבל ואיפה יש לי בעיות.

נועם בריימן: זה יותר מזה, זה גם ברמת התהליך.

נועם בריימן: למשל כשיש לחברות האלה התקשרויות---

מאיר שטרית: יש להם מאזנים, יש להם דוחות, יש להם תקציבים.

נועם בריימן: הכל יש, עדיין---

קריאה: הכל גלוי והכל פתוח, זו חברה ממשלתית, היא היתה בפיקוח הממשלה.

קריאה: למה לסבך דברים פשוטים?

נועם בריימן: הכל נכון.

נועם בריימן: אף אחד לא מסבך, בסך הכל מדובר בתהליך.

נועם בריימן: למשל, אם לחברה יש חוזים עם גורמים חיצוניים, צריך לסדר את כל ההסבות מול גורמי החוץ האלה.

מאיר שטרית: מאה אחוז, אתה אומר לו 'מיום זה אתה לא תחת משה, תחת שמעון'.

נועם בריימן: אבל צריך לדעת, יש שם כל מיני הוראות בכל אחד מההסכמים.

נועם בריימן: זו בדיוק עבודה שצריכה להתבצע, זה חלק מהעבודה תקרא לזה הביורוקרטית.

נועם בריימן: לא אמרנו שיש בעיה, אמרנו שזה תהליך שמתבצע, זה חלק מהתהליך של קליטת המערכות האלה.

נועם בריימן: כמו כשהמדינה מעבירה אליה כל מיני דברים, היא צריכה לדעת מה התנאים, מה הדברים, איך עושים את ההסבה ויש שם סדרה שלמה של מערכות.

מאיר שטרית: מתי זה ייגמר?

נועם בריימן: בוא נגיד ככה, עוד מעט מר יוסי בר טוב ימשיך, אנחנו לא חושבים שזה הנתיב הקריטי.

נועם בריימן: זה לא בנתיב הקריטי, הבדיקה הזו של החוזים.

נועם בריימן: התהליכים של הטכניקה של פירוק, סגירה, של החברה, את זה צריך לבדוק, אבל גם זה לא הנתיב הקריטי.

נועם בריימן: הנתיבים הקריטיים, עוד מעט מר יוסי בר טוב יגיד אותם, זה ל---

מאיר שטרית: אתם סוגרים את החברה?

מאיר שטרית: מה אתם עושים?

נועם בריימן: זאת בהחלט אחת האפשרויות, שהחברה בסופו של דבר תעבור הליך של סגירה.

נועם בריימן: אני מדבר רק על החברה לחקר ימים ואגמים, לא מדובר על המכון הגיאו פיזי.

מאיר שטרית: והם הופכים להיות עובדי מדינה.

נועם בריימן: העובדים יעברו ובעצם הנכסים וההתחייבויות יעברו והחברה במצב כזה תפורק ותיסגר.

נועם בריימן: זו בהחלט אחת האפשרויות שעל השולחן.

מאיר שטרית: אי אפשר לסגור את החברה ולהעביר את העובדים?

נועם בריימן: זה עובד ביחד.

נועם בריימן: הרי בסופו של דבר בשביל זה קודם כל צריך לוודא שבאמת העובדים נקלטים.

נועם בריימן: רוצים לגמור את זה ביחד.

מאיר שטרית: מן הסתם הם רוצים להיקלט, אני מניח.

נועם בריימן: אני מניח, אבל כמו שאמרו, היה פה תהליך, מר יוסי בר טוב תיאר פה קודם את התהליך ואת העובדה שבעצם הועברו חוזים והנושא הזה צריך להיסגר.

נועם בריימן: אם העובדים כולם יחתמו... אמרנו, כל עובד שרוצה היום, בתיאוריה יש---

מאיר שטרית: נגיד שהוא לא רוצה, שיילך הביתה.

מאיר שטרית: מה הבעיה?

מאיר שטרית: למה אתם לא חותכים עניין?

מאיר שטרית: תגידו 'עד יום שישי, מי שלא חותם, הולך הביתה'.

מאיר שטרית: נגמר העניין.

מאיר שטרית: זו דרך מאוד טובה לגמור עניין.

מאיר שטרית: יכול להיות בן אדם אחד שיעכב אתכם שנתיים וכל העובדים האחרים יישארו תקועים כי אתם לא גמרתם איתו.

נועם בריימן: אז מנסים.

מאיר שטרית: אתם קובעים לוח זמנים, אתם אומרים 'אדוני, עד יום מסוים, מי שחותם, נכנס, לא חותם, אתה בחוץ'.

מאיר שטרית: סוגרים את העסק.

נועם בריימן: זאת בהחלט אפשרות, מנסים בינתיים לעשות את זה בצורה יותר נינוחה, נקרא לזה.

נועם בריימן: יכול להיות שזה בסוף יגיע לשם.

קריאה: הנינוחות הזאת עולה הרבה מאוד כסף.

יוסי בר טוב: המשא ומתן כרגע מתנהל בין הממונה על השכר ובין ההסתדרות.

מאיר שטרית: אני מכיר את המשאים והמתנים האלה, זה לוקח שנתיים.

מאיר שטרית: עד שיושבים לפגישה לוקח שלושה-ארבעה שבועות.

יוסי בר טוב: יכול להיות שהמדינה ברגע מסוים תגיד 'אוקי, עכשיו מי שרוצה נכנס'.

מאיר שטרית: אם כל העובדים רוצים להיכנס, אז אין בעיה.

יוסי בר טוב: עובד שרוצה להיכנס, יש לו היום תקן.

מאיר שטרית: הוא יכול לחתום מחר בבוקר חוזה, אז מה הבעיה?

מאיר שטרית: יש כאלה שלא רוצים להיכנס?

קריאה: יש גם את ההיבט של חברה לתועלת הציבור.

נועם בריימן: זו לא הבעיה.

נועם בריימן: עובד שרוצה להיכנס, יש לו היום תקן.

מאיר שטרית: הוא יכול לחתום חוזה ולהיכנס.

מאיר שטרית: אז מה הבעיה?

יוסי בר טוב: אני מניח שלחלק מהעובדים יש תנאים מסוימים בתנאי ההעסקה שלהם, והממונה על השכר אולי מכיר את זה יותר ואולי ידבר בהמשך, שהם לא בדיוק פיט אחד לאחד בשירות המדינה, ולכן אני מניח שזו תהיה אחת הבעיות ולכן העובדים לא רצים מיידית.

קריאה: זה לא מדויק.

קריאה: היו"ר מאיר שטרית: יש יתרונות וחסרונות.

קריאה: עובדי מדינה זה עבודה קבועה.

יוסי בר טוב: כרגע יש משא ומתן ואנחנו מנסים לדבוק במשא ומתן בצורה ברורה.

מאיר שטרית: המשא ומתן מתנהל אחת לכמה זמן?

מאיר שטרית: אני מכיר את הפרוצדורה ואת כל המסדרונות.

מאיר שטרית: כשהעברנו את מע"צ להיות חברה, הייתי במשרד התחבורה, אז ניהלנו משא ומתן יותר משנה.

מאיר שטרית: היינו צריכים לפטר כ-700 עובדים, זה הרבה יותר קשה, ולהשאיר רק 200 מתוך 1,000 העובדים שהיו.

מאיר שטרית: זה נסחב כמעט שנה.

מאיר שטרית: אתה יודע מתי נגמר המשא ומתן?

מאיר שטרית: ביום שראיתי שזה לא נגמר, והם סחבו זמן, הודעתי יום אחד שלכל עובדי מע"צ שבינתיים ישבו בבית אין יותר שעות נוספות, אין כלי רכב, כולם חזרה למחסן, אין כלום, יקבלו שכר נטו בסיס.

מאיר שטרית: תוך שבוע נגמר המשא ומתן.

ברק חרות: המצב פה הפוך.

ברק חרות: ממש הפוך.

ברק חרות: מי שלא הגיש את ה---

מאיר שטרית: חברים, אנחנו יושבים פה בשביל לנסות לברר מה הבעיות ואולי לנסות להתגבר עליהן.

מאיר שטרית: אני מכיר את הביורוקרטיה.

קריאה: האוצר לא הגיש שום דבר.

מאיר שטרית: הם אומרים שיש לכל עובד חוזה.

יוסי בר טוב: לכל עובד היום יש דירוג ודרגה שבו הוא אמור להיקלט.

קריאה: זה לא נכון.

יוסי בר טוב: האם זו תהיה המשכורת שלו בבואו לממשלה, כן או לא, זה הנושא של המשא ומתן.

מאיר שטרית: מה ההבדלים באמת?

יוסי בר טוב: ממזעריים ועד יותר גדולים.

ישראל זיידרמן: אני רוצה לענות לשאלה הזאת.

ישראל זיידרמן: אני מייצג את ההסתדרות הכללית החדשה בישיבה הזאת.

ישראל זיידרמן: אני יושב ראש איגוד סגל המחקר.

ישראל זיידרמן: אני מטפל במכונים שהוזכרו פה וגם שאר המכונים במדינה, שהם לא במערכת הביטחון.

ישראל זיידרמן: מר יוסי בר טוב הציג בפנינו את הנושא של המשא ומתן.

ישראל זיידרמן: אני רוצה לדווח על זה.

ישראל זיידרמן: ב-10 במאי, 2010, לפני שבוע, קיבלנו לראשונה הצעה כתובה מהמדינה, מהממונה על השכר, שהיתה צריכה להיות טיוטה להסכם קיבוצי שנחתום איתם להסדיר את הנושאים שהעבירו.

מאיר שטרית: של כל עובדי מינהל המחקר.

ישראל זיידרמן: הנייר הזה הוא נייר חלקי, יש חורים שכתוב למשל שלגבי הכרת זכויות הוותק, הם עוד לא קיבלו תשובה מנציבות שירות המדינה.

ישראל זיידרמן: שנית, יש מספר ארוך של נספחים שהיו צריכים להיות מצורפים לזה והם עדיין לא מוכנים כנראה, או כן מוכנים, אבל לא העבירו אותם.

ישראל זיידרמן: ומה שני הנספחים העיקריים שהזכרת?

ישראל זיידרמן: מה הם הפרשי השכר, אם יש, שצריכים להשלים לעובדים האלה.

ישראל זיידרמן: אין שום פירוט, אנחנו לא יכולים בכלל להתכונן למשא ומתן כי אנחנו לא יודעים על מה מדובר.

ישראל זיידרמן: דבר שני, לא פחות חשוב, שאין רשימה של השמות, שמתחייבים לקלוט עובדים פלוני ואלמוני ופלונית ואלמונית במסגרת המשרות שהיו, המספר הכולל.

ישראל זיידרמן: בלי שתי הרשימות האלה, שאנחנו נקבל כהצעה מן הממשלה, ההסתדרות לא יכולה לגבש עמדה כלפי כל המהלך.

מאיר שטרית: עד ה-10 למאי לא הייתם בתמונה?

ישראל זיידרמן: עד ה-10 במאי לא קרה כלום.

ישראל זיידרמן: אנו קיבלנו הצעה ראשונה ב-10 במאי.

מאיר שטרית: עד אז לא הייתם במשא ומתן, לא הייתם שותפים למשא ומתן?

ישראל זיידרמן: לא היה שום משא ומתן, היו אין סוף ישיבות מול הממונה על השכר, משך שנים רבות, כאשר דיברו על איך הם יכולים להציג לנו נתונים, שעכשיו אני דרשתי, אבל רק לפני שבוע הדבר הגיע וגם בצורה חלקית, כשלמעשה יש תנאים כלליים במסמכים שקיבלנו, אבל לא את העיקר.

ישראל זיידרמן: מי הם העובדים שמתחייבים לקלוט, ומי לא, יש גם כאלה שהם לא, ואנחנו צריכים להגן עליהם לא פחות ממי שיעבור, וגם מי שיעבור, מה מצב השכר.

ישראל זיידרמן: את זה לא קיבלנו.

ישראל זיידרמן: אני רוצה לציין דבר שלישי, שבטיוטה שקיבלנו, גם יש מגמה לנשל את עובדי אילת מאחד ממרכיבי השכר החשובים שלהם, תוספת החקלאות הימית, ואנחנו לא מסכימים לדבר הזה.

מאיר שטרית: תוספת חקלאות ימית?

מאיר שטרית: אבל זה מה שהם עובדים, לא?

מאיר שטרית: אני רוצה לתת לדר' יוסי בר טוב לסיים את דבריו קודם ואחר כך נעבור לדיון.

יוסי בר טוב: בהליך הזה יש צעדים לא פשוטים שיביאו למצב שבו המדינה תיכנס לנעלי החברה וברור לגמרי שבתוכו של התהליך יידרש שיתוף פעולה הדוק בין החברה והדירקטוריון שלה, ובין הממשלה, על מנת לאפשר את העברת העובדים.

מאיר שטרית: תישאר חברה?

יוסי בר טוב: כן, ודאי.

מאיר שטרית: הכוונה בעתיד שגם---

יוסי בר טוב: החברה עומדת להתחסל, בדרך זו או אחרת.

יוסי בר טוב: במבנה העתידי לא תהיה חברה.

נועם בריימן: אבל למשל יש הצהרות שהדירקטוריון צריך לתת בשביל לסיים את התהליך.

מאיר שטרית: למה?

מאיר שטרית: המדינה, כבעל הבית, לא יכולה לסגור את העסק?

נועם בריימן: טכנית יש דברים מסוימים---

מאיר שטרית: מבחינה משפטית, המדינה היא בעלת הבית, יכולה להיות אספה כללית ולהגיד 'מחר בבוקר סוגרים את ה...'.

מאיר שטרית: מה יעשו?

נועם בריימן: יש למשל משהו שנקרא הצהרת כושר פירעון, שהדירקטוריון צריך ל---

מאיר שטרית: למדינה יש כושר פירעון.

נועם בריימן: לא, מי שצריך לתת את ההצהרה בעניין הזה זה החברה, ובינתיים הנושא הזה עוד לא הסתדר.

מאיר שטרית: משפטית תסביר לי.

מאיר שטרית: אני בעל הבית של חברה, נגיד שיש לי 100% ממניות חברה איקס, לא משנה מה יש בחברה---

נועם בריימן: אין לי 100%, יש לי 99%.

מאיר שטרית: למי יש את האחוז הנוסף?

נועם בריימן: יש כל מיני פרומילים.

מאיר שטרית: יש לי 90% ממניות חברה, אני בעל הבית, אין זכויות מיעוט אם זה פחות מ-26% ואני בעל הבית של החברה ולא משנה מה יש לי בתוך החברה, מפסידה, מרוויחה, בלגן, יש לה פירעון, אני בא ומחליט שאני סוגר את החברה.

מאיר שטרית: אני עושה אספה כללית, מודיע על סגירת החברה, נגמר העניין, נכון?

רחל שפיצר: אנחנו עדיין נמצאים במצב שיש לנו חברה ממשלתית, ועל החברה הזאת חלים החוקים הרלוונטיים לחברה ממשלתית, חוק החברות.

מאיר שטרית: מאה אחוז, אבל הדרך הכי קצרה זה לסגור אותה.

רחל שפיצר: אנחנו מאוד רוצים לסגור אותה ויש לנו דרך שבה אנחנו צריכים ללכת כדי להגיע לתוצאה הזאת.

רחל שפיצר: בשלב הראשון אנחנו רוצים לעשות פירוק מרצון.

רחל שפיצר: כדי להגיע לפירוק מרצון, אנחנו צריכים רצון.

מאיר שטרית: זו הבעיה.

רחל שפיצר: רצון של הדירקטוריון להגיש הצהרת כושר פירעון כדי שאפשר יהיה להגיע לאספה הכללית.

רחל שפיצר: על הרקע הזה יש לנו מחלוקות עם ה---

נועם בריימן: סליחה, אני מוכרח פה להעיר, כי נאמרים פה דברים לא נכונים.

רחל שפיצר: עוד לא אמרתי שום דבר.

מאיר שטרית: תן לי רגע להבהיר, נגיע אליך, אל תדאג.

מאיר שטרית: אני רוצה להבין, נגיד שהדירקטוריון לא מסכים, יכול להיות מצב כזה, עדיין הבעלים מנועים מלכנס אספה כללית?

רחל שפיצר: זה אחד הדברים שאנחנו נשקול מה אנחנו עושים בסיטואציה הזאת.

רחל שפיצר: ניסינו להגיע להסכמות, ניסינו לייצר כלים שכן אפשר יהיה לקבל את זה מהדירקטוריון.

מאיר שטרית: האם יש מניעה כלשהי למדינה לכנס אספה כללית ולסגור את החברה?

רחל שפיצר: המדינה צריכה לעשות את השלבים כדי לעשות את זה.

רחל שפיצר: גם את זה אני צריכה לעשות לפי חוק החברות.

רחל שפיצר: זה אפשרי.

מאיר שטרית: מאה אחוז, אבל מה הבעיה?

רחל שפיצר: כמו שגם נעשה המשא ומתן עם העובדים, גם בעניין הזה אנחנו מנסים להגיע להבנות.

רחל שפיצר: אם לא מגיעים להבנות, אז אנחנו ננקוט באמצעים---

נועם בריימן: מנסים ליצור תהליך שהוא ללכת בדרך המלך.

נועם בריימן: הפתרון, אתה אומר, בוא תלך ישר, לא בדרך המלך.

מאיר שטרית: בדרך הקצרה.

נועם בריימן: דרך המלך היא שבעצם דירקטוריון החברה, שהוא מכיר על מה החברה התחייבה ומה החברה לא התחייבה, ייתן הצעת כושר פירעון שבעצם תיתן את האינדיקציה לאספה הכללית, 'תשמעו, זה המצב, החברה יכולה לפרוע את חובותיה', זה הדבר.

נועם בריימן: זו דרך המלך.

נועם בריימן: אם הדירקטוריון היה נותן את זה---

מאיר שטרית: הדירקטוריון הם שליחי המדינה.

מאיר שטרית: הם לא עושים---

נועם בריימן: נכון, אבל יש נציגי ציבור, יש זה.

מאיר שטרית: הם לא עושים את עבודתם?

נועם בריימן: לא, חלילה לי.

נועם בריימן: אני לא נפגשתי עם הדירקטוריון, אני האחרון שיגיד מה הדירקטוריון עושה או לא עושה.

מאיר שטרית: תסלקו אותם.

נועם בריימן: ככל שהדירקטוריון ייתן יותר מהר, הסוגיה הזאת תיסגר ואז יישאר הדבר השני, שזה באמת נושא העובדים.

אסף סוקניק: אני מוכרח להעיר פה, אנחנו לא מתמקדים בנושא הנכון.

אסף סוקניק: הדירקטוריון מוכן לתת---

מאיר שטרית: תסלח לי, אני מנהל את הישיבה, תן לי לנהל כמו שאני מבין.

מאיר שטרית: תאמין לי, אני יודע בדיוק איך אני הולך.

מאיר שטרית: אתה לא מבין איך זה עובד, אני מבין יותר טוב, תאמין לי.

מאיר שטרית: תן לי לנהל את הישיבה.

מאיר שטרית: אני רוצה להבין, הרי הדירקטוריון יכול לטרפד ככל רצונו ולסחוב אתכם עוד חמש שנים, לא לתת, הם עייפים, הם מתנגדים להפרטה, הם מתנגדים לשינוי, הם רוצים להישאר דירקטוריון, מה פתאום הם יוותרו על תפקידם כדירקטורים בחברה?

מאיר שטרית: איפה הם ימצאו עוד אוצר כזה, שיישארו דירקטורים מטעם הציבור ויקבלו שכר על כל ישיבה ויכנסו הרבה ישיבות בשביל לדון בבעיות של פירוק החברה.

מאיר שטרית: הרי את התרגילים האלה אנחנו מכירים הרבה שנים, אז אני שואל מה מונע מכם, למה אתם חוששים להגיד 'חברים, שמענו אתכם, שלום, אנחנו לוקחים על עצמנו, המדינה אחראית לפירעון חובות המדינה', לא משנה מה כתוב בפנים.

מאיר שטרית: הרי כמה זה יכול להיות?

מאיר שטרית: אם יסתבר שמישהו עשה שם עברה פלילית, מתמודדים.

מאיר שטרית: החברה אומרת 'המדינה אחראית על פירעון חובות החברה', אתה מכנס אספה כללית, סוגר את העסק, אומר 'אין דירקטוריון', נגמר העסק.

מאיר שטרית: אני לא רואה איך מישהו יכול להתנגד למהלך הזה, לא דירקטורים, לא יושב ראש, לא עובדים.

מאיר שטרית: אף אחד לא יכול להתנגד לזה, אף אחד.

מאיר שטרית: המדינה רשאית לסגור חברה שלה, כמו שהיא רשאית לפתוח חברה.

מאיר שטרית: את רפא"ל אני הפכתי מיחידת סמך לחברה.

מאיר שטרית: איך עשיתי את זה?

מאיר שטרית: קיבלתי החלטה לעשות סגירה-פתיחה, סגרנו את רפא"ל, פיטרנו את כל העובדים, פתחנו חברה, התחלנו מחדש וקלטו את מי שרצו, מי שלא נקלט---

נועם בריימן: אתה מאלץ אותי להיכנס לעוד פינה.

נועם בריימן: החברה הזאת היא חברה לתועלת הציבור בהגדרה המשפטית.

ישראל זיידרמן: אנטי תועלת הציבור, בעצם זו הכוונה.

מאיר שטרית: למה עשו אותה חברה לתועלת הציבור?

נועם בריימן: בואו נבין את המהלך.

מאיר שטרית: למה עשו אותה חברה לתועלת הציבור?

נועם בריימן: כי במהות שלה היא היתה חברה כזאת, והיא הנותנת, זה בדיוק העובדה שבסופו של דבר הממשלה קיבלה החלטה שאמרנו שהיא חריגה בד.נ.א של הממשלה, להביא אותה חזרה לתוך המערכת הממשלתית ולא להשאיר את הכל פרטי או להפריט וכולי, כי בעצם החליטו שמדובר בפעילויות שהחברה הזאת עושה, שנקרא להן מטלות ריבוניות, שהריבון צריך לבצע, והממשלה קיבלה החלטה ואומרת 'מחזירים את זה הביתה', לממשלה.

נועם בריימן: זה התהליך.

נועם בריימן: לפני ההחלטה הזאת בעצם נקבע בתקנות הרלוונטיות שהיא חברה לתועלת הציבור, וכחברה כזאת הכל צריך להיות באישור בית משפט, גם אם לפעמים אנחנו נדרשים למצב אבסורדי, הנה הממשלה רוצה, הכל שלה והיא צריכה עדיין את האישור של בית המשפט לכל התהליך הזה.

נועם בריימן: עכשיו אנחנו מדברים על הטכניקה.

נועם בריימן: הטכניקה היא באמת דרך המלך, והדרך שהלכנו בה עד עכשיו היא דרך הדירקטוריון.

נועם בריימן: יכול להיות, כמו שהיושב ראש אומר, שבסוף נגיע למסלול שהוא לא זה.

נועם בריימן: מנסים להתחיל בתהליך במקום שבו החוק מכתיב לנו אותו ולא בדרכים אחרות.

מאיר שטרית: אם המדינה לא מעבירה לה כסף, החברה הופכת להיות חדלת פירעון.

מאיר שטרית: אתה יכול למנות לה כונס ולעשות לה מה שאתה רוצה.

רחל שפיצר: גם שם אנחנו צריכים ללכת בפרוצדורה של חוק החברות.

נועם בריימן: בסופו של דבר, לצורך העניין הרי זה בתיאוריה.

נועם בריימן: מכיוון שאנחנו במילא מתקצבים אותה ובסופו של דבר אנחנו לא רוצים להגיע למצב שהחברה--- היו"ר מאיר שטרית: אנחנו רוצים שהיא תחיה.

נועם בריימן: אנחנו רוצים שלפחות הידע יישאר, אנחנו לא רוצים לאבד---

מאיר שטרית: אבל העובדים גם רוצים להישאר, אין פה חילוקי דעות בסיסיים.

מאיר שטרית: אם היה מצב שהעובדים אומרים 'אנחנו לא רוצים לעזוב את החברה, אנחנו רוצים להישאר רק כחברה ולא מעניין אותנו כלום', אבל אני מבין מהעובדים שזה לא המצב, שהם כן רוצים ומוכנים לעזוב והם רוצים להמשיך לחקור.

נועם בריימן: ולכן נשארו לנו שני דברים לסיים.

נועם בריימן: אחד, נקרא באמת הצהרת כושר פירעון, שיוביל למהלך פירוק על ידי בית משפט, אנחנו מקווים מהיר.

מאיר שטרית: יושב ראש הדירקטוריון פה?

רחל שפיצר: אין יושב ראש דירקטוריון, יש דירקטורים.

מאיר שטרית: אז מי מנהל את הדירקטוריון?

רחל שפיצר: מישיבה לישיבה.

מאיר שטרית: אני שואל שאלות בסיסיות, מי מנהל את הישיבות?

קריאה: כל פעם נבחר---

מאיר שטרית: מישהו אחר?

רחל שפיצר: בוחרים מישיבה לישיבה.

קריאה: אתה יכול לשאול את רשות החברות.

נועם בריימן: הנקודה השנייה זה באמת הסדרת ההיבטים של העובדים, שאת זה כמובן מנסים לסגור גם בדרך המלך וזה הרצון.

ישראל זיידרמן: אם זה חברה לתועלת הציבור, אז אתה יכול להסביר לי למה צריך עוד את הפטור ממכרז?

ישראל זיידרמן: אני לא מבין.

ישראל זיידרמן: המטרה היתה שלא צריך--- נועם בריימן: אל תגרור לדיונים על חוק חובת המכרזים, זה החוק.

מאיר שטרית: מר זיידרמן, זה החוק.

מאיר שטרית: כל תפקיד במדינה שצריך לאייש, צריך מכרז.

מאיר שטרית: זה שהרבה מאוד מהמכרזים האלה תפורים...

נועם בריימן: לא, אנחנו מדברים פה על התקשרות לתשלומים.

מאיר שטרית: אני לא מדבר על דבר ספציפי, אני מדבר על מכרזים בשירות המדינה בכלל.

יצחק שפיגל: אם אפשר לשאול, מדוע כל השנים היא לא היתה חברה לתועלת הציבור ורק לפני שנה, אחרי שקיבלו את ועדת טייכר והכל הכל---

מאיר שטרית: לפני שנה הוחלט שזו חברה לתועלת הציבור?

יצחק שפיגל: כן, כן, פתאום לפני שנה רשות החברות נזכרה שצריך להפוך את החברה, היא החליטה שזו חברה ל---

ישראל זיידרמן: צריך לבטל את ההחלטה הזאת.

יצחק שפיגל: אם אפשר לקבל הסבר על זה, אני אשמח.

רחל שפיצר: אין שום בעיה בעניין הזה.

רחל שפיצר: התיקון לחוק החברות שבכלל ייסד את המוסד הזה שקוראים לו 'חברה לתועלת הציבור' הוא בסך הכל בן שנתיים, כלומר לא היה מוסד כזה של חברה לתועלת הציבור לפני כן, אז התהליכים בכנסת עברו, עבר התיקון הזה לחוק.

רחל שפיצר: החוק הזה בעצם קבע שאם החברה היא לא חברה שמחלקת רווחים ושהמטרות שלה הן מטרות ציבוריות, היא בעצם חברה לתועלת הציבור.

מאיר שטרית: אוטומטית?

רחל שפיצר: בחברות ממשלתיות זה משהו שדרש עוד איזה שהוא שלב.

רחל שפיצר: היו תקנות ספציפיות והשמות של החברות, שהן חברות ממשלתיות לתועלת הציבור, נמנו בתוספת לחוק הזה.

רחל שפיצר: האמת היא שספציפית לגבי חקר ימים ואגמים אפילו היה ניסיון לעשות איזה שהוא שינוי, כדי שהם לא ייכנסו לסטטוס הזה---

יצחק שפיגל: זאת בדיוק השאלה.

יצחק שפיגל: הרי ידעתם כבר אז שהולך להיות שינוי וזה הולך---

רחל שפיצר: כן, אבל המשמעות של הדבר הזה היתה שהחברה תאבד כל מיני פטורים ממס שיש לה, ולכן החברה לא רצתה להיכנס לסטטוס אחר, אלא רצתה להיות חברה לתועלת הציבור.

יצחק שפיגל: לא רלוונטי.

יוסי בר טוב: חזרה אליי.

יוסי בר טוב: בפתח דבריי אמרתי, ואני חוזר על זה, אנחנו לא מעוניינים שפעילותה המחקרית של חקר ימים ואגמים תיפסק.

יוסי בר טוב: יש פעילות ניטור שצריכה להיות רציפה, יש פעילות מחקר שחייבת להיות רציפה ולכן אנחנו עושים בתקציב שינויים שעושים לנו בהחלט כאב לב.

יוסי בר טוב: אנחנו מעבירים חזרה מסעיפי שכר לסעיפי פעולות, על מנת להיות מותאמים לתהליך הזה של הרה-ארגון.

יוסי בר טוב: זה הליך קשה מאוד.

יוסי בר טוב: אני מוכרח לומר שהוא תהליך מאוד מתסכל, מפני שאנחנו נאלצים ללכת ברוורס ממה שכבר עשינו.

יוסי בר טוב: תקצבנו בראשית 2010 את החברה כאילו היא יחידת סמך ממשלתית ואנחנו חוזרים לזה ונאלצים לבקש מאגף התקציבים, ואני מוכרח לומר שאגף התקציבים משתף פעולה בעניין הזה בצורה מושלמת, כי הוא מבין את העניין ורוצה בהצלחת התהליך ואנחנו מחזירים כסף מתוך סעיפי תקציב ייעודיים לסעיפי תקציב אחרים ואז אנחנו נקלעים לביורוקרטיה.

מאיר שטרית: זאת אומרת אין חשש שעובדים לא יקבלו שכר?

יוסי בר טוב: בסופו של דבר אנחנו עובדים קשה מאוד על מנת שהעובדים יקבלו שכר.

יוסי בר טוב: הבעיה שזה נתקל במערכת לא פשוטה, כי חוק חובת המכרזים---

מאיר שטרית: מה עם תשלום הפעילות?

מאיר שטרית: חוץ מהשכר יש גם פעילות אחרת.

יוסי בר טוב: יש גם פעילות אחרת של החברה וגם אותה אנחנו מממנים.

יוסי בר טוב: לכן יש פה מצב מאוד לא נח.

יוסי בר טוב: בסופו של דבר אנחנו נאלצים ללכת למצב שבו אנחנו מעבירים כסף לחברה על ידי זה שאנחנו מצהירים שהיא ספק יחיד לשירותים האלה, ואנחנו הולכים את כל מסלול התלאות של חוק חובת המכרזים ומעבירים בדרך הזאת כסף על מנת לאפשר את חייה של החברה.

יוסי בר טוב: אני מודה שאל"ף, זה קשה, ובי"ת, מאוד מסורבל, גימ"ל, מתסכל.

יוסי בר טוב: זאת הנקודה הבסיסית שראוי לציין אותה כאן.

יוסי בר טוב: תודה רבה.

מאיר שטרית: דר' ברק חרות, המנהל הכללי של החברה לחקר ימים ואגמים.

ברק חרות: אני רוצה להתייחס מאוד בקצרה לשלושה נושאים שאני חושב שצריך לדייק.

מאיר שטרית: אתה מדבר בשם כל עובדי החברה גם?

ברק חרות: יש גם נציגים של החוקרים, אני אשמח אם גם הם יביעו את---

מאיר שטרית: הם לא ת"פ שלך?

ברק חרות: הם ת"פ המנהל הכללי, אבל אני אשמח שתשמע גם אותם.

מאיר שטרית: זו אופוזיציה?

ברק חרות: לא, תיאום מלא.

מאיר שטרית: אתה אמור לדבר בשם החברה כולה?

ברק חרות: כמובן.

מאיר שטרית: אני לא אמנע ממך לדבר, אם תרצה---

ברק חרות: כמובן, כמובן.

ברק חרות: אדוני היושב ראש קרא לביורוקרטיה ויה דולורוזה, מה שקורה שבוויה דולורוזה הזה צולבים את חקר ימים ואגמים לישראל, ופה צריך קודם כל לוודא שאם עושים ויש כוונה טובה של הממשלה, בסופו של דבר היא עשתה תהליך ארוך, הגיעה להחלטת ממשלה לפני שנה ומשהו ומבחינה זו כולנו מאוד תומכים בה וכולנו גם שמחים על הרצון הטוב של כל הגורמים.

ברק חרות: מצד שני, הבעיה היא בפרטים ובתהליך שבסופו של דבר יכול להרוג אותנו ונוצר מצב שכתוצאה מהתמשכות התהליך הזה, כרגע למשל המצב התקציבי הוא כזה שמשרד החקלאות, שאמור לתקצב את היחידה הדרומית, לא העביר עדיין שקל אחד, בזמן שהוא אמור לתקצב 80% מהיחידה כולה.

מאיר שטרית: היחידה הדרומית זו היחידה באילת?

ברק חרות: כן, באילת.

ברק חרות: שקל אחד לא העביר.

ברק חרות: בסך הכל העבירו לנו מקדמה, לפני מספר ימים, של שני מיליון שקל.

מאיר שטרית: היחידה הדרומית היא גם באותו סיבוב?

ברק חרות: חקר ימים ואגמים זו חברה אחת, חברה ממשלתית לתועלת הציבור.

מאיר שטרית: אז למה דווקא אילת לא מקבל?

נועם בריימן: בעצם ברמת החלטת ממשלה וגם המבנה, הוחלט שחלק מהפעילויות יועברו למשרד התשתיות הלאומיות וחלק יועברו למשרד החקלאות, ולכן גם ברמת התקצוב חלק מהתקצוב הוא אצל משרד התשתיות וחלק מהתקצוב הוא אצל משרד החקלאות, ולכן כל אחד צריך לעשות את הוויה דולורוזה בפני עצמו.

נועם בריימן: משרד התשתיות עושה, עכשיו משרד החקלאות צריך לשכפל את מה שמשרד התשתיות עשה, על הסכומים שכבר מתוקצבים.

ברק חרות: אדוני, זה לא ויה דולורוזה, זה חוסר אחריות מוחלט.

ברק חרות: זה גובל ברשלנות

מאיר שטרית: הכל אמור לעבור ל---

נועם בריימן: לא, חלק.

נועם בריימן: אילת עובר בגדול למשרד החקלאות, ושאר הפעילויות עוברות למשרד התשתיות.

מאיר שטרית: זאת אומרת אילת כן נפרדת מהיחידה הזאת?

מאיר שטרית: מפרידים את אילת מהחברה לחקר ימים ואגמים, או ממינהל המחקר במשרד ה---

ברק חרות: איך שייושם הארגון מחדש, לא כרגע, תחת הפעילות של החברה.

מאיר שטרית: כן, אז אילת תהיה נפרדת, היא לא תהיה שייכת לתחום שלכם.

מאיר שטרית: היא לא תהיה במינהל המחקר החקלאי.

מאיר שטרית: למה היא נפרדת?

קריאה: כי זו חקלאות ימית.

יוסי בר טוב: זו דוגמה קיצונית למצב שתיארתי, שעשינו צעדים בהתאם להחלטת הממשלה.

יוסי בר טוב: עד לפני שנה, החקלאות הימית היתה באחריות משרד התשתיות הלאומיות, עכשיו היתה הפרדה, בתקציב 2010 התקציב של היחידה לחקלאות ימית עבר למשרד החקלאות, לכן כל התהליך הזה צריך לחזור על עצמו במשרד החקלאות.

מאיר שטרית: יש פה מישהו ממשרד החקלאות?

יצחק שפיגל: כן, אני מבקש להגיב אחר כך.

מאיר שטרית: ולמה הם לא מקבלים כסף?

יצחק שפיגל: בדיוק מה שקורה במשרד התשתיות, אנחנו עוברים עכשיו.

יצחק שפיגל: בדיוק את אותו תהליך שדר' יוסי בר טוב תיאר במשרד התשתיות, אנחנו עוברים עכשיו במשרד החקלאות, במקביל.

יצחק שפיגל: זה תהליך ארוך, מתיש---

מאיר שטרית: גם באילת זה חברה?

יצחק שפיגל: לא, מה זאת אומרת באילת?

יצחק שפיגל: הם שייכים ל---

קריאה: זו אותה חברה.

מאיר שטרית: העובדים שלהם יעברו למינהל המחקר המדעי והחקלאי.

יצחק שפיגל: רק לסדר, אני מבקש הערה.

יצחק שפיגל: כל הזמן משתמשים בביטוי מינהל המחקר.

יצחק שפיגל: מינהל המחקר עד היום היה מינהל המחקר החקלאי, היום הצטרף עוד מינהל מחקר נוסף ולכן כדאי תמיד להדגיש מינהל המחקר למדעי האדמה, כי אם יגידו 'מינהל המחקר', יחשבו שזה מינהל המחקר החקלאי.

מאיר שטרית: דר' ברק חרות, חזרה אליך.

ברק חרות: הבעיה היא פה שלטעמי הטיפול בנושא הזה גובל ברשלנות, כיוון שכבר בסוף שנה שעברה כל המשרדים ידעו שהם צריכים לטפל בהחייאה, בתקצוב זמני עד ליישום הרה-ארגון ופשוט מאוד הם לא עשו את זה.

ברק חרות: התירוץ שהתהליך הזה הוא מאוד מסורבל, זה טוב ויפה, אבל צריך לדאוג לו, ואני לא חושב שהוא עד כדי כך מסורבל שצריך לקחת יותר מחמישה חודשים כדי לטפל בו, אפילו שישה, כי אתה יודע את זה קודם.

ברק חרות: זה לא עניין של תהליך מסורבל, זה עניין של חוסר אחריות לגבי---

מאיר שטרית: אתה מעורב?

ברק חרות: אני לא יכול להיות מעורב כי אני לא בממשלה.

ברק חרות: זה חוסר אחריות לגבי חברה, חברה נושמת---

מאיר שטרית: לא, אתה מעורב במשא ומתן מול אגף השכר והעברת העובדים?

ישראל זיידרמן: לא, על הנייר שאני קיבלתי מהממונה על השכר, אחד הצדדים להסכם, שצריכים להיות חתומים למטה, זה חקר ימים ואגמים, החברה.

ישראל זיידרמן: אז מה שאתה אומר, זה לא מה שקורה.

ברק חרות: יש פה בלבול בין כמה דברים.

ברק חרות: עוד לא הגעתי לנושא של הרה-ארגון, הגעתי למצב של החייאה זמנית.

ברק חרות: אי אפשר להרגיל את הסוס לא לשתות.

ברק חרות: הוא מטפל בפרויקטים ב-50 מיליון שקלים, היום.

ברק חרות: שני המשרדים, הציגו בפניהם תכנית עבודה שנתית באוקטובר 2008, כזה ספר, הם אישרו את זה.

ברק חרות: זה כרוך ב-50 מיליון פעילות עם תקצוב ממשלתי מסוים.

ברק חרות: המשרדים היו צריכים לפעול לתקצוב הזה.

ברק חרות: מה שקורה, המצב נכון להיום, שבמשרד החקלאות בכלל התחילו עכשיו את התהליך מול הפטור ממכרז.

ברק חרות: אני לא יודע מה המצב, אני אשמח לדעת.

ברק חרות: ובמשרד התשתיות חתמנו על חוזה לפני מספר ימים עד יוני 2010, שזה מחר.

ברק חרות: ומה קורה?

ברק חרות: תכנית העבודה היא לכל השנה.

ברק חרות: כלומר, נכון להיום, מתוך כמעט 12 מיליון שקל שהיינו צריכים לקבל מהממשלה, קיבלנו מקדמה של 2 מיליון שקלים.

ברק חרות: בינתיים אני צריך להחזיק את כל המערכת הזאת עם מחויבויות חוזיות אדירות, מול כל העולם, ומול הרבה מאוד פרויקטים של מדינת ישראל, ניטור כנרת, כל הדברים---

מאיר שטרית: אז איך אתה מחזיק?

ברק חרות: בהלוואות מול בנקים, בהלוואות מול פרויקטים, בפגיעה ב---

מאיר שטרית: הבנקים נותנים לך הלוואות?

ברק חרות: ---בפגיעה בחלק מזכויות עובדים, בפגיעה בחלק מהפרויקטים.

ברק חרות: ככה אני מחזיק את זה, וזאת רשלנות.

ברק חרות: והאחריות פה היא של משרדי הממשלה.

ברק חרות: זאת נקודה אחת.

ברק חרות: נקודה שנייה, בנושא של הרה-ארגון.

ברק חרות: הדירקטוריון אמר, והוא אפילו כתב לשני השרים ולמנהל רשות החברות, שהם תומכים ורוצים לחתום על הצהרת כושר פירעון, אבל בהצהרת כושר פירעון אתה מתחייב שהחברה יכולה לפרוע את העסק תוך 12 חודשים, אבל המדינה לא מעבירה תקציב, איך הם יחתמו על זה?

ברק חרות: דבר נוסף, המדינה, בהחלטת הממשלה, אמרה שהיא מקבלת על עצמה את כל ההתחייבויות, אבל היא לא מוכנה לכתוב את זה.

ברק חרות: החשב הכללי לא מוכן להעביר את זה.

ברק חרות: אז מה רוצים מהדירקטוריון בכלל?

ברק חרות: פה מסיטים את העניין שכאילו יש בעיה של הדירקטוריון.

ברק חרות: אין פה שום בעיה של הדירקטוריון, הוא משתף פעולה בצורה מלאה.

ברק חרות: מה חושבים?

ברק חרות: שהוא רוצה לקחת אחריות כשהמדינה לא תעביר את התקציב הממשלתי?

ברק חרות: שזה בערך 50% מהתקציב הכולל?

ברק חרות: לא קיימת בעיה כזאת.

ברק חרות: כל הבעיה היא, שוב, בהתנהלות הפנימית של גורמי הממשלה.

מאיר שטרית: על מה הדירקטוריון ייקח אחריות?

מאיר שטרית: אם מפרקים את החברה ולא יהיה דירקטוריון, אז על מה הוא לוקח אחריות?

ברק חרות: אתה היית חותם, אדוני היושב ראש, על זה שלחברה יש הצהרת כושר פירעון תוך 12 חודשים כשלא מעבירים לך את התקציב של אותה שנה?

מאיר שטרית: אבל הם לא יהיו 12 חודשים.

ברק חרות: אז מה מבקשים מהם לחתום?

דודו ביטון: התקצוב קיים, אין בעיה, בין אם זה בתקצוב לפי סעיפים ובין אם---

מאיר שטרית: והנה המכתב שהמדינה ערבה על הסכום.

דודו ביטון: אין עם זה שום בעיה.

דודו ביטון: עכשיו אנחנו ניתן לכם הצהרה שעד סוף השנה אתם מתוקצבים ל-12 חודשים.

דודו ביטון: יש הצהרת כושר פירעון?

ברק חרות: כן, והתחייבות של החשב הכללי שהוא לוקח את המחויבויות של החברה, כפי שקיים בהחלטת הממשלה.

מאיר שטרית: לא תהיה לו בררה.

מאיר שטרית: מה יעשה?

מאיר שטרית: מפרקים את החברה---

ברק חרות: ברגע שיש את זה, מחר יש חתימה על הדבר הזה.

ברק חרות: הם לא יכולים לחתום על זה, דה פקטו הם לא יכולים.

ברק חרות: אגב, הם שאלו את גורמי הממשלה, אתם הייתם חותמים על---

מאיר שטרית: מר ביטון, אני חושב שמה שהוא אומר הוא הגיוני.

מאיר שטרית: אם המדינה מתקצבת אותם עד סוף 2010 ונותנת להם מכתב שהמדינה לוקחת על עצמה את האחריות בגין חובות החברה, וזה מה שיקרה באופן טבעי---

דודו ביטון: תקצוב עד 2010 קיים.

דודו ביטון: היה גם דיון עם סגן החשב הכללי שהסכים לתת מכתב שכל הנכסים וההתחייבויות יעברו לטובת המדינה.

מאיר שטרית: אז תנו להם את המכתב הזה ונגמר העניין.

ברק חרות: שייתן את המכתב.

ברק חרות: דודו ביטון: אתה מיקדת את שתי הנקודות הבעייתיות.

ברק חרות: אחת, זה הדיון בשכר, זה צוואר הבקבוק.

ברק חרות: הצהרת כושר פירעון, אני חושב שזה---

מאיר שטרית: מר ביטון, בהכירי את הביורוקרטיה, עד שלא הורגים את העניין, הוא לא מת, הוא מרים ראשים חדשים.

מאיר שטרית: באגדות הישנות, שאבא שלי היה מספר לי, תמיד יש דרקון עם שבעה ראשים והגיבור, שבא להציל את הנסיכה, הוא חותך לו את הראש הראשון, השני והשלישי והרביעי והחמישי והשישי ואז הדרקון היה מתחנן, 'תעשה לי טובה, תשאיר לי רק ראש אחד שאני אשאר בחיים, יש לי ילדים, אל תהרוג אותי, תשאיר לי רק אחד'.

מאיר שטרית: תמיד הסיום של הפסוק היה שהגיבור מוציא את החרב ואומר, 'אם אתה רוצה לפתור את הבעיה, תחתוך את הראש האחרון, אחרת יצמחו לו שבעת הראשים האחרים'.

מאיר שטרית: זה אותו דבר בכל נושא, אם אתה לא חותך אותו עד הסוף, הוא מפתח מחר ראשים חדשים שאתה צריך לטפל בכולם מחדש.

מאיר שטרית: אז אם יש דבר שאפשר לפתור אותו, תפתרו את זה.

מאיר שטרית: הבעיה השנייה, נטפל בה תיכף בנפרד, אבל זה יכול לפתור את העניין.

מאיר שטרית: אם הדירקטוריון יקבל מכתב שהמדינה לוקחת על עצמה את המחויבות, ובאופן טבעי המדינה ממילא אחראית על החברה, זה פותר לך את הבעיה של הדירקטוריון.

מאיר שטרית: גמרתם דבר אחד.

מאיר שטרית: נחזור תיכף לשכר.

מאיר שטרית: את זה אתה יכול לעשות?

דודו ביטון: בקשר להצהרה עד סוף שנה, אני יכול לעשות.

דודו ביטון: בקשר למחויבות לנטילת התחייבויות ונכסים, כבר קבענו ישיבה עם סגן החשב הכללי, מר גיל שבתאי.

דודו ביטון: הסגן הקודם כבר נתן את ההתחייבות שהוא ייתן את זה, אנחנו רק צריכים לחדש אותה.

דודו ביטון: לא נראה לי שצריכה להיות עם זה בעיה.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: כבר תרמנו תרומה אחת.

מאיר שטרית: בבקשה, מר חרות, תמשיך.

ברק חרות: זה מאוד משמח, מה שאני שומע.

ברק חרות: פעם ראשונה.

דודו ביטון: זה לא נכון, מר חרות, זו לא פעם ראשונה.

ברק חרות: שהחשב הכללי ייתן את ההתחייבות?

ברק חרות: פעם ראשונה.

מאיר שטרית: לא חשוב, פעם ראשונה, פעם שנייה, חבר'ה, נלך קדימה.

ברק חרות: הנקודה השנייה, שהיות והמדינה רוצה ללכת לפירוק מרצון, ולזה צריך ללכת לבית משפט, היא צריכה גם לצורך העניין הזה שיהיה הסכם עם העובדים.

ברק חרות: היא לא מעוניינת היום ללכת לזרז את העניין כל עוד אין הסכם עם העובדים, כי היא לא תוכל לבוא לבית משפט בלי שיש הסכם עם העובדים.

מאיר שטרית: מה עם העובדים?

ברק חרות: זה גם תלוי במדינה.

ברק חרות: כי למעשה, בפועל, אל"ף, עם כל העובדים שלא עוברים אין בעיה.

מאיר שטרית: אלה שעוזבים, אין איתם בעיה.

ברק חרות: אני לא יכול לזהות היום בעיה אחת שקיימת עם העובדים שאני יכול להגיד לך 'זה מעכב את העניין'.

מאיר שטרית: יפה, אז מה הבעיה?

ברק חרות: זה גם מה שאני שואל.

מאיר שטרית: האם המנהל יכול לקבל מכתב מהעובדים שהם מסכימים לפירוק מרצון?

ברק חרות: למעשה באו לעובדים ואמרו להם 'אתם עובדים as is', זה גם כתוב בהחלטת הממשלה, והם אמרו 'בסדר'.

מאיר שטרית: עכשיו אתה מתחיל איתי במשא ומתן.

ברק חרות: למעשה המדינה החליטה שהנושא בידי סגן הממונה על השכר מול ההסתדרות.

ברק חרות: היא החליטה.

מאיר שטרית: ההסתדרות היא לא נגד העובדים, היא בעד העובדים.

מאיר שטרית: אם העובדים מסכימים לעבור, הרי ההסתדרות לא תחפש צרות מתחת לשולחן.

מאיר שטרית: אם העובדים מסכימים לעבור ואתם באים לנציג ההסתדרות שאחראי על תיק המחקר ואומרים לו 'תשמע, אנחנו, עובדי החברה לחקר ימים ואגמים, מסכימים ללכת לפירוק מרצון', להסתדרות אין סיבה להתערב, בעיקר אם אתם מסכימים לתנאים.

מאיר שטרית: אני מבין שיש שינויים מסוימים בשכר, וטבעי שיהיו.

מאיר שטרית: אגב, אני לא יודע להגדיר, אבל טבעי שיהיו, כיוון שאדם שעובד בחברה איקס שנים, בחברה יש תנאים אחרים, ממשלה זה דבר אחר, יש מגבלות לאגף השכר, אם הוא נותן לעובד מדינה א' הוא מחר צריך לתת ל-50,000 עובדי מדינה ב'.

מאיר שטרית: יש לו גם צרות משלו.

מאיר שטרית: אני מבין גם את הצד שלהם.

מאיר שטרית: לדעתי האינטרס שלכם הוא לגמור עניין כמה שיותר מהר, להכניס את העובדים ליחידה, להיות עובדי מדינה.

מאיר שטרית: ברגע שאתה עובד מדינה, אתה מסמר בלי ראש, אי אפשר להוציא אותך יותר, for ever, עד הפנסיה.

ברק חרות: הנושא לא כל כך פשוט, כי רק 50% עוברים מול פרויקטים, אבל זה לא משנה כרגע, הם לא עוברים בדיוק למתכונת של תקן מלא.

מאיר שטרית: והם מסכימים?

ברק חרות: כן.

ברק חרות: כל הנקודה היא שהיתה הסכמה עקרונית שעוברים as is.

ברק חרות: אני לא אומר as is סתם, זאת המלה שהשתמשו בה.

ברק חרות: כל מה שצריך זה לקחת את ה-as is, לשים אותו במסגרת הסכם ולגמור עם זה.

ברק חרות: היה אפשר לגמור עם זה מזמן, כרגע זה 'מתמזמז'.

מאיר שטרית: במלים אחרות אתה אומר לי 'אין הסכם'.

מאיר שטרית: כמו שהמדינה מציעה עכשיו זה לא as is.

ברק חרות: אני לא יודע מה היא מציעה.

מאיר שטרית: אמרו שיש חוזה לכל עובד.

אסף סוקניק: מה שהמדינה מציעה עכשיו זה מה שהיא התכוונה להציע לפני חמישה חודשים ויותר.

אסף סוקניק: נקבע לוח זמנים לדיון בין ההסתדרות והחשב, או הממונה על השכר, לוח הזמנים דיבר על פגישות מאוד מאוד קצרות, כל הפגישות האלה נדחו, יומיים לפני כל פגישה, בהודעה של האוצר.

אסף סוקניק: לקח חמישה חודשים לקבל את אותה טיוטה שדר' זיידרמן ציין קודם, עם כל הפרטים שהוא ציין, שזה בעצם תחילתו של משא ומתן.

אסף סוקניק: אז אם היום אנחנו חמישה חודשים בתוך תחילתו של משא ומתן, לך וחשוב מתי אנחנו נגיע לסיומו של משא ומתן.

אסף סוקניק: גם הפנייה שלנו, כחוקרי חקר ימים ואגמים, בעזרה מהוועדה פה, היא לנסות ולאתר את הבעיות ולזרז את התהליך.

אסף סוקניק: מבחינתנו היום אנחנו רואים את הממשלה גוררת רגליים.

מיטל עמר: אני מרכזת בכירה באגף הממונה על השכר ואני עובדת בצוות שמרכז את המשא ומתן מול ההסתדרות ודר' זיידרמן.

מיטל עמר: כמו שאמר דר' זיידרמן, יש פה תהליך, התקיים מספר רב של פגישות כדי ללמוד את הנושא וכדי להגיע להסכמות.

מיטל עמר: בדרך כלל התהליך קורה שמגיעים להסכמות מסוימות ואחרי זה מנסחים טיוטת הסכם.

מיטל עמר: הגענו להסכמות כאלה ואחרות, היתה תקופה של עבודת מטה ממושכת, כיוון שלקחנו באופן פרטני את התלושים של כל העובדים וניתחנו אותם אחד לאחד, עם כל התוספות השונות והמשונות שהם קיבלו בחברות ושלא קיימות בשירות המדינה.

מיטל עמר: יצרנו איזה שהוא מנגנון לשמירת שכר וכפי שדר' זיידרמן אמר, שלחנו טיוטת הסכם ראשונית לפני כשבעה ימים.

מיטל עמר: נקבעה ישיבת משא ומתן לשבוע הבא, אנחנו נשמח לשמוע את כל ההשגות, את כל מה שיש לכם להגיד בעניין הטיוטה.

ישראל זיידרמן: לא נקבע, מתי יש?

מיטל עמר: ביום שלישי הבא.

ישראל זיידרמן: אבל לא שמענו על זה.

ישראל זיידרמן: ההסתדרות צריכה להיפגש ב-27 לחודש---

מאיר שטרית: תעבירו לי את הדואר, אני אעביר...

מיטל עמר: אולי אני לא מדייקת בתאריך, אבל נקבעה כבר ישיבת משא ומתן הבאה.

ישראל זיידרמן: לא יודע, מצטער.

מאיר שטרית: אם לא נקבעה, תקבעו.

מאיר שטרית: את מנהלת את הצוות?

מיטל עמר: לא, מר ניר רייס, שהוא סגן בכיר לממונה על השכר, מנהל את הצוות, אני עובדת ביחד איתו.

מאיר שטרית: אני מכיר את אגף השכר, כידוע לך, היטב, אני פשוט מציע; המצב הוא כזה שזה אינטרס של המדינה וזה אינטרס של כולם להשלים את העניין במהירות האפשרית.

מאיר שטרית: אגף השכר יכול לעבוד במרווחים של שבועיים-שלושה, יכול לעבוד במרווחים של יום.

מאיר שטרית: תעשו פגישות כל יום, אם צריך.

מאיר שטרית: זו הדרך הכי טובה שאני מכיר לגמור עניין.

מאיר שטרית: תעשו פגישות כל יום.

מאיר שטרית: תגידו 'אדוני, לא גמרנו היום, מחר', 'לא היום, מחר', מחר, מחר, כל יום, כל יום.

מאיר שטרית: מהר מאוד נשברים, אגב, וכך מתישים את האנשים הכי מהר.

מאיר שטרית: את גומרת הרבה יותר מהר את כל הוויכוחים וגם הדיון לא נסחב, כי עד שנפגשים אחרי שלושה שבועות, כבר שכחו מה אמרו קודם, מתכחשים, 'כן אמרנו', 'לא אמרנו'.

מאיר שטרית: תקדישו לזה שבוע ימים, תגידו 'מר זיידרמן, אתה השבוע גר בירושלים'.

ישראל זיידרמן: אני אקבל דירה פה, אין בעיה.

מאיר שטרית: תקציבו זמן של דיון רצוף.

מאיר שטרית: זו השיטה הכי טובה שאני מכיר לגמור עניין, דיון רצוף.

מאיר שטרית: עשינו דיונים כאלה לא אחת, עם עובדי רשות שדות התעופה, עם כל מיני גופים אחרים.

מאיר שטרית: בתקופת המאבק הגדול מול ההסתדרות, כשהיינו באוצר, 2003-2004 עם השר נתניהו, היינו עושים ישיבות כל לילה.

ישראל זיידרמן: הישיבה ביום שלישי בשבוע הבא זה עניין אחר, זה הסכם השכר של החוקרים, אין לזה שום קשר עם כל הנושא הזה.

ישראל זיידרמן: לידיעתך.

מיטל עמר: אוקי, יכול להיות שאני לא מדייקת בתאריך, אבל אני יודעת שנקבעה ישיבה.

ישראל זיידרמן: רשום לי פה.

מיטל עמר: בסדר, דר' זיידרמן, אפשר אחרי זה לצאת החוצה ואני יכולה לבדוק עם המזכירה בצוות מתי בדיוק התאריך.

מיטל עמר: אבל זה לא העניין.

מאיר שטרית: אני מבקש שתגידי לממונה על השכר, או לסגנו, שאנחנו פונים ומבקשים להקצות לזה זמן ולקיים ברציפות את הדיונים, להשלים את העניין.

מאיר שטרית: אני לא אומר לך מה לעשות במשא ומתן, אני מבין את הבעיות של אגף השכר, וכמו שציינתי קודם, עוד לפני שדיברת, שיש דברים שקיימים בחברות שאגף שכר לא יכול לתת לעובדים, כי אז יש לזה השלכות רוחב על כל העובדים בשירות המדינה.

מאיר שטרית: אז אני מבין את המגבלות, אבל לא חשוב מה, תשבו איתם.

מאיר שטרית: אם אתם יושבים איתם פעם ועוד פעם ועוד פעם ברציפות, זה ייגמר.

מאיר שטרית: אתם יכולים לגמור את העניין בשבוע.

מאיר שטרית: מבחינת העובדים.

מאיר שטרית: ברגע שהעובדים חתמו, נגמר לדעתי הוויכוח.

מאיר שטרית: הולכים לבית משפט, מפרקים את החברה ושלום על ישראל, גם לכם תהיה מנוחה.

מאיר שטרית: לכן כדאי לדעתי להשלים את העניין.

מאיר שטרית: אז תגידי בבקשה לממונה על השכר שאני מבקש, בשם הוועדה, להשלים את העניין הזה.

מאיר שטרית: זה קצת עצוב לראות תהליך כל כך ארוך על עניין רציני, חשוב, שהמדינה מעוניינת בו, העובדים מעוניינים בו, כולם מעוניינים בו, וחבל שאנחנו סוחבים את זה.

מאיר שטרית: אני מכיר את התהליכים האלה, אפשר להוציא את הידיים מהעניין, זה יכול להיסחב עוד שנה כמו כלום.

מאיר שטרית: וכשזה נסחב עוד שנה, העסק לא עובד, לא יהיה מחקר.

מאיר שטרית: כשאנשים נמצאים באוויר ולא יודעים מה יהיה איתם מחר, אז הם עובדים פחות.

מאיר שטרית: אנשים עסוקים ב'מה יהיה איתי מחר, אני כן אעבוד, אני לא אעבוד', כבר לא מתכננים קדימה, לא בונים, מחכים לראות מתי יהיה המעבר, 'אני כן אשאר', 'לא אשאר', הכל בבלגן והמדינה מפסידה.

מאיר שטרית: זו חברה לתועלת ציבור, לא נזק לציבור, החברה תפסיד.

מאיר שטרית: ככל שסוגרים את העניינים יותר מהר, כולם מרוויחים.

מאיר שטרית: אני כבר ראיתי בעבר שבמשאים ומתנים כשחתכנו את זה מיד, זה היה הכי זול.

מאיר שטרית: ככל שסחבנו, עלה לנו יותר כסף.

מאיר שטרית: את זה הוא יכול לספר לך, דר' זיידרמן, הם תמיד עובדים בשיטה של להתיש, כמה שסוחבים יותר זמן, זה עולה בסוף יותר כסף.

מאיר שטרית: לכן צריך לחתוך את זה הכי מהר שאפשר ולהגיד ככה.

מאיר שטרית: ואני גם אמרתי, הרי למדינה יש כלים לחתוך עניין מהר, ציינתי אותם קודם.

מאיר שטרית: המדינה יכולה לכנס אספה כללית ולפרק את החברה, במהלך חד צדדי.

מאיר שטרית: היא יכולה לעשות את זה, אף אחד לא מונע מהמדינה את הכלים שיש לה לעשות.

מאיר שטרית: עדיף תמיד לעשות את זה בהסכמה ומתוך רצון ושיתוף פעולה ולא בכח, אבל לפעמים אין בררה, אז אפשר גם לפעול בכח ואני לא שולל גם את האופציה הזאת, רק חבל.

מאיר שטרית: עובדי מחקר, בדרך כלל, לפי היכרותי, הם אנשים טובים, עניינם לא בדיוק על הוויכוח על כל גרוש, הם אנשים טובים ואפשר להגיע איתם להבנות.

מאיר שטרית: אם יש להם נציגות שמנהלת איתכם משא ומתן יחד עם ההסתדרות, וגם הוא מייצג את עובדי המחקר, אני חושב שאפשר להגיע להסכמות בסך הכל ולגמור את זה במהירות.

מאיר שטרית: אז אני באמת פונה אליכם, תקדישו לזה זמן, תגידו להסתדרות ולעובדים 'חברים, משבוע הבא אנחנו יושבים כל יום', עד שגומרים.

מאיר שטרית: את תראי איך זה ייגמר, תתפלאי, תוך שבוע את גומרת את העניין וזה מאחורייך.

מיטל עמר: אני אעביר את המסר, בהחלט.

מאיר שטרית: בבקשה, מינהל המחקר החקלאי.

יצחק שפיגל: אני רוצה להתייחס לדברים שידידי מר ברק חרות אמר, וצר לי שהוא השתמש בביטויים כל כך חריפים, כמו רשלנות, כאשר בעצם הוא מדווח על כל צעד וצעד כבר במשך מספר חודשים.

יצחק שפיגל: לא רק זאת, אלא שמר ברק חרות יודע שבשנה האחרונה עובדי מלח"י, יש פה שני עובדים, אפשר לשאול אותם, למרות שהם לא שייכים למדינה, מקבלים את כל הסיוע, כולל סיוע משפטי, מאיתנו, כולל סיוע של תכניות עבודה מאיתנו, כולל סיוע מול גורמים עסקיים של היחידה העסקית.

יצחק שפיגל: אנחנו נותנים להם את כל הסיוע הזה, למרות שהם לא שייכים למדינה, חד משמעית, והם מקבלים את זה מאיתנו.

יצחק שפיגל: זה עולה כסף, מר חרות, ואנחנו לא גובים כסף עבור זה.

יצחק שפיגל: זו נקודה אחת.

יצחק שפיגל: אם מדברים על רשלנות, אז אני יכול, מר חרות, לומר לך על עובד מסוים, בלי להזכיר שמות, שאתם התרשלתם איתו, וביקשתם, כדי שאנחנו ניפרד ממנו, שהמדינה תשלם עבורו מיליון וחצי שקלים.

יצחק שפיגל: וכמובן שהמדינה לא מוכנה, עובד שהתרשל במשך שנה וחצי בתפקידו, לשלם עבורו כדי שהוא יעזוב מיליון וחצי שקל?

יצחק שפיגל: זו דוגמה קטנה, ואני לא רוצה יותר להמשיך.

מאיר שטרית: למי היא תשלם, למרכז החקלאי?

יצחק שפיגל: לא, שהמדינה תשלם לעובד כדי שהוא יעזוב.

יצחק שפיגל: אז בואו נעזוב את זה, כי אני יכול לבוא ולהטיח בפני מר ברק חרות---

ברק חרות: סליחה, אנחנו לא ביקשנו כלום, אתם לא רציתם אותו.

ברק חרות: אם אתם לא רוצים אותו---

יצחק שפיגל: זה ברור לך גם למה.

מאיר שטרית: חשבתי שמוכרים את העובד, כמו שחקני כדורגל.

ברק חרות: אני חושב שאנחנו מתעסקים עם דברים לא לעניין.

ברק חרות: בנושא הזה נקבע בתהליך, יש 10.8 מיליון שקלים שנקבעו מראש, בהסכמת אגף התקציבים, לשחרור אנשים, לפרישת עובדים, והוא היה במסגרת אותה חבילה, לבקשת מכון וולקני, כי אנחנו למעשה כבר שנה, היות והקליטה צריכה להיות במכון וולקני, עובדים ביחד בכל ההיבטים, כולל ההבטחות---

מאיר שטרית: בשביל מיליון וחצי כולם ירצו לעזוב.

ברק חרות: כולל ההשלכות של הסכמים חדשים, וזה שעובדים ביחד עם השלכות של הסכמים חדשים, זה לא אומר שבינתיים צריך לתת לאנשים לשתות.

ברק חרות: ..

ברק חרות: זה התקציב שלהם, 80% מהתקציב שלהם, איך הם יקבלו משכורות?

ברק חרות: מה זה רלוונטי בכלל?

ברק חרות: זה שצריך לעבוד ביחד כל הזמן וצריך לעשות את הדברים מראש ובתיאום מראש, מה זה רלוונטי לזה שבינתיים צריך לדאוג לתקצוב?

יצחק שפיגל: דיברת על רשלנות, נתתי לך דוגמה.

יצחק שפיגל: לא חשוב.

יצחק שפיגל: התשובה לעניין, לגבי אותה נקודה שמר ברק חרות העלה, אנחנו כבר מטפלים בנושא של העברת הכספים למעלה מחודשיים.

מאיר שטרית: למה?

מאיר שטרית: זה העברת כספים מאיפה לאיפה?

יצחק שפיגל: אני אסביר לך בדיוק.

יצחק שפיגל: אגף התקציבים תקצב בסוף השנה סכום מסוים במשרד התשתיות ובמשרד החקלאות.

יצחק שפיגל: במשרד התשתיות, עבור אותה יחידה של אייל שצריכה לעבור---

מאיר שטרית: שלכם, עבור אילת.

יצחק שפיגל: בדיוק.

יצחק שפיגל: אבל הוא לא תקצב את זה נטו בתוך התקציב של משרד החקלאות, אלא כרזרבה.

יצחק שפיגל: כדי שזה ייכנס, צריך להעביר את זה---

מאיר שטרית: מרזרבה לשיא.

יצחק שפיגל: בדיוק.

יצחק שפיגל: זה הליך.

מאיר שטרית: זה אגף תקציבים, זה לוקח שתי דקות.

מאיר שטרית: תלוי באוצר, האוצר יכול ברגע.

ברק חרות: לטעמי זה יכול לקחת יום.

יצחק שפיגל: אני מציע לך שתלך ותתחלף עם אגף התקציבים ותנהל שם את העניינים.

יצחק שפיגל: אם לך לוקח כל כך---

ברק חרות: אני לא הייתי יוצא מהחדר שלהם, עד שהם לא יעבירו את זה.

מאיר שטרית: הפרוצדורה היא שאגף התקציבים צריך להגיש בקשה לוועדת הכספים לאשר העברה מסעיף רזרבה לסעיף הזה, ולקבל את אישור המשרד.

יצחק שפיגל: אני מוכרח לציין רק, כמו שמר יוסי בר טוב אמר, אגף התקציבים באמת עזר פה הרבה מאוד ובסך הכל עשה מאמץ.

יצחק שפיגל: רצה אלוהים, היה פסח באמצע והיו עוד חגים, יום העצמאות, בקיצור היום זה כבר עבר לסעיף שלנו ואז התחלנו את כל הוויה דולורוזה של פטור ממכרז, עם כל הסיפור שמאחורי זה.

יצחק שפיגל: יחד עם זאת אני חייב להדגיש שהאוצר, בלי כמובן לבוא בטענות, מבחינתו, אגף החשב הכללי, ראה בעיה גם בכל ההליך הזה.

יצחק שפיגל: הוא אומר 'אנחנו העברנו תקצוב בתנאי שעובדי מלח"י כבר יהיו חלק מהמדינה', ועכשיו בעצם---

מאיר שטרית: ובינתיים זה עוד לא קורה.

יצחק שפיגל: יפה, אז בינתיים עושים איזה שהוא הליך שהוא הליך עקום לחלוטין.

יצחק שפיגל: אין ספק שהוא הליך עקום.

יצחק שפיגל: כדי לעקוף את ההליך העקום הזה היו צריכים לעשות את כל ההליך המסורבל של פטור ממכרז ומר נועם בריימן, שיושב פה, היה בקשר עם היועצת המשפטית שלנו, וזה לוקח את הזמן שלו.

יצחק שפיגל: אין מה לעשות, כיוון שאתה צריך לעבור ועדה אחת בתוך המשרד, אחר כך צריך לפרסם באינטרנט, לוקח עשרה ימי עבודה.

נועם בריימן: יש לי כבר מיומנות בזה, כי המהלך היה בהחלטת הממשלה.

נועם בריימן: בעצם יש תהליך של פטור ממכרז.

מאיר שטרית: פטור ממכרז על מה?

נועם בריימן: אני, מינהל המחקר, מתקשר היום עם החברה---

מאיר שטרית: שהחברה תמשיך לעבוד כחברה.

נועם בריימן: כן, בעצם עבור שירותים.

נועם בריימן: אני מקבל שירותים.

נועם בריימן: אני עושה התקשרות---

מאיר שטרית: לפי חוק חובת המכרזים, חברה ממשלתית פטורה ממכרז באישור החשב הכללי.

נועם בריימן: זה לא.

נועם בריימן: זה השתנה מאז שהיית שם.

נועם בריימן: אני אחדד, דווקא כן השתנה.

נועם בריימן: היתה תקנה 3.5, שטיפלה בנושא של התקשרויות עם חברה ממשלתית.

נועם בריימן: בעקבות הרפורמה בתקנות חובת המכרזים, גם התקנה הזאת שונתה באופן כזה שהיא לא בדיוק עובדת ככה.

מאיר שטרית: מה שונה בה?

נועם בריימן: אני מוכן לתת את ההרצאה.

יצחק שפיגל: אני אשמח לשמוע, כי 40 שנה החברה עבדה בשיטה של פטור ממכרז, זה לא דבר חדש.

נועם בריימן: דווקא התקנה הבסיסית השתנתה.

נועם בריימן: יש לי את הניסיון של חמש השנים, שאני יודע בדיוק לעשות את זה לפי תקנה 3.5.

נועם בריימן: בשלב מסוים הייתי צריך לעבור תקנה בגלל הרפורמה.

נועם בריימן: חשבתי שזו תקנה מסוימת ובסוף החלטתי שאין בררה, החלטתי לתקנה של ספק יחד.

נועם בריימן: זה ברמת האנקדוטות---

מאיר שטרית: החשב הכללי לא רשאי לפטור ממכרז חברה ממשלתית?

נועם בריימן: לא.

נועם בריימן: יש משהו שנקרא 'התקשרות מסגרת'.

נועם בריימן: אם אתה רוצה, אני אלאה אותך בכל הפרטים האלה, אבל אני חושב שזה ישעמם את הנוכחים.

מאיר שטרית: חוק חובת המכרזים שונה, בין היתר, בגללי.

מאיר שטרית: אני דרשתי שפטור ממכרז יעבור מידי החשב הכללי, לנוכח הצרות שהוא עושה, או שהוא עשה, במשרד, להעביר את האחריות למנהלים הכלליים של משרדי הממשלה.

מאיר שטרית: כך התחיל המהלך בממשלה.

מאיר שטרית: אחר כך סיבכו את זה במיליון תקנות מטומטמות, תסלחו לי על המלה.

מאיר שטרית: לפחות עד שנת 2006-7, כשעשו את השינוי, המצב היה שחשב כללי היה יכול לפטור ממכרז כל חברה ממשלתית.

מאיר שטרית: החברות הממשלתיות הוקמו כדי שיהיו פטורות ממכרז.

מאיר שטרית: הרי זה כלי בידי המדינה.

מאיר שטרית: מה הרעיון לעשות מכרז ביניהן ובין חברה אחרת?

מאיר שטרית: זה מטומטם לגמרי.

נועם בריימן: הצלחנו לשפר את המצב והמצב היום הוא, אני אומר את זה קצת בסגי נהור, אבל היום התקשרות רגילה עם חברה ממשלתית טעונה מן הסכם מסגרת כשכדי לעשות הסכם מסגרת, אני צריך אישור של ארבעה מנהלים כלליים במשרדי ממשלה, מנהל כללי של משרד ראש הממשלה, מנהל כללי של האוצר ועוד שניים, אני אגיד לך בדיוק, אם אתה רוצה.

נועם בריימן: זה המצב, בגלל זה אני עברתי לתקנה אחרת, של 3.29, ספק יחיד.

נועם בריימן: בנקודה הזאת יכול להיות שבמקומות אחרים יש יתרונות רבים, ויכול להיות שפה קצת---

מאיר שטרית: אני הצעתי בממשלה לבטל אתה עניין של אישור החשב הכללי, ושיהיה באישור המנהל הכללי של המשרד.

מאיר שטרית: זאת היתה ההצעה שלי.

יצחק שפיגל: רק עוד הערה קטנה.

יצחק שפיגל: אנחנו כל כך עשינו את זה ברשלנות, שדאגנו שבמקום שזה יעבור חצי שנה, כמו שמשרד התשתיות עשה, מראש הלכנו לשנה שלמה, כדי שלא נצטרך לעבור שוב את אותה ויה דולורוזה פעם שנייה.

יצחק שפיגל: עכשיו זה בסוף הסיפור של האינטרנט, אחר כך זה צריך לעבור למשרד האוצר.

יצחק שפיגל: היות וכבר יש תקדים של משרד התשתיות, אנחנו מקווים שהדבר הזה ייפתר תוך שבוע-שבועיים.

יצחק שפיגל: חבל שמר ברק חרות מוצא את הנקודה הזאת להשמיץ את משרד החקלאות.

יצחק שפיגל: פשוט חבל.

ברק חרות: ההשמצה כלפי משרדי הממשלה לא היתה---

מאיר שטרית: חברים.

דודו ביטון: הבעיה מה יהיה אם באמת המכונים יאוחדו עוד חודש, חודשיים, שלושה.

דודו ביטון: אתם צריכים לנסות להחזיר את הגלגל עוד פעם אחורה.

מאיר שטרית: עושים חזרה, כן.

מאיר שטרית: זה יותר קל.

מאיר שטרית: כי זה המדינה.

דודו ביטון: לא, אתה לוקח את הכסף ועכשיו צריך לפרוס אותו להרבה סעיפים תקציביים.

דודו ביטון: זה המהלך ההפוך.

דודו ביטון: השאלה מי יותר צודק, משרד ה---

יצחק שפיגל: זה גם לא קריטי עכשיו, זה יהיה עוד חצי שנה, לא תהיה בררה.

יצחק שפיגל: ובעצם מגיע לפה כל אחד ומנסה ליצור את הפתרונות במצב מסוים, שהוא מצב עקום, והוא במצב עקום בגלל שדברים עוד לא הושלמו.

יצחק שפיגל: אנחנו מנסים להשלים אותם, יש מאמץ, אבל בפירוש אין פה רשלנות מצד המדינה, יש פה מהלך די מתואם במיטב היכולת של המדינה פה, בתהליך שהוא די ראשוני.

יצחק שפיגל: לא עברנו הרבה על החזרות למדינה של פעילויות.

אריק דיאמנט: לי יש מן תחושה שבאיזה שהוא שלב השכל הישר פשוט הלך לאיבוד בכל התהליך הזה.

אריק דיאמנט: אם ניקח רגע אנלוגיה, אנחנו עוסקים במחקר חקלאות ימית, אנחנו מגדלים דגים בברכות, אז בוא נאמר שהיתה מערכת של ברכה שהיו בה יותר מדי דגים, נניח.

אריק דיאמנט: לא היה מספיק חמצן, היה צריך לעשות רה-ארגון.

אריק דיאמנט: רצו לשים חלק מהדגים בברכה אחת, חלק מהדגים בברכה אחרת, לארגן את המערכת שתעבוד יותר טוב.

אריק דיאמנט: באיזה שהוא שלב בא מי שאחראי על המערכת וסגר את החמצן, כי בינתיים הוא כבר לא צריך חמצן כי הדגים עוד מעט יעברו לבריכות החדשות והדגים התחילו לעלות לפני המים ולנסות לנשום אוויר אטמוספרי, כי נגמר החמצן, נגמר התקצוב, אין איך לתקצב אותם.

אריק דיאמנט: אז באו ומה עשו?

אריק דיאמנט: הוציאו את הדגים מהמים, כדי שהם יהיו יותר קרובים לאוויר ויוכלו בינתיים לנשום, אבל רבותיי, הדגים מתים בחוץ.

אריק דיאמנט: אנחנו פשוט לא יכולים לתפקד במערכת מחקר שעובדת עם בעלי חיים, בעלי חיים שצריך לשלם בשביל חשבון חשמל שמאיץ את החמצניות, צריך לחמם את המים בסולר, צריך לשלם בשביל הסולר הזה.

אריק דיאמנט: לא ייתכן שייאמרו כאן מלים כמו 'אנחנו רוצים לבצע את התהליך בנינוחות', 'אנחנו מנסים ללכת בדרך המלך'---

קריאה: נינוחות במובן של הסכמה, לא בהקשר פיזי.

אריק דיאמנט: אבל אתם מוכרחים להבין שאי אפשר לשקול ולנסות.

אריק דיאמנט: אני מוכרח כאן להסכים לחלוטין עם מה שאומר היושב ראש, צריך מתי שהוא לבוא ולחתוך, כי אם אנחנו לא נחתוך יהיה סוף לתהליך, אבל בסוף התהליך תהיה לך ברכה עם דגים מתים, צפים.

יצחק שפיגל: אם אפשר להצטרף למה שמה שאמר מר דיאמנט.

יצחק שפיגל: אני כבר מזמן טענתי שהגיע הזמן לחפש את הדרך, אולי לנתק את הטבור בין מלח"י (המרכז הלאומי לחקלאות ימית) לבין השאר, מכיוון שמלח"י בסך הכל מגיעה למקום מסודר שהכל כבר מוכן, ואפשר היה, לפי דעתי, למצוא---

מאיר שטרית: מי מפריע לעשות את זה?

יצחק שפיגל: מי מפריע?

יצחק שפיגל: לא יודע, אולי היועצים המשפטיים, אין לי מושג.

מאיר שטרית: גם פה צריך הסכמי שכר וכל הבלגן?

מאיר שטרית: במלח"י (המרכז הלאומי לחקלאות ימית) יש גם בעיה של הסכמים עם העובדים?

יצחק שפיגל: זו אותה חברה.

ברק חרות: אני מתנגד לעניין הזה, אני חושב שלא יעלה על הדעת שלממשלה יש החלטת ממשלה והיא לא מקיימת אותה ואומרת 'טוב, אני לא יכולה לקיים אותה, אז בואו נתחיל להוציא איזה שני אנשים ואותם נשים ככה'.

ברק חרות: אני לא מבין את שיטת העבודה הזאת.

ברק חרות: יש פה אחריות של משרד החקלאות, משרד התשתיות, משרד האוצר ורשות החברות.

יצחק שפיגל: ושל החברה.

ברק חרות: החברה הזאת מתיישרת דום לכל מה שמבקשים ממנה ואומרים לה.

יצחק שפיגל: זה לא נכון.

ברק חרות: מתיישרת דום לכל מה שאומרים לה, כל נייר שהיא רוצה להוציא, היא---

רונית בן אדיבה: מר חרות, זה לא מדויק.

רונית בן אדיבה: היא לא מתיישרת לכל מה שאומרים לה.

מאיר שטרית: אני הצעתי לאוצר, בשביל להפסיק את הסחבת, לשבת שבוע ימים ולנהל את המשא ומתן יום יום, עם ההסתדרות ועם העובדים, ולגמור עניין.

מאיר שטרית: לא צריך יותר משבוע לגמור את זה.

מאיר שטרית: אני חושב שאפשר לגמור את זה ביומיים, אבל צריך לשבת על זה.

מאיר שטרית: אם יתאמו פגישות אחת לשלושה-ארבעה שבועות, אתם תגמרו את זה עוד שנתיים.

מאיר שטרית: אני מכיר את התהליכים אלה ואני אומר לך, הדבר הכי נכון לעשות שכל המעורבים בעניין, אני לא יודע מי אחראי, אולי שר התשתיות, לא יודע, שיזמין אליו למשרד את הממונה על השכר, את אגף התקציבים, את החשב הכללי, את רשות החברות, את נציגי העובדים, את ההסתדרות, יישב על השולחן איתם, ארבע-חמש שעות, תפתחו את הבעיות, תנסו להגיע לפתרון.

מאיר שטרית: זה מה שאני הייתי עושה.

מאיר שטרית: זה היה נגמר ביום-יומיים.

מאיר שטרית: זה מה שצריך לעשות, לשבת כולם ביחד לשולחן אחד.

מאיר שטרית: לצערי הרב, אני נתקל לא פעם אחת במצב שהמדינה יושבת על אותו שולחן, חמישה נציגים ממשרדי ממשלה שונים, ונלחמים אחד בשני כמו אויבים.

מאיר שטרית: שוכחים שזו אותה מדינה, אותו כיס, אותו דבר, וצריך לחתוך עניין וצריך מישהו שיחתוך.

יצחק שפיגל: אם תשים לב, פה אין את זה.

יצחק שפיגל: המדינה פה פחות או יותר מתואמת.

מאיר שטרית: מאה אחוז.

מאיר שטרית: הבעיה היא הזמן.

מאיר שטרית: הזמן עולה כסף למדינה בסוף הדרך, לכן הצעתי שינהלו משא ומתן יום יום, בשבוע ימים יגמרו את העניין.

מאיר שטרית: זה פתרון נכון, זה יפתור את רוב הבעיות בדרך.

מאיר שטרית: כשיושבים יום יום, זה נפתר.

ישראל זיידרמן: מי אחראי ליזום את הצעד הזה?

ישראל זיידרמן: לכנס?

ישראל זיידרמן: מי יעשה את זה?

מאיר שטרית: משרד התשתיות צריך ליזום, להיות אחראי.

מאיר שטרית: אם הדבר לא זז, המנהל הכללי במשרד התשתיות, או מר צמח, שהוא ייזום את העניין, יזמין את כולם, הוא גם מכיר את כולם, יכול להזמין את כולם ולשבת.

מאיר שטרית: לנסות להזיז את העניין.

מאיר שטרית: זה לא ייגמר אחרת.

מאיר שטרית: תאמין לי, זה לא ייגמר.

מאיר שטרית: אני מכיר את התהליכים, אנחנו עכשיו נצא מהחדר הזה, יהיו טלפונים שבורים, עד שיתאמו פגישה, יבוא דר' זיידרמן בעוד חודש ויגיד לי 'תשמע, לא היו פגישות, היתה פגישה אחת ולא גמרנו כלום'.

מאיר שטרית: זה מה שיקרה.

מאיר שטרית: לכן אני אומר לחברים שיושבים פה, אין דרך אחרת.

מאיר שטרית: אי אפשר לפתור את זה בלי התערבות אינטנסיבית של כל הגורמים הנוגעים בדבר, בישיבה לשולחן והתמודדות עם הבעיות.

מאיר שטרית: ועוד פעם אני אומר, האופציות כולן בידי המדינה.

מאיר שטרית: המדינה יכולה ללכת להגיע להסכמה, לא יגיעו להסכמה?

מאיר שטרית: למדינה יש כלי, היא יכולה לכנס אספה כללית ולסגור את החברה.

מאיר שטרית: נורא פשוט.

מאיר שטרית: ואף אחד לא יכול למנוע את זה.

מאיר שטרית: אז הכלי הזה אצלכם ביד, אתם לא משתמשים בו בדרך כלל, אבל אם אין בררה, אפשר להשתמש בו.

מאיר שטרית: לא צריך להגיע לשם, אפשר לפתור את זה, כי אני לא מזהה פה בעיה של התנגשות גדולה מאוד של אינטרסים, בין העובדים לבין המדינה.

מאיר שטרית: פה כולם מסכימים, רק לטיפול בפרטים דרושים ישיבות ובירורים.

מאיר שטרית: וגם ההתרשמות שלי מנציג ההסתדרות, שהוא נראה לי נכון לסיים את הפרשה הזו, לגמור אותה ולהגיע להסכמות.

מאיר שטרית: אז כדאי לנצל את זה ולעשות את זה.

מאיר שטרית: חברים, ראש עיריית אילת.

מאיר שטרית: בא במיוחד מאילת בשביל הדיון הזה.

מאיר שטרית: אני מציין את זה לשבח.

30797: אני חייב להגיד לכם שהדיון פה כנראה מצריך ראש של חוקר ברמה של דוקטור.

30797: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב ראש, אני ארבע שנים בתוך התהליך הקפקאי המטורף הזה ואני לא מצליח להבין את הבעיה עד היום.

30797: מדובר פה בחבר אנשים מצוין שכל מה שהוא רוצה זה לחקור ומתקוטטים פה ומתגוששים פה כל מיני גורמים.

30797: כמו שאמר היושב ראש, אני חושב שצריך לאפשר למר שאול צמח...

30797: דרך אגב שוחחתי איתו אתמול, אמרתי לו 'תלך לפשט, לא לדרש', לא נראה לי מסובך.

30797: כל מה שרוצים האנשים הללו, אדוני היושב ראש, זה לעבוד.

30797: אמרתי לך, זו נאת המדבר האנושית הכי חשובה ואני אומר את זה ארבע שנים, משתמש בביטוי 'נאת מדבר אנושית'.

30797: אמרו לי שזה מושג חביב.

30797: אבל יאללה, תפתרו את זה כבר, זה פשוט מטורף.

30797: ארבע שנים.

30797: אני ישבתי בוועדות כספים כשבאצבע אחת מגלגלים 800 מיליון שקלים.

30797: אנחנו מדברים פה על תקציבים של 10 מיליון, של 12 מיליון שקלים.

30797: על מה אנחנו מדברים פה?

30797: ויושבים פה האנשים הכי חשובים בעיר הזאת, חוקרים, שכל חודש לא יודעים אם הם מקבלים את המשכורת שלהם, כן או לא, לא יודעים מה יקרה בעוד חודשים.

30797: זה פשוט מצב בלתי אפשרי.

30797: אני מאמץ את מה שאתה אומר, לבקש, לא יודע ממי, אני מודה ומתוודה, אני לא יודע ממי, אני לא רוצה לגעת בזה, שמישהו לא ייפגע לי, הכל פה הפך להיות כמו סרט הודי.

מאיר שטרית: בעירייה הוא יכול להעביר מסעיף לסעיף על המקום.

30797: צריך לבקש ממר שאול צמח שירכז את כל העניין, כמו שאתה אומר, שיישבו יומיים.

30797: ..

30797: אני אארח אצלי בחדר הישיבות, בורקס עליי שלושה ימים.

30797: בואו תגמרו את העניין הזה.

30797: זה פשוט מטורף.

30797: תראו כמה אנשים חשובים יושבים ארבע שנים.

30797: הייתי בדיון הראשון, כשהיושב ראש, הרב בני אלון, ישב פה, עם פרופ' מינה טייכר, ואני הפכתי להיות מכיר את כל הפרופסורה הזאת, ולא קורה שום דבר.

30797: אנחנו כמו מעלי גרה, תסלחו לי.

30797: יושבים פה וממחזרים דיונים.

30797: זה לא נורמלי.

30797: אני מבקש, תפעיל את כל כובד משקלך, ויש לך הרבה כזה, אדוני היושב ראש, להטיל על מישהו שייקח על עצמו ויגמור את העניין הזה.

30797: די כבר, שיילכו לחקור קצת את מה שקורה בחיי הרבייה של הדגים, במקום לשבת פה כל היום, ולחזור פה על הדיונים.

30797: זה אבסורד מהמדרגה הכי גבוהה שיש.

מאיר שטרית: עוד מישהו רוצה להוסיף, להעיר, לתרום, להגיד משהו?

אורנה מצנר: דיברו על תועלת הציבור, אז אנחנו בהגנת הסביבה אכן משתמשים מאוד בעבודה המבורכת שעושים במכון הזה, החל מהניטור של הים התיכון, מערכות הזיהום של הים התיכון, המערכות האקולוגיות וגם מה שקורה בכנרת, כל ניטור הכנרת, ומבחינת המשרד שלנו, הפעילות השוטפת של המכון חשובה מאוד.

אורנה מצנר: זאת אומרת, אני מאוד התחברתי לסיפור הדגים, שלא יהיה מצב שמרוב עיכובים וכולי כבר לא יהיה עם מי לעבוד, הם לא יוכלו להרים את העבודה.

אורנה מצנר: לכן מבחינתנו הסדרה זריזה של הדברים חשובה מאוד.

מוקי שפיגל: קיימת סבירות נמוכה, אבל קיימת סבירות כזאת שהתהליך הזה עוד ימשיך יותר מהחצי שנה הקרובה, או שנה, ולכן מה שצריך לדאוג זה להמשך תקצוב.

מוקי שפיגל: כמו שעושים תקציב לשנתיים, המשך התקצוב של המכון לשנתיים הבאות, שלא כל חצי שנה יצטרכו לרוץ לפטור ממכרז---

מאיר שטרית: שנתיים?

מאיר שטרית: אתה מאוד פסימי.

מוקי שפיגל: אני מאוד אשמח שעוד שנתיים התהליך ייגמר, ואני עוד אופטימי.

מוקי שפיגל: אם התהליך הזה היה הולך מאוד, להרבה אנשים לא היה מה לעשות כאן, כי הרבה אנשים עובדים על התהליך הזה.

מוקי שפיגל: אם הוא היה עובד מהר, אז היו אנשים מיותרים.

מוקי שפיגל: בכל אופן, הנושא של העברת התקציב חזרה ממשרד החקלאות, משרד המדע, למכון חקר ימים ואגמים, צריך להיות מעוגן בצורה כזאת שזה יהיה תקציב ארוך טווח, שלא כל פעם אחרי חצי שנה נקבל מכתב מהמנהל הכללי להפסיק את המחקר, לקנות רק מה שצריך ולקצץ כל מיני קיצוצים שעוצרים לנו את כל הפעילות המדעית.

מוקי שפיגל: כל חצי שנה אנחנו מקבלים מכתב מהמנהל הכללי שאין לו בררה, אין לו כסף להעביר, כספים שמיועדים למחקרים עוברים למשכורות, ואני צריך להסביר לגורמים המממנים למה אני לא מתקדם במחקר, כי העברתי את התקציב למשכורות.

מוקי שפיגל: לכן דבר ראשון שצריך להסדיר, שתהיה פעילות רציפה של המכון מבחינה תקציבית.

מאיר שטרית: בכנרת יש מכון, בים תיכון יש מכון, באילת, למה בים המלח אין מכון?

מאיר שטרית: אפשר לעשות מחקרים אחרים, בים המלח יש מחקרים של בריאות.

יוסי בר טוב: הדוגמה של ים המלח היא טובה לסינרגיה בעבודה של שני המכונים.

יוסי בר טוב: המכון הגיאולוגי מפעיל תכנית מחקר גדולה מאוד בים המלח ויש לו שיתוף פעולה הדוק ומלא יחד עם חקר ימים ואגמים, ואם אנחנו מחפשים דווקא את הדוגמה שבה מתנהל מחקר מתואם היטב ומביא לתוצאות חשובות וחשיבותו הציבורית ברורה מאוד, זאת הדוגמה.

יוסי בר טוב: זה בדיוק מה שהוליך אותנו להוביל את המהלך של איחוד המכונים האלה.

יוסי בר טוב: לצערנו הרב זה תהליך שאין לו דוגמה ואנחנו רואים את קשייו.

מאיר שטרית: אולי אפשר לגדל דגים מלוחים, ישר.

מאיר שטרית: חברים, קודם כל אני מודה לכל אלה שבאו לדיון.

מאיר שטרית: אני חושב שבסיכום הדיון אני רוצה לפנות לשר התשתיות ולבקש, כמי שאחראי כרגע על המהלך הזה, בשם הוועדה, לשים קץ לסחבת הזאת ולהשלים את המהלך של הקמת יחידת או מינהל המחקר במשרד התשתיות.

מאיר שטרית: אני חושב ששר התשתיות צריך להיכנס לעובי הקורה, הוא והמנהל הכללי במשרד התשתיות, ולהביא לכך שכל הגורמים יישבו ביחד באופן רציף, כדי לסיים את המשא ומתן הדרוש עם העובדים ולסיים את זה.

מאיר שטרית: רשמתי בפניי את הודעתו של חשב משרד התשתיות, שהחשב הכללי ייתן מכתב של כיסוי המחויבויות של החברה, שהמדינה לוקחת על עצמה את האחריות על המחויבויות של החברה לצורך קבלת הסכמה של הדירקטוריון---

דודו ביטון: מה שאמרתי שעד סוף השנה אנחנו ניתן את ההתחייבות כי יש תקציב.

דודו ביטון: מעבר לזה, אנחנו נשב עם החשב הכללי, כמו שאמרתי, ולפי דעתי לא תהיה התנגדות.

מאיר שטרית: מה זה עד סוף שנה?

דודו ביטון: עד סוף השנה יהיה תקציב, כמו שמר ברק חרות ביקש.

דודו ביטון: מעבר לזה, נכסים והתחייבויות, כמו שאמרתי, אנחנו נשב עם סגן החשב הכללי כדי שייתן את ההצהרה הזאת.

מאיר שטרית: אז אני פונה לסגן החשב הכללי שיוציא את ההצהרה הזאת, שמדרך הטבע היא הגיונית, כיוון שהחברה שייכת למדינה וזה לא משנה מה יקרה בכלל בחברה.

מאיר שטרית: בסופו של דבר המדינה ממילא אחראית על המחויבויות.

מאיר שטרית: זה יפתור את הבעיה של קבלת הסכמת העובדים, או הדירקטוריון, לפירוק מרצון, ואז זה יכול לקדם את התהליך בצעד נוסף.

מאיר שטרית: זה דבר טכני, שאפשר לגמור אותו מחר בבוקר ולקבל הסכמה שלהם בכתב.

מאיר שטרית: גם רשמתי לפניי את הסכמת העובדים, המנהל הכללי בשם העובדים, שברגע קבלת התחייבות כזאת הם ייתנו מיד את הסכמתם לפירוק מרצון.

מאיר שטרית: נכון, דר' חרות?

ברק חרות: אני דיברתי על הסדרת ההסכם עם העובדים.

מאיר שטרית: זה שלב ב'.

מאיר שטרית: הדירקטוריון לא קשור להסדרת העניין עם העובדים.

ברק חרות: הוא קשור, בגלל שגם הממשלה לא רוצה ללכת לפירוק החברה לבית משפט, בלי שלמעשה מתמלאים שני תנאים.

ברק חרות: אחד, שהדירקטוריון ממליץ לאספה הכללית, חותם על הצהרת כושר פירעון.

ברק חרות: הדבר השני, כדי שבית משפט יאשר את זה, שיהיה הסדר של קליטת העובדים והנכסים וההתחייבויות.

ברק חרות: הממשלה צריכה לקיים את זה והיא לא תוכל לבוא לבית משפט בלי זה.

מאיר שטרית: למה?

מאיר שטרית: היא יכולה.

מאיר שטרית: מבחינה משפטית המדינה יכולה, היא לא צריכה את הסכמת העובדים לזה.

ברק חרות: לא הסכמת העובדים.

ברק חרות: היות וזו חברה לתועלת הציבור, גם אחרי שיחה עם חברת הייעוץ הפרטית שלקחו בממשלה לצורך העניין הזה, ליפא מאיר, היא צריכה לבוא לבית משפט עם הסדרה של קליטת העובדים והנכסים וההתחייבויות.

מיטל עמר: זה לא קשור לדירקטוריון.

מאיר שטרית: סליחה, אני טיפלתי בעניין אחד בלבד.

מאיר שטרית: קבלת הסכמה של הדירקטוריון לפירוק מרצון, על בסיס קבלת התחייבות של החשב הכללי שלוקח מחויבויות.

מאיר שטרית: זה הכל.

מאיר שטרית: כל היתר זה משא ומתן.

מאיר שטרית: זה לא מונע מהמדינה ללכת לבית משפט, היא יכולה ללכת לבית משפט לפני הסכמת העובדים, אחרי הסכמת העובדים.

מאיר שטרית: אמרתי לך, המדינה יכולה לסגור את החברה חד צדדית.

מאיר שטרית: היא יכולה לכנס אספה כללית ולסגור את העסק.

מאיר שטרית: זה יכול להיעשות מחר בבוקר ותאמין לי---

ברק חרות: לא בפירוק מרצון.

מאיר שטרית: אז לא מרצון.

מאיר שטרית: זה לא חייב להיות מרצון, המדינה יכולה לפרק לא מרצון.

נועם בריימן: צריך לזכור, אדוני היושב ראש, בגלל זה הנושא חשוב, הרי יש הפרדת ישויות, זה לא שהמדינה אוטומטית אחראית לכל חוב של החברה, גם אם החברה היא בבעלות הממשלה.

נועם בריימן: יש הפרדת אורגנים לדיני חברות, זה דבר בסיסי.

נועם בריימן: החברה צריכה לתת את הצהרת כושר הפירעון, אמר היושב ראש מה שאמר לגבי הנושא של הצהרת החשב הכללי.

נועם בריימן: אין ספק שזה לא תלוי בנושא השני ואין סיבה שום דבר לתלות.

נועם בריימן: הצהרת כושר הפירעון יכולה להינתן היום, להגיד כפוף להתחייבות של החשב הכללי, היא לא צריכה להיות תלויה אחד בשני, צריך לדעת שהדבר הזה קיים, אפשר להביא את זה.

נועם בריימן: אם החשב הכללי ייתן, אנחנו כמובן נשמח מאוד, זה יקצר את התהליך.

נועם בריימן: זה בוודאי לא קשור למשא ומתן עם העובדים, אחד לא קשור לשני.

מאיר שטרית: עולה בדעתך, נגיד שאני קליינט של החברה והחברה חייבת לי כסף.

מאיר שטרית: מחר החברה מתפרקת---

נועם בריימן: אם החברה נכנסת לכינוס, נגיד.

מאיר שטרית: לא כינוס, מתפרקת, הממשלה מפרקת את החברה וחייבים לי כסף, הממשלה לא תשלם לי את הכסף?

נועם בריימן: אם היא מתפרקת, בוודאי שכן.

נועם בריימן: אבל אם החברה מגיעה לכינוס, לא בהכרח, במצב כזה בעל המניות לא אוטומטית אחראי.

נועם בריימן: אבל אנחנו לא רוצים להגיע לשם.

מאיר שטרית: אתה בונה על זה שיהיו נושים לחברה שאתה שולח אותם לחברה---

נועם בריימן: אני לא רוצה להגיע למצב הזה.

נועם בריימן: העובדים פה זה הנכס החשוב פה.

מאיר שטרית: תאר לעצמך שהחברה באמת במצב של כינוס נכסים, שאין לה כסף, בפועל, אין לה כסף לשלם, היא חייבת לנושים ומתפרקת בלית בררה, היא חסרת אונים.

מאיר שטרית: אתה ממנה כונס ולכונס אין כסף לשלם את החובות לי.

מאיר שטרית: אני הולך לבית משפט, מה לדעתך בית משפט יחליט?

מאיר שטרית: הוא לא יחייב את המדינה לשלם, כבעלת החברה?

נועם בריימן: כמו כל חברה, יש פה דברים ש---

מאיר שטרית: לא כמו כל חברה.

מאיר שטרית: חברה ששייכת למדינה זה לא כמו כל חברה.

מאיר שטרית: בית המשפט נכנס לכיס העמוק של המדינה ומשלם טבין ותקילין, ויש לצערי דוגמאות רעות בעניין.

נועם בריימן: אני לא רוצה לנחש מה בית משפט יעשה.

דודו ביטון: יש מחויבויות נוספות לחברה, מעבר לכסף.

דודו ביטון: המחויבויות הן מחויבויות של מחקרים והצגת תוצאות מדעיות, וזו בעצם המהות של החברה.

דודו ביטון: כסף הוא החלק האחר, המחויבויות של לספק מידע מדעי שמבוסס על מחקרים, אלה המחויבויות העתידיות שאותן אנחנו רוצים לשמר פה.

נועם בריימן: נכון מאוד.

נועם בריימן: על זה אין ויכוח.

מאיר שטרית: חברים, אני קורא לכל הצדדים באמת לשתף פעולה ללכת אחד לקראת השני, כדי לסיים את העניין במהירות.

מאיר שטרית: זה לתועלת כולם, זה לטובת העובדים, זה לטובת החברה, זה לטובת המחקר, זה לטובת המדינה.

מאיר שטרית: כולם מעוניינים לסיים את המהלך.

מאיר שטרית: אני לא רואה את המצב הזה נשאר בעינו.

מאיר שטרית: אם הוא נשאר בעינו, זה רק ידרדר את המצב של החברות הללו, ידרדר את המחקר ולא יביא תועלת לאף אחד.

מאיר שטרית: לכן אני באמת פונה לשר התשתיות להיכנס לעובי הקורה, באמצעות אנשיו, ולגרום לכך שכל הצדדים יישבו ביחד ויביאו אותו לסיום.

מאיר שטרית: אני אעקוב אחרי התהליכים בחברה ואני מקווה שלא נצטרך להזמין ישיבה נוספת.

מאיר שטרית: אם כן, אנחנו עכשיו באמצע מאי, בעניין זה אני אעקוב אחרי הביצוע, אני אבדוק בתחילת יוני, במידה ולא נראה שחלה התקדמות אני אזמן ישיבה נוספת.

מאיר שטרית: אני רוצה להביא את העניין לכלל סיום.

מאיר שטרית: אני חושב שזה נכון ואני מבקש מכולם באמת לתת יד, לשבת באופן רצוף, לקיים דיונים בתקווה שעד אז נוכל לגמור את העניין.

מאיר שטרית: מה שנאמר לגבי חברת חקר ימים ואגמים לישראל, זה כולל גם את המרכז הלאומי לחקר ימי במשרד החקלאות.

מאיר שטרית: אותו דבר.

מאיר שטרית: חברים, תודה רבה.

מאיר שטרית: אני גומר את הישיבה.