ועדת הכלכלה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 235, 2010-05-17 12:15

חמד עמאר: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.

חמד עמאר: על סדר היום שני דיונים – הצעה לדיון מהיר של חבר הכנסת חנין וסעיף שני - דווח מנהל הרשות הממשלתית למים וביוב בהתאם לחוק המים התשי"ט-1959.

חמד עמאר: ראשית- נשמע את חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה, אדוני.

דב חנין: קודם כל ברכות על כך שאתה מנהל את הישיבה החשובה הזו.

דב חנין: גבירותיי ורבותיי, אנחנו עוסקים בנושא שהוא גם חשוב וגם דחוף במיוחד.

דב חנין: מצב משק המים ידוע לכולנו אבל אולי כדאי כן לומר כמה מילים.

דב חנין: אנחנו נמצאים בתחילתה של העונה היבשה ומשטר הגשמים שלנו בארץ בשנים האחרונות עובר שינוי, שינוי מדאיג, שינוי חמור, שהוא חלק מאותה תופעה עולמית כוללת שידועה לכולנו כ "משבר האקלים".

דב חנין: בצורה של משבר האקלים כפי שהיא משתקפת באזור שלנו, מזרח אגן הים התיכון, ישנן שתי תופעות מדאיגות: תופעה אחת מדאיגה היא הירידה המדאיגה וההדרגתית בכמות המשקעים, שאנחנו יכולים לראות די בקלות בראיה ארוכת טווח והדבר השני שהוא לא פחות מפריע ובעייתי זה שינוי בדפוס פיזור המשקעים, כאשר המשקעים שאנחנו מקבלים מגיעים בצורה מאד מרוכזת.

דב חנין: החורף, במקום להיות עונה של הרבה גשם פזור על פני ימות השנה, הופך להיות עונה דומה לקיץ עם כמה ימים מאד קשים וחריפים של גשם.

דב חנין: הבעיה עם זה היא שהקרקע לא כל כך מסוגלת לספוג את כמויות המים האלה, ולכן, התמונה הקשה שאנחנו מתמודדים אתה היא תולדה של משהו שהוא הרבה יותר חמור ממה שהמספרים עצמם מראים.

דב חנין: המספרים מראים שעונת הגשמים הקודמת אולי לא היתה הכי טובה אבל לא גרועה במיוחד.

דב חנין: אבל אם אנחנו משקללים את צורתה האמיתית של עונת הגשמים הזו, אנחנו רואים שהצורה האמיתית הזו היא מאד בעייתית.

דב חנין: הציבור הישראלי, בדרך כלל, כשמדובר על מים, מסתכל על הכינרת.

דב חנין: כולנו מודאגים מהכינרת, כולנו מודאגים מהכינרת בצדק, אבל הכינרת היא לא כל הסיפור.

דב חנין: סיפור שהוא פחות מוכר לציבור אבל הוא לא פחות מטריד הוא מה שקורה מתחת לפני האדמה, באקוויפרים שלנו, אותם מאגרים גדולים של מים תת קרקעיים שאנחנו בעצם מהם ניזונים.

דב חנין: לאורך השנים האחרונות המפלס של המים באקוויפרים שלנו עובר תהליך של ירידה מתמשכת ומהירה.

דב חנין: הדבר הזה גורר, מצדו, ירידה בשפיעה ובעצם - התייבשות של הרבה מאד מעיינות וגם נחלים, על כל ההשלכות הקשות של התופעות האלה.

דב חנין: נמצא אתנו ראש רשות המים ואני מניח שהוא ודאי יידע להציג את המספרים, לכן אני מדלג על החלקים האלה.

דב חנין: אבל אני רוצה לדבר על אפקטים מיידיים ומאד מצערים של מה שנעשה כדי להתמודד עם מצוקת המים שלנו.

דב חנין: כדי להתמודד עם מצוקת המים שלנו, רשות המים מובילה מהלך של קידוחי בצורת, ובהחלט אפשר להבין למה יש צורך בקידוחי הבצורת האלה, אבל מהצד השני צריך לראות גם את הבעייתיות ולפעמים את הנזקים והייתי אומר – את החורבן שקידוחי בצורת עלולים לייצר.

דב חנין: אני, לפני חודש וחצי השתתפתי באירוע המוני שהתקיים בגליל המערבי בנחל בצת, אחד האזורים - -

חמד עמאר: יבש היום.

דב חנין: כן, אתה כבן הגליל מכיר אותו ודאי היטב.

דב חנין: אזור מופלא ויפה, גם היום.

דב חנין: אבל הנחל – יבש.

דב חנין: אנחנו מדברים פה על כמות מים לא גדולה, אבל כמות מים שעושה את ההבדל.

דב חנין: נחל יבש כזה אולי יכול להתקיים עד החורף, במובן הזה של הצמחיה – כל הטבע הזה שאנחנו רואים שם, אם זה יישאר כך עוד שנתיים או שלוש – לא יהיה לנו את אותו נחל ואת אותו אזור יפהפה שעדיין קיים היום.

דב חנין: אני נותן את הדוגמה הזו כי כאן אנחנו מדברים על כמות מים לא גדולה, יחסית, כמות מים של קידוחים שנקראים קידוחי שומרה.

דב חנין: הם נמצאים במעלה הנחל.

דב חנין: בעבר היו דעות מקצועיות ברשות המים שהקידוחים הללו לא משפיעים על שפיעת המעיינות.

דב חנין: היום המסקנה המוסכמת והמקובלת גם על רשות המים שבפועל, הקידוחים הללו תורמים להתייבשות מעיינות נחל בצת ולגסיסה של הנחל הזה.

דב חנין: אנחנו מדברים על דברים מסוכנים ובלתי הפיכים.

דב חנין: אני מניח שראש רשות המים בדבריו ודאי יזכיר את מתקן ההתפלה, שהתחיל לפעול, ואנחנו מברכים על פתיחתם של מתקני התפלה, ורוצים לראות עוד כאלה, עם כל הבעייתיות שיש לפעמים עם מתקני התפלה, אבל אלה הם דברים שלא יכולים להמתין.

דב חנין: אם נחל בצת נעלם ואיננו – מי יחזיר אותו אחר כך לציבור, כאשר יהיו יותר מים?

דב חנין: במקרה של נחל בצת, הפתרון הנקודתי הוא זמין ואפשרי.

דב חנין: אנחנו לא מדברים על הרבה מים.

דב חנין: אנחנו מדברים על אותם מים שנדרשים ליישובי ההר ואף אחד לא רוצה, כמובן, ליבש את היישובים האלה.

דב חנין: אפשר להעביר את המים האלה ליישובי ההר באמצעות צנרת קצת יותר גדולה, שתחליף את הצנרת שקיימת היום בנחל כזיב, אני מבין שזו גם עמדתם המקצועית של אנשי רשות המים, כך אני מבין.

דב חנין: המצוקה, כמו במקרים אחרים, היא מצוקה תקציבית, אבל שוב - מדובר בכסף קטן יחסית לשירותים החברתיים, התרבותיים, החינוכיים שנחל בצת ומקומות כמוהו נותנים לנו.

דב חנין: אני נותן את הדוגמה של קידוחי שומרה אבל באותה מידה אפשר לדבר גם על הקידוחים בגליל המערבי של אבן מנחם 2 וגורן 1, אותם קידוחים שנעשים באזורים שבהם קיימת שפיעת מעיינות טבעית, מתקיימים בתי גידול לחים, ויש חששות לפגיעה בדברים האלה.

דב חנין: צריכים לעשות, לדעתי, בדיקה רוחבית של קידוחי הבצורת ולראות מה באמת אנחנו חייבים, ו על מה אנחנו יכולים ואפילו חייבים לוותר.

דב חנין: לקראת הדיון הזה שמעתי בדאגה שאווירת החירום והחיסכון שכן הצליחה להיכנס לציבור הישראלי בנושא המים, חלפה מן העולם.

חמד עמאר: נעצרה.

דב חנין: נעצרה.

דב חנין: אנחנו רואים עלייה בצריכת המים במגזר הביתי, ואיכשהו אותה תחושת חירום נתפסת, כנראה בעיניי יותר מדי אנשים כאיזשהו משהו נקודתי ובעייתי, שעברנו את המשבר, כולנו ראינו שהיה גם גשם, אז אין סיבה להיתקע, ואנחנו יכולים להמשיך ולבזבז מים.

דב חנין: המסר של החיסכון לציבור צריך להמשיך ולעבור.

דב חנין: המסר של החיסכון והיעילות במערכות המים הציבוריות צריך גם הוא לעבור.

דב חנין: אנחנו, בוועדה הזו, קידמנו והשלמנו חקיקה של מתקנים חוסכי מים בשירות הציבורי.

דב חנין: אני מאד מקווה שנשמע היום מרשות המים איך היא מתקדמת עם ההליכים של המימוש של הדבר הזה, מאז אושרה החקיקה, ואיך מתקדם אותו מבצע שעליו שמענו בוועדה ומאד שמחנו לשמוע על כך, שאמור להתחיל כבר בימים אלה של חלוקת חסכמים לבתי האזרחים כי המסר של החיסכון יהיה הרבה יותר אפקטיבי אם אנשים יוכלו גם להתקין משהו שיוכל לסייע להם לחסוך.

דב חנין: אנחנו יודעים שהחסכמים יכולים להוריד 20% מצריכת המים בברזים מבלי לפגוע בתחושת הזרימה וזה פתרון טכני מאד פשוט, מאד זול ואפשרי, אפשר לקדם אותו במהירות המרבית.

דב חנין: בשורה התחתונה- אנחנו, אדוני היושב ראש, משלמים בנושא המים מחיר על החלטות אסטרטגיות שהתקבלו בעבר.

דב חנין: אמנם היתה ועדת חקירה ממלכתית והממצאים שלה מונחים בפנינו.

דב חנין: אני לא אחזור על כל הדברים אבל אני רוצה נקודה אחת להדגיש.

דב חנין: בעבר, מערכת המים בישראל היתה מערכת באחריות הציבור.

דב חנין: היתה לנו גם חברה שנקראה תה"ל שהיתה אחראית על כל הנושא של ניהול המערכת הזו.

דב חנין: אנחנו, במשק המים, ואני באמת מלא הערכה גם לפרופ' שני וגם לעבודתה של רשות המים, אבל רשות המים עובדת היום בתנאים של מערכת מופרטת.

דב חנין: והמערכת המופרטת הזו היא בעיה, בעיה מאד גדולה כאשר אנחנו מדברים על משאב במחסור כמו משאב המים.

דב חנין: לכן, אדוני היושב ראש, אני חושב שמעבר להתמודדות הנקודתית עם קידוחי הבצורת, מעבר למסרים ולמהלכים של החיסכון והתייעלות השימוש במים שאנחנו צריכים לקדם באופן דחוף – מעבר לכל הדברים האלה, כדי לקדם באמת פיתוח מקיים בתחום המים אנחנו צריכים לחזור לתפיסה של המים כמשאב במחסור שנמצא בניהול ובאחריות ציבורית.

דב חנין: אני מניח שיהיו לי עוד כמה דברים נקודתיים לומר בהמשך, אבל אני אשמח לשמוע התייחסות של הגורמים המקצועיים.

אורי שני: אל"ף, תודה לוועדה שהזמינה אותנו לדון בנושא החשוב הזה, ואני אומר את זה במלוא התחושה.

אורי שני: הנושא של קיום הטבע בתנאים של מים במחסור הוא אחד הנושאים היותר מאתגרים והיותר חשובים שעומדים בפנינו.

אורי שני: אני אגיד את הדברים הבאים: אומר משפט כללי , ובסוף אגיע לנושא של בצת וקידוחי הבצורת.

אורי שני: כללית, אין ספק שכאשר המפלסים יורדים יש פחות מעיינות.

אורי שני: זו תופעה רחבה כללית, ואין ספק שיש מחסור במים.

אורי שני: אנחנו צועקים כל הזמן.

אורי שני: הקריאה שלנו לתקציבים, להתפלה מהירה, לחוסר עיכוב בפיתוח מערכות המים נובעת מכך שאנחנו טוענים שהמפלסים ירדו אל מתחת לקווים האדומים .

אורי שני: אנחנו טוענים שכאשר המפלסים נמצאים מתחת לקווים האדומים נגרם נזק מוחשי, והם ירדו מתחת לשחורים ולא ניתן להם לרדת מתחת לשחורים, אז הנזק הרבה יותר כבד ובלתי הפיך, אבל גם כאשר נמצאים מתחת לקווים האדומים נגרם נזק מוחשי, וירידה מהותית בשפיעת מעיינות כחלק מאותו נזק מהותי שקיים.

אורי שני: אנחנו לחלוטין ערים אליו.

אורי שני: אנחנו ערים אליו וכואבים אותו, וזה חלק מהפעולות שאנחנו עושים כדי לגרום לכך שהמפלסים יעלו – כי בלי מפלסים יותר גבוהים - -

לאה ורון: אולי תתייחס ותאמר לנו למה אתה מתייחס כאשר אתה אומר "המפלסים שירדו" –המפלסים בכינרת?

לאה ורון: המפלסים באקוויפר, גם וגם?

אורי שני: גם וגם וגם וגם.

אורי שני: המפלסים ירדו גם בכינרת, אבל המעיינות קשורים בדרך כלל לאקוויפרים והמפלסים ירדו בכל האקוויפרים שלנו, כולם.

אורי שני: הם ירדו באקוויפר ההר, וכתוצאה מכך יש הרבה פחות מעיינות.

אורי שני: נכון שחלק מהמעיינות שירדו מהירידה של אקוויפר ההר הם ביהודה ושומרון, אולי הטייל הישראלי פחות רואה אותם, אבל במפורש יש ירידה של מפלסים וייבוש מעניינות.

אורי שני: הם ירדו בחוף, בכרמל, בגליל המערבי ובגליל המזרחי.

אורי שני: יש ירידה של מפלסים ומעיין קורה כאשר המפלס מספיק גבוה ואז יש שפיעה חופשית של המים מהאקוויפר החוצה.

אורי שני: אם יש ירידה של המפלס יש ירידה של מעיינות.

אורי שני: זה בילט אין, וכשאנחנו אומרים שכל המערכת סובלת מירידה של מפלסים, בין השאר זה גם הדבר הזה.

אורי שני: קודם כל, הנושא הוא נושא – אין בו הפתעה.

אורי שני: יש פה כאב, אבל אין הפתעה.

אורי שני: זה דבר אחד.

אורי שני: דבר שני, אנחנו אמרנו במפגשים משותפים שלנו ברשות הטבע והגנים והם יודעים, וגם במשרד להגנת הסביבה – היו לנו על זה דיונים ספציפיים.

אורי שני: אין ספק שמדינת ישראל, במקומות שיכלה לשמר זרימה – לא שמרה על הזרימה אלא שאבה את המים במקור במקום לשאוב את המים במורד.

אורי שני: נגיד את זה בצורה פשוטה: יש מקומות שאפשר היה ונכון היה לתפוס את המים אחרי שהם כבר זרמו בנחל וקיימו אותו, ואז לתפוס אותם ולקחת אותם, ולא לתפוס אותם במעיין.

אורי שני: אנחנו היום במהלך רחב שבכל מקום שניתן- נעשה את ההפך.

אורי שני: הבעיה היא שבאמצע, נחלים זוהמו.

אורי שני: זאת אומרת, היום התיקון של המהלך הזה הוא הרבה יותר פשוט, ובכל מקרה – גם צריך להעלות מפלסים.

אורי שני: אבל המחשבה שצריך לחדש נחלים על ידי שינוי שיטת השאיבה היא על סדר היום הברור והמוצהר שלנו, וכך נעשה.

אורי שני: יותר מזה.

אורי שני: בכל מיני קידוחים, כולל קידוחי בצורת, מה שנקרא, החלטנו שאנחנו\

אורי שני: את המים לא שואבים מהבאר ישר לתוך צינור אלא – מהבאר המים נשפכים לנחל.

אורי שני: היום, אנחנו עושים במקום שזה היה ניתן - - ואנחנו אוספים אותם בהמשך.

אורי שני: כל זה עם דאגה מאד גדולה, באותם מקומות שיש קידוחי בצורת לבדוק שזה לא משפיע על כלל - -

חמד עמאר: אבל מתי אנחנו מתחילים בנושא הזה?

חמד עמאר: כי זה נמצא על השולחן שלנו, אנחנו שומעים על זה - אבל מתי נתחיל לראות את זה?

חמד עמאר: חידוש נחלים.

אורי שני: - - נחלים הוא חלק בלתי נפרד משיפור מאזן המים של ישראל, שבסופו של דבר - -

חמד עמאר: כי אתה אומר משהו ולהפך – אתה אומר שאתם עושים את זה עכשיו אבל באמצע זה מזוהם.

אורי שני: זה ייקח שנים.

אורי שני: אנחנו עושים.

אורי שני: אני אומר – אנחנו, היום, במקום שזה מזוהם התחלנו לעשות את זה.

אורי שני: במקום שזה מזוהם זה צריך לעבור תהליכי ניקוי ובסופו של דבר המטרה שלנו, ושלנו – זה לא רק רשות המים, אני מניח שרשות הטבע והגנים, המשרד להגנת הסביבה וגם הארגונים הירוקים לחלוטין אתנו במאמצים האלה.

אורי שני: הכוונה היא לדאוג לכך שמפלסים יעלו מספיק, ואנחנו נחזיר נחלים בקצב שניתן.

אורי שני: אבל, התנאי הראשון הוא שיהיו מים.

אורי שני: אם אין מים – אין את כלי העבודה.

אורי שני: מכאן אני הולך לדיון במשרד ראש הממשלה לדיון על מתקן התפלת מים באשדוד.

אורי שני: מתקן התפלה נוסף.

אורי שני: התיזה שלנו שם היא שקודם כל אנחנו צריכים את המים וכמה שיותר מהר, כי בלי מים – כל השאר זה דיבור ריק.

אורי שני: אני אדבר כמה מילים על קידוחי הבצורת.

אורי שני: קידוחי שומרה שקיימים כבר 20 שנה, אם אינני טועה – נחל בצת, המעיין בו יבש כבר כ- 10 שנים.

אורי שני: אנחנו, בקידוחים שאנחנו עושים עכשיו, בכל המערך של הקידוחים שאנחנו עושים, שנקרא תחת הכותרת "קידוחי בצורת" -אבל הוא נבנה במטרה שכן נוכל לחדש את נחל בצת, ולא ההפך.

אורי שני: זאת אומרת, אנחנו מעבירים קידוחים ליותר דרומה ויותר מזרחה, כדי לאפשר את הקיום של המעיינות החשובים בגליל המערבי.

אורי שני: אפילו עכשיו, בתקופה הזו, זו המטרה.

אורי שני: הההפקה מקידוחי שומרה תופחת, והקידוחים החדשים הם קידוחים שיאפשרו, בעצם,את קיום המעיינות בגליל המערבי יותר טוב.

אורי שני: מה שאני רוצה להגיד, בסופו של דבר, שהנושא של קיום המעיינות לא נזרק החוצה בגלל הצורך במים, אלא להפך – כאשר אנחנו מנסים לעשות אופטימיזציה למערכת – קיום המעיינות נמצא בערך גבוה מאד, יחד עם אספקת מים.

אורי שני: זאת אומרת, בסופו של דבר צריך לספק מים לאנשים, אי אפשר להחליף את זה.

אורי שני: אבל – לעשות את זה בצורה שתאפשר את שפיעת המעיינות בצורה הטובה ביותר.

אורי שני: אני אגיד יותר מזה: זה פחות יפה, אני מודה, אבל אנחנו, גם בנחל עיון וגם בנחל בצת מוסיפים מים, לא ממעיינות אלא מצינור, כדי לשמר, עד שנוכל להעלות את המעיינות – כדי לשמר את הצמחייה ואת הנחל.

אורי שני: היה לי ויכוח עם אנשי רשות הטבע והגנים.

אורי שני: אמרתי להם – למה אתם מראים שהמים זורמים בצינור ולמה אתם לא עושים את זה יותר חבוי, והם אמרו: שיראו.

אורי שני: אז יש לנו ויכוח, אבל אין פתרון אחר.

אורי שני: כדי לשמר את הנחל אנחנו מקצים לכך מים.

אורי שני: נכון שהם באים מצינור, אבל כרגע אין מעיין, המפלס נמוך מדי.

זאב אורפז: בנחל עיון זה לא תלוי בנו, בכלל.

זאב אורפז: זה הלבנונים משתמשים - -

אורי שני: נכון, אבל גם לנחל עיון הוספנו עכשיו מים.

אורי שני: נכון שהם באים מהצינור, אבל כדי לחדש את הזרימה בנחל - - אנחנו לחלוטין ערים, ואני אומר כאן לכל השותפים שלנו: נברך על כל רעיון.

אורי שני: כל מי שבא עם רעיון נוסף שאומר: יש פה פינה שאפשר להציל, אנחנו בעד.

אורי שני: אנחנו רוצים נחלים זורמים איפה שנכון במדינת ישראל, באופן ברור.

אורי שני: וכל קידוחי הבצורת בנויים כדי להגדיל.

אורי שני: השם שלהם הוא "קידוחי בצורת" כי דרך זה הצלחנו לעשות אותם אבל הם נבנים במחשבה שהם מוסיפים למעיינות ולא מורידים מהמעיינות.

אורי שני: זו הדרך שבה אנחנו בונים אותם.

אורי שני: אני לא יודע להגיד את זה בצורה יותר ברורה ונחושה.

אורי שני: לגבי מה שאמר חבר הכנסת חנין על הצורך של עם ישראל להמשיך לשמור על המים כעל מוצר יקר ערך – אני מסכים במאה אחוז, ואני מקווה שיהיה לנו הכוח להמשיך ולעשות את כל הפעולות הנדרשות, החל בחינוך, בהדרכה, בילדים וגם בקמפיינים, כדי לדאוג לכך שההתייחסות למים תהיה כזו.

אורי שני: גם, בסופו של דבר, למרות שכואב, מדיניות שגרמה לכך שהעלות של המים תהיה עלות ריאלית, מה שהעלה את התעריפים, גם היא מיועדת, בסופו של דבר, לכך שהשימוש במים יהיה שימוש מושכל.

אורי שני: המים צריכים להיטמע אצלנו כדבר שיש לו ערך.

אורי שני: ולכן, נכון שזה כואב, דבר יקר הוא יקר.

אורי שני: אי אפשר להפריד בין יקר ערך לבין דבר שהצריכה שלו היא מאד גדולה.

אורי שני: נשאלנו על חסכמים.

אורי שני: גם על דליפות מצנרת.

אורי שני: דליפות מצנרת מטופלות היום- אני כבר יכול להגיד שהמעבר מהעיריות לתאגידי מים וביוב היה מאד לא חלק ולא פשוט, וגם – התוצאה שקיבלנו היא לא אופטימלית במובן שכנסת ישראל וממשלת ישראל רצו בערך 15 תאגידים אזוריים עם הרבה מאד יכולת וקיבלנו כרגע 50 פלוס, תאגידים שחלקם כרגע יותר חלשים.

אורי שני: ועדיין, אנחנו יכולים להגיד שבכל מקום, כמעט בכל מקום – כדי לא להכליל, כמעט בכל מקום שבו משק המים עבר מהמשק של העיריה למשק שמוחזק על ידי תאגיד שזה ייעודו וזה תפקידו וזה כל מה שהוא עושה – אנחנו רואים שיפור בטיפול במערכת המים, בשיפור בהשקעות במשק המים, כולל שיפור בדלף.

משה אבנון: המספרים אומרים אחרת, סליחה.

אורי שני: ממש לא.

אורי שני: המספרים שלי מראים באופן ברור לחלוטין שיפור במערכת, שיפור בהקטנת דלף, לחלוטין.

אורי שני: אם אתה כבר נכנס לזה אני אגיד לך שבכל מקום – אתה צודק.

אורי שני: אני מתנצל.

אורי שני: בכל מקום שעברנו מעיריה לתאגיד, בשנה הראשונה עלה אחוז הדלף, אחוז הפחת - -

משה אבנון: בירושלים עכשיו זה יותר גרוע ממה שהיה לפני 10 שנים.

חמד עמאר: תירשם לזכות דיבור, בבקשה.

חמד עמאר: אחרי זה תדבר.

אורי שני: בשנה הראשונה, בכל המקומות, אנחנו רואים עליה בפחת הדלף, וזה כתוצאה מרישום לא נכון שהיה קודם, בצורה פשוטה.

אורי שני: לאחר מכן צריכים לראות ירידה הדרגתית.

אורי שני: קודם – החישוב של הדלף היה קצת אחר, ומספיק שאני אגיד את זה בצורה הזו.

חמד עמאר: דווקא בנקודה הזו – אני מכיר את הנקודה הזו מהמגזר הלא יהודי.

חמד עמאר: אני קיבלתי דוגמה שנאמרה שיש לו פחת של 45% בצנרת.

חמד עמאר: קיבלתי את זה מוועדת הפנים, וראש רשות נתן את הנתון הזה.

חמד עמאר: יש טיפול לנושא הזה?

משה אבנון: זה לא הדלף, זה אי גביה.

אורי שני: גם.

משה אבנון: ברובו הגדול.

משה אבנון: 90% אי גביה.

אורי שני: יש גם דלף.

משה אבנון: יש לנו מספרים.

אורי שני: התאגוד של חלק מהיישובים – גם היהודים וגם הלא יהודים, היותר קטנים ויותר חלשים הוא יותר בעייתי ויותר מסובך.

אורי שני: אנחנו היום נמצאים בתכנית שאני מקווה שתצא לפועל תוך כמה חודשים של תאגוד עם עזרה של הרשויות היותר חלשות, כך שניתן יהיה גם שם לפעול ולטפל גם בנושא הזה.

אורי שני: אני אשמח אם תקראו לי לדווח על ההתקדמות בנושא הזה.

אורי שני: לגבי החסכמים – המכרז הסתיים ויוצא לדרך.

אורי שני: זה היה דבר מאד מסובך, הרבה יותר מסובך ממה שחשבנו .

אורי שני: היתה גם שביתה ברשות המים שעיכבה אותו.

אורי שני: במהלך הקיץ הזה יורכבו חסכמים בכל הבתים בישראל.

אורי שני: במהלך הקיץ הזה יעברו צוותים של חברות שזכו במכרז ברשות המים, ידפקו בדלת של כל בית ובית בישראל.

חמד עמאר: זה בתיאום עם הרשויות, או שאתם עושים את זה?

אורי שני: לא, אנחנו עושים את זה, הממשלה מנהלת את זה.

אורי שני: חילקנו את הארץ לאזורים שונים.

אורי שני: יש חברות שונות שזכו בכל אזור במכרז שנעשה, והמכרז, כמו שאני אומר, הוא לא רק ל - -לא יתנו חסכם לאנשים, אלא יתנו וגם ירכיבו, כדי שנהיה בטוחים שהעבודה נעשית באופן מקצועי וכמו שצריך, ואנחנו מקווים מאד שגם הפעולה הזו תעזור לנו להקטין - -

דב חנין: מתי זה יתרחש?

אורי שני: זה יהיה במהלך כל הקיץ.

אורי שני: מסוף יוני- יולי –אוגוסט.

דב חנין: כאשר לקראת החגים זה אמור להסתיים, נכון?

דב חנין: זאת אומרת, כל הבתים בישראל, בעיקרון, אמורים לקבל את האופציה - -

אורי שני: נכון.

אורי שני: גם ניתן וגם נרכיב, כמו שאמרתי.

אורי שני: זה אמור להסתיים לקראת החגים, זו האמת.

אורי שני: האם פספסתי משהו?

דב חנין: מבחינת אזכור הנושאים – עברת על כולם.

דב חנין: התמונה מדאיגה מאד.

אורי שני: אני שותף לזה.

אורי שני: יש נושא שלא התייחסתי אליו וזה מידת ההפרטה של רשות המים.

אורי שני: זה – לחוד.

אורי שני: אני לא חושב שהיא הופרטה.

אורי שני: אני, פשוט לצערי, מצטרף להודעה שלך ואני אומר בצורה הברורה, גם כאזרח וגם כראש רשות שדואג מאד למצב הנחלים, הטבע והמים.

אורי שני: אין ספק, אני אומר - כל הפעולות שלנו היום בקידוחים מיועדות להגדיל את הרגישות ואנחנו גם פוקחים עין.

אורי שני: נחל בצת באמת, בקידוחים של 20 שנה, נחל שהתייבש לפני 10 שנים והיום אנחנו מקווים שנחזיר אותו, וצריך להעלות את המפלסים.

אורי שני: בגליל המערבי, באופן ספציפי, אנחנו מתכננים בנוסף לזה שנוכל להקל על כל המערכת בארץ כתוצאה מזה שיש יותר מים – מתוכנן מתקן התפלה ייעודי בגליל המערבי.

חמד עמאר: זה מה שרציתי לשאול: מה ההשפעה של מכון ההתפלה עכשיו בחדרה על הקידוחים?

אורי שני: אנחנו, בלי תוספת המים ממתקן ההתפלה בחדרה לא היינו עוברים את הקיץ.

אורי שני: היינו בצרה צרורה מבחינת זמינות המים.

אורי שני: כדי שנבין – אנחנו לא בתחילת ההתפלה.

אורי שני: במדינת ישראל ב-2010 נתפיל יותר מ- 300 מיליון קוב.

אורי שני: זה הרבה יותר מים ממה שעוברים במוביל הארצי כל השנים האחרונות.

אורי שני: זה כבר מחצית הדרך מהמנה הראשונה של ה – 600, זה כבר תרומה אמיתית.

אורי שני: אני אומר: ההתפלה היום הפכה לחצי מהמים שמגיעים, כמעט חצי, יותר מ- 40% מהמים שמגיעים היום לבתים, לכלל השימוש הביתי והציבורי.

חמד עמאר: תהיה הזרמה גם לנחלים, מהתפלה, בעתיד?

אורי שני: אנחנו לא צריכים להזרים לנחל מההתפלה.

אורי שני: מספיק שנוכל להפיק פחות מהבארות ולהעלות את המפלס.

חמד עמאר: כי המצב שלהם מאד קשה עכשיו.

אורי שני: ויהיו נחלים טבעיים, ודאי.

אורי שני: ההתפלה ללא ספק תעזור.

אורי שני: לא באופן ישיר.

אורי שני: זה לא שניקח מים מההתפלה ונשפוך במים, אלא- אם נתפיל נוכל לשאוב פחות, ואז המפלס יעלה, ואז יהיה מעיין ואז יהיה נחל.

אורי שני: זו הדרך.

אורי שני: אני מצטרף לדאגה של חבר הכנסת חנין.

דב חנין: אדוני היושב ראש, ברשותך – נושא שגם נמצא על שולחנה של הוועדה הזו ואני יודע שגם מאד חשוב לכם: נושא החקיקה נגד זיהומי מים, מנגנוני האכיפה החדשים.

דב חנין: שמחתי לשמוע שסוף סוף בא לציון גואל והושגה הסכמה בין רשות המים לבין המשרד להגנת הסביבה.

דב חנין: מה שאנחנו, כוועדה, מצפים, זה שהנושא יעלה לוועדת שרים לענייני חקיקה, כדי שוועדת השרים לענייני חקיקה תודיע לוועדה על הסכמתה להחלת דין רציפות על החוק הזה.

דב חנין: אנחנו מתנהלים בצורה מנומסת מול הממשלה בנושאים כאלה.

דב חנין: ואז, ברגע שהדבר הזה יקרה, נוכח כל העבודה הרבה שכבר נעשתה, החוק הזה יוכל להיות מושלם, מבחינתנו, במהירות מאד רבה.

דב חנין: אבל הכדור פה נמצא עדיין במגרשה של הממשלה.

דב חנין: הממשלה צריכה לאשר לנו שהיא מסכימה לדין רציפות בחוק, ונמצאים פה גם נציגי המשרד להגנת הסביבה וגם נציגי רשות המים וזה צריך, לדעתי, לקרות ממש בימים הקרובים ביותר.

דב חנין: חבל, פשוט, שאנחנו ממשיכים - -

אורי שני: בוא ניפגש באופן ספציפי.

דב חנין: לא צריך.

דב חנין: גמרתם.

אורי שני: את ההסכם עשינו.

דב חנין: אני מוכן להיפגש, אתה יודע שאני ניהנה מכל פגישה כזו.

דב חנין: תודיעו לממשלה שהסמכתם, נמשיך לעבוד ובמקביל נשב כמה שצריך.

משה פרלמוטר: אני מהחברה להגנת הטבע.

משה פרלמוטר: כדי ליישר את בסיס המידע- אני חושב שכולם יודעים, ואני רוצה לצטט פה נתון של רשות הטבע והגנים ש - 97% מבתי הגידול הלחים שהיו בארץ ישראל – נכחדו.

משה פרלמוטר: עבודה שהחברה להגנת הטבע עשתה בשנתיים האחרונות מראה, למשל ש- 10% בלבד מהמים שזרמו בנחלי האגן המערבי נותרו בהם, ואין ספק שבמשך עשרות שנים שאיבות וקידוחים הביאו, למעשה, את מצב המים בטבע לשפל המדרגה, רק – אנחנו, במפורש, לא יכולים להסכים לתיאור המצב שבו תוספת קידוחים יכולה להביא לשיפור המים בטבע.

משה פרלמוטר: זה היגיון שאני מתקשה להבין אותו.

משה פרלמוטר: ההערכה שלנו, הבסיסית, שתוספת הקידוחים בדרך כלל, לפחות בחלק מהמקומות, עלולה להחמיר את המצב.

משה פרלמוטר: זה החשש --

אורי שני: הם מחליפים קידוחים אחרים.

אורי שני: הם בונים את השאיבה בצורה יותר חכמה.

משה פרלמוטר: אבל בינתיים, לפחות בחלק מהמקומות, ולמרות שהגליל המערבי הוזכר כאן אני כן אגע בו כדוגמא, כי אני לא אכסה את כל הקידוחים – חלק מהקידוחים בכלל אינם יושבים באזורים שבהם יש - - מעיינות טבעית.

משה פרלמוטר: למשל – במישור החוף, וכו'.

משה פרלמוטר: אבל הדוגמה של הגליל המערבי, אחת הדוגמאות במובן הזה, ופנינו אליך בנושא של אבן מנחם 2, ולאחרונה גם גורן 1 שהוקם, משום שהדוגמה של הגליל המערבי היא דוגמה שבה קיים חשש כבד, חשש שגם מגובה מהעבודה שנעשתה, שקידוחים באזור יגרמו להקטנת שפיעות של מעיינות קיימים.

משה פרלמוטר: העבודה הזו היא עבודה שהוזמנה על ידי נציבות המים דאז, ועם כל הוויכוח ההידרוגיאולוגי שמתקיים בגליל המערבי, אנחנו לא יכולים בהיגיון הבריא של כל אחד מאתנו לקבל את ההנחה שהעמקת הקידוחים והעמקת ניצול האקוויפרים - - כמות נתונה תביא ל - -.

משה פרלמוטר: מה גם שלוקח זמן עד שהעסק הזה נכנס לעבודה, וההצלחות הן לא תמיד גדולות.

משה פרלמוטר: בינתיים קידוחי שומרה ודאי שלא נפסקים.

משה פרלמוטר: אני לא מתכוון לעשות את זה כדיון פרטני, אבל זו דוגמה.

משה פרלמוטר: והדוגמה היא כזו שלטעמנו, בצב שקיים היום, אי אפשר לבסס את הפתרון של משבר המים בארץ על קידוחי בצורת שהם, למעשה, והטבע בכלל – הוא הקורבן הגדול ביותר של המשברים האלה.

משה פרלמוטר: אי אפשר לבסס את זה ובאופן שיטתי לחפש עוד ועוד מקומות.

משה פרלמוטר: אני מסכים שלא בכל המקומות זה בעייתי.

משה פרלמוטר: זה לא נכון, ולכן הדרישה שלנו היא כזו.

משה פרלמוטר: ואגב, התהליך הזה של קידוחי החירום, סטטוטורית הוא תהליך שמלווה בהליך תכנון מהיר.

משה פרלמוטר: זאת אומרת, החוק מאפשר את זה, אמנם, ללא תכנית מפורטת וללא היתרים.

משה פרלמוטר: זאת אומרת, למעשה, צריכים להציג בדיעבד אחרי 30 חודש היתר.

משה פרלמוטר: וגם, דרישת החוק של מוסדות התכנון, שיוצג איזשהו מסמך סביבתי לטעמנו לא נעשית כמו שצריך.

משה פרלמוטר: ובוודאי שלא מוצג למוסדות התכנון מה הן ההשלכות האקולוגיות של כל קידוח וקידוח שייעשה.

משה פרלמוטר: לכן החשש גדול מאד.

משה פרלמוטר: גם התוצאות לא נודעות מייד.

משה פרלמוטר: הרי נחל בצת והמעיינות לא התייבשו ביום אחד.

משה פרלמוטר: אחרי שהם התייבשו, לפני 10 שנים, עדיין מתווכחים.

משה פרלמוטר: וגם, כשקידוחי שומרה אולי ייפסקו יום אחד – כמה זמן עד שאותו אקוויפר מתמלא, עוד כמה שנים?

משה פרלמוטר: אז יעברו 20 שנה מיום ההתייבשות ועד יום ההתאוששות.

משה פרלמוטר: הרי גם הניטור – אם נעשה פה ניטור בקידוחים שנעשים היום, הקידוחים החדשים, נגיד שבגליל המערבי נעשה ניטור.

משה פרלמוטר: הניטור גם הוא, לפעמים כפוף לעונתיות.

משה פרלמוטר: לפעמים לוקח שנים לגלות אותו ואחרי זה האוגר יתרוקן וייקח עוד כמה שנים להחזיר.

משה פרלמוטר: לכן, הטענה שלנו, שמוכרחים לצמצם, קודם כל – באזורים שבמחלוקת, אזורים עם סימני שאלה כבדים, כמו הגליל המערבי, שהוא אזור פגוע ביותר, ושיש איזשהו סיכוי לבנות פעם מערכת טבעית של נחלים זורמים – לא חייבים בכל מקום.

משה פרלמוטר: יש תכנית גדולה.

משה פרלמוטר: אפשר להקטין את זה.

משה פרלמוטר: הכמות שמתוכננת לקידוחים בגליל המערבי, במקסימום היא נניח 5 מיליון קוב?

משה פרלמוטר: אז עוזבים אותם.

משה פרלמוטר: ואני תכף אתייחס למקורות האחרים.

משה פרלמוטר: לטעמנו, הגישה צריכה להיות, לפחות לגבי כל מה שלא בוצע עד היום, ויצוין שבגליל המערבי מתבצעים היום שני קידוחים ולטעמנו צריך לעצור אותם ולהפסיק אותם.

משה פרלמוטר: ואגב, גם אם יש ויכוח על איזה מעיין זה ישפיע – יש מספר מעיינות שזה עלול להשפיע עליהם וזה לא חייב להתבטא רק במעיין אחד.

משה פרלמוטר: מה שאנחנו חושבים, מה שאנחנו טוענים הוא – שהפתרונות המסיביים למשבר משק המים נמצאים במקום אחר.

משה פרלמוטר: זה הוזכר פה.

משה פרלמוטר: ואנחנו שואלים את השאלות, היום.

משה פרלמוטר: אנחנו שואלים את השאלות כי אנחנו, בתור אנשים שמסתובבים בציבור שואלים את עצמנו: מה עם משבר המים?

משה פרלמוטר: איזה מסר מועבר היום לציבוריות הישראלית בעונת הקיץ החדשה?

משה פרלמוטר: אני כל יום שואל את עצמי – מתי יעלה הקמפיין החדש?

משה פרלמוטר: מתי יקרה משהו שאנחנו יכולים לתת לו איזשהו - -

חמד עמאר: באמת, אני אשאל – מתי יעלה הקמפיין חדש?

אורי שני: בתחילת יולי.

אורי שני: זה הזמן.

חמד עמאר: כי אנשים חושבים שהיה גשם - -

משה פרלמוטר: אני לא צריך לספק לכם את הנתונים, אבל תראו - - מלוא מדיניות המחירים של רשות המים, כולל באופן לא פופולארי, אפילו, בהיטל הבצורת, כי לטעמנו זה הכרחי ביותר.

משה פרלמוטר: אנחנו תומכים בעליית המחירים, תומכים בהיטל הבצורת, אבל השקט שהשתרר גרם לעליית הצריכה.

משה פרלמוטר: זה שאין משהו שכל הזמן דופק לאנשים בראש, אז לא קורה שום דבר.

משה פרלמוטר: הפתרונות הם בדברים האלה, ומאות המיליונים במשך השנים במקומות האלה, ולא בעוד 5 מיליון קוב שיחריב עוד כמה נחלים.

משה פרלמוטר: לכן אנחנו שואלים וגם מבקשים בקשה שרשות המים – בדחיפות תעלה עם קמפיין חדש שיחזיר אותנו למציאות.

משה פרלמוטר: החורף האחרון היה לכל היותר טיפה מעל לממוצע.

משה פרלמוטר: בצפון קצת יותר, בחלק הדרומי קצת פחות.

משה פרלמוטר: אקוויפר ההר בחלק הדרומי שלו הוא במצב נמוך יותר ממה שהיה בשנה שעברה.

משה פרלמוטר: זה לא איזה חורף מי-יודע-מה.

משה פרלמוטר: חדרה נכנסה לתפוקה עם 100 מיליון קוב, אבל משנה שעברה אל השנה הבאה, עם כל האהדה שלנו לחקלאות, נוספו 80 מיליון קוב להקצבה לחקלאות.

משה פרלמוטר: זה בבת אחת מחק 80% מחדרה מבחינת המאזן הכללי.

משה פרלמוטר: זה אל שאנחנו באיזו תקופה חדשה.

משה פרלמוטר: לסיכום- הבקשה שלנו היא שתרפו מאותם הקידוחים שיושבים על האזורים הרגישים ביותר, שיש בהם ספק, שהם לא יתנו את הפתרון למשק המים אלא רק עלולים להחמיר את המצב בטבע ונתמקד כולנו במסה הגדולה, שם אפשר לייצר, ואפשר גם להגיע עם מודעות גדולה לכמויות הרבה יותר גדולות.

משה פרלמוטר: מהדוחות של "מקורות" אני יודע דבר כזה: בשנת 2009 – 25 מיליון קוב הובאו מקידוחי הבצורת.

משה פרלמוטר: 45 מיליון קוב - מטיוב קידוחים.

משה פרלמוטר: זה מרחב גדול מאד שניתן לתמרן בו, ותניחו קצת לטבע.

משה פרלמוטר: תנו לו להתאושש.

אורי שני: אני, אתמול, לקראת הישיבה ישבתי עם ד"ר ישראל גב שאחראי על הסיפור של המעיינות.

אורי שני: במשך שעה יושב פה גם ד"ר יוסי גוטמן, שגם הוא - - וישראל גב הסביר לי, ועבר מעיין-מעיין וטרח להסביר לי שהפעולות של הקידוחים והשאיבות שנעשות עכשיו – נעשות במאמץ לא לפגוע, זאת אומרת, בלי להגדיל כמות אלא – לשפר את המצב למעיינות שיש עכשיו.

אורי שני: נוכל לשבת אחר כך ואולי יוסי גוטמן יוכל להסביר לך יותר טוב ממני איך ההעתקה של הרישיונות מכאן לכאן – זה מכאן וזה מכאן, והמטרה שלה היא רק להוסיף.

אורי שני: אני אומר לך עכשיו בצורה פשוטה.

אורי שני: אמרתי את זה גם בנושא של חורשת טל ובנושא של בארות אחרות:

אורי שני: אם יתברר בתחרות עם המחסור במים – הכל בתוך האיזונים, קודם כל – נעשה ניטור לנזק, ואם יתברר שנעשה נזק, ולגבי חורשת טל יש לי הסכם שברגע שנגמרת תקופת הלחץ אנחנו סוגרים את הבאר.

אורי שני: מחזירים אותה.

אורי שני: אלא אם כן יגידו לנו שהמצב שיש היום, שהמים מוחזרים לבניאס זה יותר טוב לטבע מאשר מצב אחר.

אורי שני: את אותו הדבר נעשה גם במקומות אחרים.

אורי שני: אם יתברר שלפעולות שלנו – אני לוקח אחריות על כל מה שעשו ב- 50 השנים האחרונות, אבל אני אומר במפורש: כל הפעולות שעושים היום יש להן עיניים ירוקות לחלוטין לטבע, כמובן – עם ההסתכלות גם על הצורך.

אורי שני: לגבי הקמפיין, למה הוא יוצא ביוני ולא קודם – בסופו של דבר, בתקציב סופי, אנחנו צריכים לכוון את הקמפיין לתקופות שאתה חושב שהם בצריכה גבוהה.

אורי שני: עד לפני 3 שבועות "מקורות" טענו בתוקף שהצריכה השנה יותר נמוכה מאשר בשנה שעברה, וממשיכה את התהליך של הירידה.

אורי שני: השנה.

רפי איפרגן: גם כך קיווינו.

אורי שני: באפריל הם ראו יותר.

אורי שני: אני עוד לא יודע.

משה אבנון: אפריל זה חג הפסח.

משה אבנון: בכל שנה.

משה אבנון: תבדוק את זה.

אורי שני: אני מסכים.

אורי שני: אני אמרתי שאם בודקים טוב את התאריכים והמועדים והחגים – בינתיים, כמו שלא התרגשתי מזה ש- 3 חודשים, בינואר-פברואר-מרץ ראינו ירידה בצריכה, גם לא צריך להתרגש ממה שיש עכשיו.

אורי שני: אבל, הקמפיין שלנו שבסופו של דבר מיועד ליוני-יולי-אוגוסט-ספטמבר, שהם החודשים של הצריכה הגדולה, שם האפקט, ולכן שם הוא מושקע.

אורי שני: ככה בונים אותו.

אורי שני: אני מקווה שאנחנו פועלים מספיק בשכל.

אורי שני: לפחות מושקעת בזה מחשבה, זה לא נעשה בחוסר מחשבה.

אורי שני: אנחנו אתכם.

אורי שני: לפי ההערכה שלנו יש לנו לעבור תקופה של עוד שלוש שנים שתהיה תקופה קשה.

אורי שני: אלא אם כן נופתע ונשמח אם נופתע – ממתנת שמיים.

חמד עמאר: אני אגביל עכשיו את הזמן, ל- 3 דקות.

חמד עמאר: אני מבקש לתמצת.

רפי איפרגן: אני סמנכ"ל הנדסה וטכנולוגיה ב"מקורות".

רפי איפרגן: תודה על ההזדמנות.

רפי איפרגן: אני אנסה לעשות את הדברים בקיצור ולא לחזור.

רפי איפרגן: אני אומר ש"מקורות" נמצאת אולי באחת השנים המסובכות והמורכבות שלה מבחינת ה - - שאחראי בעצם לספק מים במדינת ישראל, בעיקר מי שתיה ולא רק – אלא גם מים לחקלאות.

רפי איפרגן: בשנים מהסוג שאנחנו עוברים אותן, שנים שהן כל כך קשות מבחינת מצאי המים, אבל לא רק מצאי המים אלא גם כמות המים ואיכות המים – אנחנו צריכים לעבור כל שנה ב- 5 השנים האחרונות, שהן שנות בצורת, ולספק את המים.

רפי איפרגן: מבחינה עובדתית, כל אזרח במדינת ישראל פותח את הברז בבית ויש מים.

רפי איפרגן: זו נקודה שחשוב לומר אותה.

רפי איפרגן: אבל כדי שהדבר הזה יקרה חייבים לבצע פעולות שהן בטווח הקצר ובטווח הארוך.

רפי איפרגן: בטווח הארוך כולכם מכירים את התכניות, אז לא אחזור עליהן.

רפי איפרגן: אבל לדעתי, גם הוועדה הזו וגם הכנסת – הממשלה חייבת לוודא שהפעילות של הקמת מתקני התפלה וטיוב הבארות מתבצעת.

רפי איפרגן: אני יכול לומר ש"מקורות", ולא רק חברת "מקורות", גם גופים אחרים פעלו בעניין הזה בשנים האחרונות כדי להחזיר כמות גדולה מאד של בארות למערכות – בארות לא מטויבות.

רפי איפרגן: בסוגיה של המשבר- עברנו שנה שבהתחלה היתה איזושהי הרגשה שאנחנו נמצאים בשנה הידרולוגית נפלאה, בגלל הגשם, שהתחיל לרדת בתחילת השנה.

רפי איפרגן: אנחנו נמצאים מבחינה הידרולוגית בשנה שהיא מוגדרת שנת בצורת, וחשוב לומר את זה.

רפי איפרגן: כשאנחנו מסתכלים על המפלסים – גם בכנרת, גם בהר וגם בחוף – אנחנו נמצאים עדיין בגירעון מצטבר גדול מאד.

רפי איפרגן: ולכן, סוגיית קידוחי הבצורת בהיבט של מצאי מים בתקופה מתונה – היתה חשובה מאד.

רפי איפרגן: לא אכנס כרגע לוויכוח המקצועי האם שאיבת מים באקוויפרים עמוקים – אנחנו מדברים פה על קידוחים של מאות מטרים, לא מדובר פה על קידוחים רדודים, האם קידוחים שנקדחים ולוקחים מים משכבת קרקע עמוקה מאד - איך הם פוגעים, או לא פוגעים בנושא המעיינות.

רפי איפרגן: זו סוגיה מעניינת כשלעצמה, בשביל זה יש פה אנשים מומחים, גם ב"מקורות" וגם בצדדים אחרים שיושבים אתנו.

רפי איפרגן: אבל אני אומר בצורה חד משמעית – "מקורות" מאד רגישה ומאד אחראית לכל סוגית המעיינות.

רפי איפרגן: כל פעולה שהיא מבצעת היא מבצעת אותה בתיאום, יחד עם החברים שישובים פה לשולחן ויחד עם אנשי רשות המים.

רפי איפרגן: כפי שאמר פה מנהל רשות המים, ואנחנו יודעים את זה - במידה ויסתבר שיש קידוח או ס4רה של קידוחים שמפריעים או גורמים לבעיות של הורדת איכות או כמות המעיינות, אז זו ההנחיה שגם אנחנו מכירים בה ומבצעים אותה.

לאה ורון: אתה מוכן לחזור על ההנחיה האחרונה?

רפי איפרגן: ההנחיה של מנהל רשות המים היא ברורה בעניין הזה.

רפי איפרגן: הוא אמר אותה כאן וגם אמר אותה ל"מקורות", שבמידה ויש קידוחים כמו למשל בחורשת טל, קידוחים שהסתבר במסגרת הבדיקות והניטורים המדויקים שמתבצעים – הסתבר שיש לזה השפעה מיידית, השפעה ישירה על המעיינות – אז תהיה הנחיה להפסיק את השאיבה.

רפי איפרגן: זו הנחיה שאנחנו מקבלים אותה ואנחנו מסכימים לה.

רפי איפרגן: יחד עם זה אני חוזר ואומר שמבחינת אנשי המקצוע אנחנו עדיין לא רואים בצורה מובהקת שיש הוכחה חד משמעית שהקידוחים שביצענו הם אלה שגרמו לבעיות, ואני לא אחזור על הדברים שאורי שני אמר על השנים שעברו עם פחות משקעים בצפון שגורמים לבעיה הזו.

רפי איפרגן: אני רוצה לומר דבר נוסף.

רפי איפרגן: הזכרתם פה את סוגיית הדלף ודברים שקשורים לתופעה שאנחנו עוברים אותה בחודשים האחרונים.

רפי איפרגן: סוגיית הדלף היא סוגיה מרכזית ש"מקורות" מתמודדת אתה בצורה מדהימה בקנה מידה עולמי.

רפי איפרגן: אני יכול לומר שהדלף ב"מקורות", המערכות שלנו הוא מתחת ל-3.5%.

רפי איפרגן: אני חושב שזה בא בזכות הרבה מאד ידע וניהול של משאבי מים בצורה מצוינת וטובה, ואני מאמין גם שאפשר יהיה לעשות את זה בתאגידי המים.

משה אבנון: היא לא יותר גבוהה ברשויות המקומיות.

משה אבנון: הדלף לא יותר גבוה מ – 3%.

רפי איפרגן: אתה מכיר את הנתונים.

משה אבנון: נכון.

משה אבנון: פחת זה לא דלף, אגב.

רפי איפרגן: בסוגיה של מה שקורה לנו בחודש-חודשיים האחרונים, בצורה די ודאית, מהבדיקות שלנו, בחודש אפריל צריכת המים השפירים עלתה בכ-14% לעומת אפריל 2009, שזה באמת מפתיע אותנו.

רפי איפרגן: יחד עם זאת צריך לקחת בחשבון שבחודש מרץ-אפריל בשנה שעברה היו גשמים לעומת השנה, כשחודש מרץ-אפריל היו מאד חמים.

רפי איפרגן: ולכן יכול מאד להיות שכמו שנאמר כאן – שבהמשך אולי זה יתמתן.

רפי איפרגן: אנחנו מקווים מאד שגם הקמפיין ביוני וגם הפעולות הנוספות שצריכים לבצע, בהרחבת מתקני התפלה, בטיוב בארות, בהגדלת מצאי הקולחין – בסופו של דבר יתנו פתרון גם בשלב המיידי למשבר הנוכחי, וגם בהמשך.

רפי איפרגן: תודה.

אבנר פורשמן: אני מהשירות המטאורולוגי.

אבנר פורשמן: קודם כל הערה לנציג של "מקורות": שנת 2009-2010 היא לא שנת בצורת.

אבנר פורשמן: אני לא מומחה למים ולא רציתי להיכנס לדיון המקצועי אבל רציתי להגיב גם לסקירה שהביא חבר הכנסת חנין.

אבנר פורשמן: אני לא חולק על זה שיש משבר היום, אבל להגיע מכך למסקנה שחל שינוי בדפוס הגשם – הייתי אומר שזה מעט מרחיק לכת.

אבנר פורשמן: נכון שבשש השנים האחרונות הכמות המצטברת של המשקעים, בעיקר בצפון, היא מהנמוכות שראינו, אבל כשמסתכלים בראיה היסטורית רואים שדברים כאלה כבר היו מעולם, למשל – סוף שנות ה- 50, תחילת שנות ה- 60, רק כדי לסבר את האוזן – בהרי המרכז, למשל, שנת 59-60 ו 62-63, שתי השנים האלה, כל אחת בנפרד – הכמות המצטברת היתה פחות מ – 45%.

אבנר פורשמן: לשם השוואה, עונת הבצורת 2007-8, שאין חולק שהיתה עונת בצורת – הכמויות היו 60 עד 70%.

אבנר פורשמן: גם כשמתסכלים בראיה היסטורית על כמויות הגשם, אנחנו משווים אותם לממוצע של 61-90 - נכון הוא שיש פחיתה במשקעים ביחס לממוצע, אבל צריך לזכור שהממוצע של 61-90 גבוה משמעותית מהממוצע של 30 שנים שקדמו לו.

אבנר פורשמן: ולכן אני לא אומר שאנחנו לא רואים פחיתה במשקעים, אבל זה יהיה מוגזם לבוא ולראות בזה איזושהי ירידה מתמשכת.

אבנר פורשמן: גם בנושא של מספר ימי הגשם וחלוקת הגשם לאורך השנה – זה נכון שהחודשים האחרונים, מרץ ואפריל, היו חודשים יבשים, אבל בסך הכל אנחנו לא רואים איזושהי השתנות משמעותית במספר ימי הגשם.

אבנר פורשמן: בדצמבר, למשל, היה אפילו מספר ימי גשם רב באופן משמעותי מהממוצע.

אבנר פורשמן: כל מה שאני אומר כרגע כמובן לא אומר למנהל רשות המים לתפעל את המשק בשעת חירום.

אבנר פורשמן: אני גם לא יכול להבטיח, אגב, שבשנים הבאות ירד מספיק גשם כדי לכסות על הגירעון של שש השנים האחרונות.

אבנר פורשמן: אני בכלל לא אומר את זה, ולכן אני מאד בעד ההיערכות לנושא של מחסור.

אבנר פורשמן: אבל אני מבקש לא לקשור את זה בהכרח לשינויים בדפוס הגשם.

אבנר פורשמן: זה אולי קשור לדפוס הגשם עצמו, זו ההשתנות הטבעית, אבל לא למהר ולקשור כל דבר לשינוי.

אבנר פורשמן: תודה.

חמד עמאר: תודה לך.

חמד עמאר: רימר אלון, המועצה לחקר הכינרת.

אלון רימר: אני מאד מודה על ההזמנה לפה.

אלון רימר: אני, בעצם, הוזמנתי על ידי החברה להגנת הטבע.

אלון רימר: אני רוצה קודם כל גם לחזק את דבריו של אבנר מקודם בקשר לדפוס הגשם.

אלון רימר: אני חושב שנוצר פה תהליך שהוא לדעתי מאד מסוכן לטבע במדינת ישראל, שהוא החוליה הכי חלשה בצרכני המים.

אלון רימר: אני לא איש טבע שמגן כל הזמן על הטבע אבל אני חושב שיש פה חוליה חלשה שהתהליך שקיים היום במשק המים הוא תהליך מאד מסוכן.

אלון רימר: כי מצד אנשים יודעים שיש שינוי אקלימי, וזה נורא קל לתלות כל בעיה שקיימת במדינת ישראל מבחינת המים ולהגיד – הנה, אתם רואים, גם עלינו זה משפיע- יש פחות גשם, יותר חם, אין מספיק מים באקוויפרים, הכל יורד - אנחנו?

אלון רימר: אנחנו לא עושים כלום.

אלון רימר: אנחנו ממשיכים כרגיל, זה הכל הגשם.

אלון רימר: אני חושב שזה תהליך מאד מסוכן, כי מכל הבחינות, כשבודקים, לא רואים את השפעת השינוי האקלימי ואת ההשפעה של ההתחממות והשינוי בדפוסי גשם.

אלון רימר: מה שכן רואים, ורואים כל הזמן, זה את הצריכות שהולכות ועולות מהטבע, ואת הניצול של מקורות מים טבעיים ושל תוספת של שאיבה מהטבע – זה מה שרואים כל הזמן.

אלון רימר: התהליך המסוכן הוא שבעצם אומרים- המפלסים יורדים, אבל זה לא ממש באשמתנו.

אלון רימר: לאורך 50 שנה המפלסים ירדו, הירקון כבר לא שופע, נחל תנינים לא שופע, הקישון בקושי זורם – וכולם יודעים ששאבו שם מים ובגלל זה זה לא זורם.

אלון רימר: אז היום לבוא ולטעון – נעשה שינויים ושום דבר לא יקרה, לדעתי זה - - מה שאני מציע באופן כללי: יש במדינת ישראל כמה קווים אדמיניסטרטיביים, לא כולם נשמרים.

אלון רימר: יש לרשות המים קו אדמיניסטרטיבי של אקוויפר החוף, יש קו אדמיניסטרטיבי של אקוויפר ההר, יש קו אדמיניסטרטיבי של הכנרת, שאתם יודעים שלא תמיד הוא נשמר.

אלון רימר: בגליל המערבי ובירדן העליון – אין קווים אדומים, בעצם, ושם זה מאפשר לכל מיני יוזמות חדשות בניצול מים מן הטבע, כי בעצם אי אפשר למדוד כמה מנוצל, ואומרים – בסדר, נשאב קצת, נעשה איזשהו הסכם.

אלון רימר: לא, לדעתי זה לא טוב.

אלון רימר: צריך גם שם קווים אדומים שאומרים – במפלס הזה מפסיקים לשאוב.

אלון רימר: גם שם וגם בירדן העליון.

משה אבנון: אני ממרכז השלטון המקומי.

משה אבנון: אדוני היושב ראש, אני בא לסנגר קצת על הפושע הגדול, המערכת, שהן הרשויות המקומיות, שהן תמיד – או שהם גנבים או שודדים.

חמד עמאר: אף אחד לא האשים אותם.

חמד עמאר: אתה מאשים.

משה אבנון: אני לא מאשים, אני בא לסנגר.

משה אבנון: תראו, בהקמת תאגידי המים שהם היום חצי מופרטים, בזבזה מדינת ישראל מהתקציב שלה עד היום 2 מיליארד שקל והיא הולכת לבזבז עוד כ- 400 מיליון שקל בשנתיים-שלוש הקרובות.

משה אבנון: אז מה עשינו?

משה אבנון: אמרנו, בואו נראה מה קרה לנו מ – 2002 עד 2008.

משה אבנון: ב- 2002 היו התאגידים הראשונים, דוגמת נתניה, ראשון לציון, עד 2008.

משה אבנון: ובדקנו מספר פרמטרים שמקובלים בכל העולם – לא המצאות שלנו, בכלל.

משה אבנון: המספרים הם מספרים של רשות המים.

משה אבנון: מסתבר כך: לקחנו 8 רשויות מקומיות –אשדוד, פתח תקווה, ראשון לציון.

משה אבנון: לא לקחנו חלילה את ירוחם, או את סכנין.

משה אבנון: לקחנו רשויות מסודרות שהקימו שם את התאגידים, ואמרנו - בואו נראה מה קרה ב- 8 שנים – האם הפחת ירד, הכוונה – האם הפרש הצריכה ירד, האם הצריכה הסגולית, פר קפיטה, עלתה, גם במגורים וגם בעירונית- -מסתבר שמב-2002 עד 2008 בכל התאגידים, ברושלים למשל –הפחת עלה מ-11% ל – 13.5% בשנת 2008.

משה אבנון: אלה הנתונים האחרונים, אין עדיין נתונים ל – 2009.

משה אבנון: בפתח תקווה – נשאר אותו הדבר.

משה אבנון: בנתניה התחיל ב- 9 והיום 9,3.

משה אבנון: לא הצריכה הסולית עלתה ולא הצריכה פר קפיטה העירונית.

משה אבנון: כלומר, אם אתה רוצה לבדוק את ההפרשים, אם, נניח, הצריכה הסגולית היתה עולה והפחת היה עולה – אז יש לך דלף, ברור לחלוטין.

משה אבנון: אבל כשהכל נשאר אותו הדבר, מסתבר – לא התאגידים - - אב, הסיפור הזה שקודם רימו ועכשיו לא - זה סיפור בדוי.

משה אבנון: אני אגיד לכם למה – מה זה רימו?

משה אבנון: יודעים כמה "מקורות" מכרה לך ואתה יודע כמה אתה מכרת.

משה אבנון: כלומר, יש לך את ההפרש בין התגמולים ובין ההוצאה.

משה אבנון: לא השתנה כלום.

משה אבנון: אז אי אפשר לבלף.

משה אבנון: לא יכולה עיריה לשקר אם לפני 8 שנים היה לה פחת של 8 או 10%, והיום יש לה 11%.

משה אבנון: נכון שיש מספר נקודות תורפה שצריך לטפל בהן.

משה אבנון: אני לא רוצה להיכנס אליהן פה.

משה אבנון: אבל מי שקובע שהתאגידים הביאו מזור לעם ישראל פשוט איננו רואה דברים שהם קונסיסטנטים עם העובדות.

משה אבנון: את זה צריך לדעת.

משה אבנון: לגבי הוויכוח פה, לגבי קידוחי הבצורת – היות ואני לא גיאולוג, קטונתי מלחווות את דעתי, אם כי הנטייה שלנו היא יותר לכיוון הירוקים, אבל אני לא רוצה להתווכח עם רשות המים אם היא חושבת נכון שמוכרחים לעשות את זה.

משה אבנון: זה לא ויכוח שאנחנו יכולים לשפוט בו.

גדעון ברומברג: אני מנכ"ל ידידי כדור הארץ במזרח התיכון.

יובל ארבל: אני הסמנכ"ל.

יובל ארבל: אני אדבר גם בשמו.

יובל ארבל: תודה לכם.

יובל ארבל: אנחנו רוצים להציג מצגת קצרה.

יובל ארבל: עד עכשיו דובר פה על איזה מחסור במים שבו אנחנו נמצאים, אם זה כתוצאה משינוי אקלים, ואם זה כתוצאה מצריכה הולכת וגדלה, וכביכול, הפתרון של מנכ"ל רשות המים מציג, של התפלה, הוא לא הפתרון המקובל בעולם.

יובל ארבל: הפתרון המקובל בעולם, גם לפי הדירקטיבה האירופאית, לתת עדיפות לחיסכון במים ואמצעים להגברת היעילות ושימוש במים לפני כל אלטרנטיבה אחרת, כולל התפלה.

יובל ארבל: לכן, כללי המדיניות למשק מים בר קיימא צריכים להיות – שהצריכה של מים שפירים לא תחרוג מקצב ההתחדשות הטבעי, כלומר- מילוי החוזר, וזה מחזיר אותנו לנקודה של המפלסים.

יובל ארבל: כולם פה דיברו על התייבשות מעיינות, אבל המעיינות זה רק חלק מהסיפור.

יובל ארבל: במפלסים נמוכים אנחנו גם מקבלים הרעה של מקורות המים.

יובל ארבל: האקוויפרים הולכים וממליחים, אנחנו מכירים את זה שמגבירים את השאיבות והמפלסים יורדים, ואז - איכות המים יורדת, המים נעשים מלוחים יותר.

יובל ארבל: זה קורה באקוויפרים רבים, בחוף הכרמל, באקוויפר ההר, וגם באקוויפר הגליל המערבי.

יובל ארבל: נקודה שניה – שיש למצות עד ל – 100% את מי השופכין המטוהרים.

יובל ארבל: היום, 30%, שזה סדר גודל של 160 מיליון מ"ק של מי שופכין, לא מוחזרים לחקלאות או לגינון ציבורי.

יובל ארבל: ואפשר להשתמש במים האלו ועל ידי כך לחסוך קידוחי בצורת או אלמנטים נוספים שיפגעו במשק מים בר קיימא ובמאגרים.

יובל ארבל: אז אם נסכם כמה דברים לגבי התפלה שאנחנו יודעים, שגורמים נזק, ולכן אנחנו צריכים להשאיר אותה כמוצא אחרון – ומה שנעשה כרגע, בעצם, במתקני התפלה שנבנו או בכאלה שהמכרז שלהם סגור, בעצם – כבר פותרים את כל בעיית משק המים, ותכף אני אראה איך אפשר להגיע למאזן במשק המים בלא צורך בהתפלה נוספת, אבל אנחנו יודעים שהתפלה מגבירה את פליטת גזי החממה, גורמת לזיהום אוויר, היא צורכת שטחים יקרים סמוך לחוף ופוגעת בסביבה הימית.

יובל ארבל: לא נבדקו כל ההשפעות של התפלה גם על בריאות האדם.

יובל ארבל: למשל – ארגון הבריאות העולמי טוען שצריך לבדוק את עניין הצריכה לאורך זמן של מים במחסור במגנזיום.

יובל ארבל: אנחנו יודעים שאדם צורך מגנזיום גם מהמים, ובמים מותפלים אין מגנזיום, כי מוציאים משם את כל המלחים.

יובל ארבל: וגם – ההתפלה יקרה יותר.

יובל ארבל: צריך לבחון אמצעים נוספים, ולא התפלה, שאפשר להגיע לאותן כמויות מים ובעלויות זולות יותר, כך שאנחנו מגיעים בסופו של דבר למסקנה שכנראה ההפרטה, וזה שהעבירו את משק המים לבעלי ההון – זו כנראה הסיבה העיקרית שעברנו למשק מבוסס התפלה.

יובל ארבל: יש פה ריכוז איך מגיעים לסך הכל העלויות של ההתפלה.

יובל ארבל: אני לא אעבור על כך – יש פה עלויות, את העלות הישירה של 50 סנט למ"ק ועלויות נוספות – עלויות של ההולכה לרשת, שלדעתי הן פה נמוכות, יחסית למספרים שקיבלנו מהרשות.

יובל ארבל: אבל אתם רואים שהעלות היא כ- 4 שקלים למ"ק.

יובל ארבל: אז בואו נראה איזה אמצעים אחרים יש ללא התפלה.

יובל ארבל: מתוך דו"ח של גדי רוזנטל, כלכלן מחברת "כיוון" שעשה עבור "ידידי כדור הארץ" על מנת למצוא מקורות מים למשק המים שאפשר יהיה להחזיר אותם לטבע – למשל, לירדן, שזורמים פה פחות מ – 5% מהזרימות ההיסטוריות.

יובל ארבל: אבל אפשר כמובן גם להיעזר במספרים הללו למשק המים בכלל.

יובל ארבל: אז יש לנו פה אפשרות לחסוך עד 73 מיליון מ"ק מהפחתה של דליפות ופחת במועצות המקומיות.

יובל ארבל: בלק מהמועצות המקומיות, למרות מה שנאמר פה, זה מגיע עד 25%.

קריאה: הפרש הצריכה.

יובל ארבל: הפחת, כן.

יובל ארבל: כמו כן – יש פה עלות מאד זולה, רק 7 סנט למ"ק, ובאמת- לא להאמין שזה עדיין לא מקודם ולא נעשה, של הפחתה של אידוי ממאגרים.

יובל ארבל: אפשר לחסוך עד כדי 80 מיליון מ"ק רק על ידי הפחתת אידוי ממאגרים, ובעלות של 7 סנט למ"ק.

יובל ארבל: זה בצד של ההיצע.

יובל ארבל: אבל המדיניות האמיתית צריכה לבוא בצד של הביקוש.

יובל ארבל: דיברו פה כל הזמן על הקמפיין, שאפשר להתחיל אותו ביוני, ולמה לא התחילו אותו עכשיו.

יובל ארבל: זה לא צריך להיות עניין של קמפיין.

יובל ארבל: מדיניות לחיסכון במים – צריכה להיות מדיניות ארוכת טווח, כפי שנעשה במדינות אחרות שנמצאות במחסור של מים, כפי שנעשה בספרד או באוסטרליה או בקליפורניה, ששם מנהלים, בעצם, מדיניות ש – ביקושים, ואנחנו רואים כאן שבמחיר של 30 סנט למ"ק אפשר לחסוך במשק המים, זאת אומרת – בעצם, שני מתקני התפלה נוספים, 200 מיליון מ"ק.

יובל ארבל: ואפשר להמשיך ולהמשיך – למשל, במים אפורים להשקיה, שאין על כך התנגדות כל כך חריפה עם משרד הבריאות כמו עם מים אפורים להדחת אסלות.

יובל ארבל: אפשר, גם כן, לחסוך עוד 100 מיליון מ"ק.

דב חנין: הלוואי שדבריך לגבי עמדת משרד הבריאות לגבי מים אפורים להשקיה היתה תואמת את עמדת משרד הבריאות.

יובל ארבל: זה מהשיחה שלי עם שלום גולדנברג.

יובל ארבל: אני רק אגיד בשורה האחרונה- אם אנחנו ניקח את כל סל האמצעים, שרק את חלקם הצגתי כאן, ורובם נמצאים בטבלה, ומי שרוצה לראות את הדוח המלא אני אציג לו אחר כך – אנחנו יכולים להגיע עד כדי כמעט 700 מיליון מ"ק מים שיכולים להיחסך מתוך משק המים הישראלי, גם במגזר העירוני וגם במגזר החקלאי, ובעצם – לחסוך מעצמנו את מתקני ההתפלה המיותרים, ולשמור על מפלסים גבוהים, שזה מאד חשוב.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לדיון השני, ולאחר מכן ניתן הודעת סיכום לדיון הראשון – דיווח מנהל הרשות הממשלתית למים וביוב, בהתאם לחוק המים.

אורי שני: אנחנו צריכים לדווח לוועדת הכלכלה על הפעולות של רשות המים בגלל השינויים במעבר מנציבות לרשות – נדווח על פעולות שנעשו בשלוש השנים האחרונות.

אורי שני: תמצית הפעולות נמצאות בחוברת שהגשנו לוועדה.

אורי שני: אם תרצו, נפרט היכן שנדרש.

אורי שני: אני חושב שהפעולות העיקריות שנעשו במשק המים בשלושת השנים האחרונות – הם קודם כל שינוי של גישה בניהול משק המים ממצב שבו עומדים תמיד על הסף, כמו שהציגה את זה גם ועדת חקירה של השופט ביין, מהליכה על הסף וממצב שבו בכל פעם שהיינו במצב של בצורת נקלענו למחסורים כבדים למצב שבו על ידי התפלה אנחנו דואגים למצב שבו נוכל לספק ברמת אמינות הרבה יותר גבוהה את המים לכל הצרכנים.

אורי שני: אני אציין שבהקמת המדינה היו במדינת ישראל כ- 650 אלף איש.

אורי שני: השנה, במדינת ישראל, יש למעלה מ- 7.5 מיליון איש, כך שמספר צרכני המים גדל ביותר מסדר גודל.

אורי שני: כמות המים הזמינים שעמדה לרשותנו כתוצאה מגשמים ומה שירד – מדובר על התחלת המאה, היתה כ – 1,8 מיליארד מ"ק.

אורי שני: עכשיו, בשנים האחרונות, אם אנחנו לוקחים את הממוצע של 18-17 השנים האחרונות, אנחנו בסביבות 1,1.

אורי שני: ואת הירידה אנחנו רואים לאורך כל הדרך, כך שמבחינתנו , ואנחנו ורשות המים סופרים קציר מים, אנחנו מודדים את הגשם על ידי האחראי על השירות המטאורולוגי, אבל המים שאנחנו יכולים להשתמש בהם ירדו מ – 1,8 ל – 1,1.

אורי שני: זו ירידה שהיא כמובן חמורה מאד.

אורי שני: במצב הזה של הקטנת ההיצע והגדלת הביקוש, פשוט, בצורה פשוטה – כמות המים הטבעיים לא מספיקה.

אורי שני: ולכן צריך לעשות שני דברים: 1.

אורי שני: צריך להתייעל מאד, אני מסכים לכל מי שאמר שצריך להתייעל – אין ספק, זה הדבר הנכון ביותר שצריך לעשות.

אורי שני: והדבר השני הוא להוסיף מים.

אורי שני: הפעילות של רשות המים היתה קודם כל, בחירום, להוסיף מים, ובי"ת –מתייעלים.

אורי שני: ישראל היא מאד יעילה בשימוש במים.

אורי שני: אין אף מדינה בעולם שממחזרת מים ומשתמשת בהם לחקלאות ועושה רמה כמו בישראל.

אורי שני: עשינו הרבה דברים לא טוב, ויש כמה דברים שאנחנו עושים יותר טוב.

אורי שני: דיברתי קודם על התפלה.

אורי שני: אני יכול להגיד שהשנה נתפיל יותר מ – 300 מיליון מ"ק, לפני שלוש שנים הכמות היתה 100 מיליון מ"ק.

אורי שני: בקולחין אנחנו כ- 80% מהמים שמגיעים מביוב עוברים היום בקולחין לשימוש חקלאי, או גם – לשימוש עירוני, יותר ויותר.

אורי שני: אני יכול להגיד בדאגה שבבעיה אחת חשובה שקשורה לטיפול בקולחין אנחנו לא פותרים אותה בקלות וממשיכים להתעכב בה, והיא – הקמת מאגרים.

אורי שני: אי אפשר לפתח מערכות קולחין בלי לפתח מאגרים מפני שהביוב נוצר באופן רציף, והשימוש במים האלה מרוכז יותר בקיץ.

אורי שני: יש לנו, בגלל כללים של ממ"י וכללים של מנהל התכנון וכללים אחרים - בעיות בהקמת מאגרים.

אורי שני: אנחנו לא מצליחים להקים מאגרים.

אורי שני: בסך הכל, אני חושב שהמדינה יורה לעצמה ברגל.

לאה ורון: זאת אומרת – לא בשל קשיי תקציב?

אורי שני: לא בשל קשיי תקציב, אלא בגלל קשיים סטטוטוריים שאנחנו נאלצים לעבור.

אורי שני: אני מבקש שיהיה כתוב בדוח שלי לוועדה.

אורי שני: אנחנו עסקנו רבות בתיאגוד, כפי שאמרתי.

אורי שני: כשאנחנו נכנסנו, לפני שלוש שנים, היו כ- 14 תאגידים, אם אינני טועה, והיום אנחנו עברנו את ה – 50.

אורי שני: אפשר להגיד שרוב תושבי מדינת ישראל חיים היום תחת תאגידים.

אורי שני: יש כאלה שחושבים שזה טוב, ויש כאלה שלא חושבים שזה טוב.

אורי שני: אני אומר שזה החוק.

אורי שני: לא אני חוקקתי אותו, הוא חוק קיים, ואנחנו התחלנו מאד לבצע אותו, למרות שזה היה לא פשוט.

לאה ורון: ועדת הכלכלה הכינה אותו אחרי 14 ישיבות ארוכות ויסודיות.

אורי שני: כן.

אורי שני: הרפורמה הזו כללה בהחלט את הקביעה, את הטיפול בכך שתעריף המים יבטא את העלות שלהם.

אורי שני: זה נכון גם במגזר העירוני וגם במגזר הארצי.

אורי שני: אני יכול להגיד שאנחנו דאגנו לכך שתעריף המים יהיה פעם אחת מדורג.

אורי שני: אולי לא מספיק, אבל יש כמות מים בסיסית, ויש כמות מים מעבר לבסיסית, שאז המחיר הוא מחיר שולי.

אורי שני: יכול להיות שצריך לקבוע תעריף נוסף שיבטא את מה שהשגנו בהיטל הבצורת שבוטל היום לגבי מי שצורך כמויות הרבה יותר גדולות.

אורי שני: אנחנו חושבים את זה היום.

אורי שני: אנחנו, ברפורמה הזו בסופו של דבר מבטאים גם את הערך של המים לצרכנים.

אורי שני: אנחנו נמצאים בעיצומה של העברת חברת "מקורות" – חברת "מקורות" פעלה במהלך השנים תחת מה שנקרא "הסכם עלויות" – הסכם שקבע את הניהול הכספי שלה.

אורי שני: חברת "מקורות" עברה למצב שבו הוצאותיה מכוסות על ידי התעריפים, והיא פועלת תחת כללים שאותם קבעה מועצת רשות המים.

אורי שני: אני יכול להגיד שבשלוש השנים האחרונות הוקמה רשות המים, הוקמה מועצת רשות המים, גוף שלא היה קיים קודם.

אורי שני: נעשו עוד הרבה דברים אבל אני חושב שאלה הדברים החשובים שביצענו, וכל זה תחת משבר מים חריף למדי, בשלוש השנים האחרונות.

אורי שני: כשבודקים את החריפות אז צריך לזכור שבהשוואה לשנות ה- 50, כמות הצרכנים וכמות האוכלוסייה והביקוש גדלו באופן מאד ניכר, וזה, כמובן – השאלה אם יש בצורת או אין בצורת, האם יש מים זמינים או אין מים זמינים – מושפעת לא רק מכמה מים יש לנו בהיצע אלא כמה מים יש בביקוש, וההפרש ביניהם, מהבחינה הזו, אנחנו,

אורי שני: ללא ספק – הפער, אם מגדירים את הצורך כפער בין הביקוש להיצע, אז אנחנו בבצורת חריפה.

חמד עמאר: תודה לך.

חמד עמאר: אני אסכם את הדיון הראשון – הוועדה ממליצה לרשות המים והביוב לבחון את כל קידוחי הבצורת ולהפסיק קידוח במקומות שבהם התוצאה היא הרס וחורבן סביבתי של מעיינות ונחלים.

חמד עמאר: הוועדה רואה בדאגה את העליה החוזרת בצריכת המים הביתית ומציעה לרשות להמשיך בקמפיין החיסכון במים כדרך חיים.

חמד עמאר: הוועדה קוראת לרשות המים והביוב לסיים את החלוקה וההרכבה של החסכמים אצל הציבור הרחב, מוקדם ככל האפשר, עם תחילתו של הקיץ.

חמד עמאר: ממה שקיבלנו – זה יהיה עד סוף הקיץ.

חמד עמאר: הוועדה קוראת לכל הגופים הציבוריים להשלים היערכות לכניסתו לתוקף של החוק המחייב התקנת אמצעים חוסכי מים במתקנים ציבוריים.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אני מודה לכם, הישיבה נעולה.