ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 282, 2010-05-12 10:15

חיים כץ: בוקר טוב.

חיים כץ: היום יום רביעי בשבוע, כ"ח באייר, ה-12 למאי 2010.

חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה והרווחה והבריאות.

חיים כץ: הנושא: הצעה לסדר היום (דיון מהיר): אי קיום חוק מציל חיים להקמת בנק דם טבורי ציבורי של חבר הכנסת זאב בילסקי, של חבר הכנסת זבולון אורלב, של אנסטסיה מיכאלי.

חיים כץ: אני רואה שמכל המציעים רק חבר הכנסת זאב בילסקי הגיע.

עינת וילף: גם אני.

חיים כץ: את לא רשומה לי כמציעה.

חיים כץ: אה, כן.

חיים כץ: גם חברת הכנסת עינת וילף בין המציעים והיא פה.

טליה אגמון: היא בחו"ל.

חיים כץ: היא פה, יושבת ליידי.

חיים כץ: אני מבין שבגלל זה אתם לא גומרים לכתוב את התקנות.

חיים כץ: ולענין – הצעת החוק היתה הצעת חוק פרטית של חבר הכנסת משה כחלון.

חיים כץ: היא נחקקה ביולי 2007.

חיים כץ: היישום היה אמור להיות ביולי 2008 והתקנות היו אמורות להיכתב ולהיות מוגשות לוועדה בינואר 2009.

חיים כץ: אנחנו לקראת סוף מאי, אם נתחשב בחגים, לקראת סוף מאי 2010 ומשרד הבריאות לא כתב תקנות.

חיים כץ: למה?

חיים כץ: הם עסוקים מדי?

חיים כץ: אולי הם בחו"ל?

חיים כץ: הייתי רוצה לשמוע את משרד הבריאות לפני שאתן את רשות הדיבור לח"כים, מה יש להם להגיד בענין ואם התקנות יוגשו בחודש הקרוב לאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

טליה אגמון: משרד הבריאות כותב את התקנות והן באמת נמצאות בשלב מאוד מתקדם של הכתיבה שלהן.

טליה אגמון: מדובר בנושא מאוד מורכב וחדשני - -

חיים כץ: כמה מאוד מתקדם?

טליה אגמון: יש טיוטה שאמורה לעבור במהלך השבוע למשרד המשפטים לאישור הנוסח ואישור הסמכויות וכולי.

טליה אגמון: אלה תקנות מורכבות.

חיים כץ: אתם אנשים חרוצים, אנשים טובים.

חיים כץ: שנה וחצי מעבר לזמן?

חיים כץ: תארי לכם שמישהו אחר היה מאחר לכם בשנה וחצי, מה הייתם עושים?

חיים כץ: רוצים לתלות אותו.

טליה אגמון: גם זה קורה.

חיים כץ: לא, הייתם רוצים לתלות.

טליה אגמון: מדובר בתקנות שמשליכות על פעילות של שוק שהוא באמת חדשני ולא היה מוסדר כמעט קודם לכן.

טליה אגמון: פנינו במשך העבודה של ועדת ההיגוי שמונתה לכ-100 גורמים מספר פעמים.

טליה אגמון: פרסמנו טיוטה של הנהלים והתקנות באתר האינטרנט של המשרד, קיבלנו הרבה הערות וישבנו עליהן ברצינות.

טליה אגמון: יש לנו עדין מספר מחלוקות עם חלק מנציגי הבנקים הפרטיים אבל הטיוטה שאנחנו שלמים אתה תעבור למשרד המשפטים אפילו עוד השבוע ואם לא, בתחילת השבוע הבא.

זאב בילסקי: את יודעת כמה אנשים נפטרו בזמן שאתם יושבים על התקנות האלה?

זאב בילסקי: את יודעת ש-800 איש מצטרפים כל שנה למשפחה הזאת, של האנשים שיושבים פה ולכם יש את הזמן?

זאב בילסקי: אדוני היושב ראש, ישבתי עם סגן שר הבריאות והוא אמר לי שבפסח את מסיימת.

חיים כץ: חבר הכנסת זאב בילסקי - -

 משה (מוץ) מטלון: הוא לא אמר באיזו שנה.

טליה אגמון: אני רוצה להבהיר בבקשה, שהנושא של התקציב סוכם עם האוצר השבוע, שיהיה תקציב לנושא הזה ועד תקציב 2011 זה יוסדר.

טליה אגמון: הנושא של התקנות לא מעכב את התקציב - -

חיים כץ: זאת אומרת, בתקציב שיוגש עכשיו לשנתיים?

חיים כץ: מה זה עד תקציב 2011?

טליה אגמון: אם נוכל קודם לכן לעשות - -

חיים כץ: מה זה "אם נוכל"?

חיים כץ: אם אותו פקיד אוצר יפנה ויגיד שהוא רוצה עכשיו, אז הוא יוכל.

חיים כץ: הוא צריך לרצות.

טליה אגמון: לא יאוחר מתחילת 2011.

חיים כץ: מה, אתם משנים את החוקים?

טליה אגמון: לא.

חיים כץ: יש חוקים במדינת ישראל ואתם מעבר לחוק?

חיים כץ: מה זה, את אומרת לי בניגוד לחוק שעד 2011?

חיים כץ: למה?

חיים כץ: אתם כבר הייתם צריכים להביא מהאוצר.

חיים כץ: כי אתם מעל לחוק?

טליה אגמון: ברור לי שכאן יש עיכוב שלא היה צריך לקרות ולכן היום באנו ואנחנו מודיעים שנתקן אותו ונעשה את זה כמה שיותר מהר.

חיים כץ: כמה שיותר מהר זה ב-2011?

טליה אגמון: לכל המאוחר.

טליה אגמון: זה הסיכום עם האוצר כרגע.

חיים כץ: ולכל המוקדם, נציג האוצר?

חיים כץ: איפה נציג האוצר?

אסי מסינג: אני נציג האוצר.

חיים כץ: כמה זה הכי מוקדם?

אסי מסינג: מבחינתנו, המשרד צריך לממן את החוק הזה ממקורותיו, ויש סיכום על 2011, שיישקל להכניס את זה מהמקורות של משרד האוצר.

אסי מסינג: מבחינתנו זה יכול להיות תוך שבוע ממקורות משרד הבריאות.

חיים כץ: אנחנו מבינים שאחת לחודש נעשה שידור מצולם לאומה, אפילו שהרייטינג נמוך, ונספור כל הזמן כמה ונגיש לכם רשימה.

חיים כץ: .. אני לא יודע, חבר הכנסת בילסקי אמר וכואב לו והוא אמר את מה שהוא אמר, אני מקווה שהמספרים הם לא כמו שהוא אומר אבל כל חודש נגיד לכם כמה אנשים רשמתם תוספת למצבות.

חיים כץ: כל חודש.

חיים כץ: ההתמהמהות שלכם, כמה אנשים היא הכניסה למעגל אלה שלא אתנו.

חיים כץ: כל חודש נזכיר לכם את זה, ויהיה רשום שהחודש, בגלל שלא עבדתם מספיק, שלא התעוררתם שעה יותר מוקדם, אנחנו מוסיפים כך וכך אנשים.

חיים כץ: זה יהיה כך כל חודש.

חיים כץ: חבר הכנסת זאב בילסקי, בבקשה.

זאב בילסקי: אדוני היושב ראש, אני רוצה לספר לכם, גברתי, היועצת המשפטית של המשרד, על ילדה מכפר סבא, שקוראים לה עמית קדוש.

זאב בילסקי: מדינה שלמה עמדה על הרגליים כדי לנסות ולמצוא ולהציל את החיים של עמית קדוש.

זאב בילסקי: 70 אלף איש עמדו בתור ולא טרחתם אפילו לנסות לממן אפילו בדיקה אחת.

זאב בילסקי: 180 שקל לא ניסיתם לתת והיום יש הצעת חוק של חבר הכנסת זבולון אורלב ושלי שתסדיר את זה.

זאב בילסקי: אני מקווה שלא בסדר גודל של הזמנים כמו כאן.

זאב בילסקי: הילדה הזאת, למרות כל המאגרים שיש פה, לא הצליחו למצוא לה והיא נאלצה לנסוע לצפון קרוליינה בארצות הברית.

זאב בילסקי: גברת אגמון, בואי תסתכלי עלי, אני מחכה לדיון הזה הרבה זמן.

זאב בילסקי: אני שמעתי את השם שלך יותר מדי פעמים.

זאב בילסקי: אני 20 שנה בפעילות - -

חיים כץ: מה זה אתה מחכה לדיון הזה הרבה זמן?

חיים כץ: אני קיבלתי את זה לפני 3 ימים.

חיים כץ: בא, כשאתה יורה, תירה איפה שאתה צריך לירות.

חיים כץ: עוד מעט משרד הבריאות יגיד שהוא לא עשה את זה בגלל שהוא מחכה לדיון הרבה זמן.

זאב בילסקי: אדוני היושב ראש, אני חוזר בי.

זאב בילסקי: אתה יודע, אומרים אצלנו: ישועת השם כהרף עין.

זאב בילסקי: היום יש ישועת השם כאשר הסכמת תוך 3 ימים לקיים את הדיון הזה, ואני מודה לך.

זאב בילסקי: מה שאני מחכה, אני כבר מהיום הראשון שאני מטפל, אני מחכה לפגוש אותך ולשמוע ממך איך בזחיחות דעת, גברת אגמון, את הולכת ומושכת חוק שאושר בכנסת על ידי חבר הכנסת כחלון 3 שנים?

זאב בילסקי: אני אספר לך עכשיו מה שקרה לעמית קדוש: היא היום נלחמת על חייה בצפון קרוליינה בארצות הברית, ומזה למדתי מה זה דם טבורי.

זאב בילסקי: עכשיו למדתי עוד דבר, גברת אגמון: זה נושא מאוד חדשני, צריך לבדוק את זה, אבל בינתיים 4 בנקים פרטיים קמו ועושים עסקים מצוינים וכל יולדת באים ואומרים לה: תני לנו 6000 שקל ונקפיא לך ל-20 שנה.

זאב בילסקי: כל אחד תפס את העסק הזה.

זאב בילסקי: עד שחשבתם על התקנות זה רץ מהר מאור.

זאב בילסקי: יש דבר אחד, גברתי שלא חשבתם עליו וזה הבנק הציבורי.

זאב בילסקי: אנחנו נמצאים פה, היו"ר, חברי הכנסת ואני, כדי לדאוג לבנק הציבורי.

זאב בילסקי: לאותו מקום שלא צריך לשלם כסף, שלא כמו לפני 3 שבועות, התחננה אצלי בחורה צעירה שהולכת ללדת את הילד הראשון שלה, שסבא שלה מת מסרטן, אבא שלה מת מסרטן והיא מתה מפחד אבל אין לה כסף לתת כדי להקפיא בעצמה את הדם הטבורי, והפתרון היחידי שלה היה בבנק הציבורי.

זאב בילסקי: לכן, 180 יום לקחתם לעצמכם לכתוב את התקנות האלה ולא כתבתם.

זאב בילסקי: נפגשתי באופן אישי עם סגן שר הבריאות פה, במשרדו בכנסת.

זאב בילסקי: הבטיח לי השר שעד פסח הנושא של התקנות יסתייע.

זאב בילסקי: שני דברים אני מבקש ממך אדוני היושב ראש: א.

זאב בילסקי: תפסיקו לזרוק על האוצר כי אני למדתי בחודשים האחרונים שכשצריך להוציא כסף ממשרד הבריאות, 100 מיליון, 130 מיליון, אין שום בעיה.

זאב בילסקי: יש פה 4.9 מיליון שקל שאתם חייבים להוציא השנה, בלי שום קשר למשרד האוצר.

זאב בילסקי: אם יש לכם התחשבנות אתו, תעשו את זה אחר כך ולא על חשבון אותם אנשים שנפטרים.

זאב בילסקי: דבר שני, אדוני היושב ראש, חייבים לקבוע פה לגברת אגמון לגמור את הנהלים ולקבוע תאריך מתי הכסף עובר לבנקים הציבוריים כדי שנציל פה אנשים.

זאב בילסקי: מעודי לא היתה לי את הזכות, בכל הקריירה הציבורית שלי, להילחם על חיי אדם כמו שאני נלחם היום.

זאב בילסקי: אני לא ארפה מזה, ואני מודה לך, אדוני היושב ראש, שנענית לבקשתנו וקיימת את הדיון כל כך מהר.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: חבר הכנסת אריה אלדד, בבקשה.

אריה אלדד: תודה, אדוני היושב ראש.

אריה אלדד: גם אם אני לא רוצה להגיע למקום של חבר הכנסת בילסקי, ולהאשים עובד ציבור במותה של חולה כזאת או אחרת או במותו של חולה, כי את הקשר הזה אי אפשר באמת לעשות באופן ישיר, אני רוצה להוסיף קטרוג על המקטרגים נגד משרד הבריאות:

אריה אלדד: הדרך שמשרד הבריאות מטפל בחוקים היא בלתי נסבלת לחלוטין.

אריה אלדד: אני יכול להביא רשימה - -

חיים כץ: עזוב אותי לרגע מהחוקים.

חיים כץ: מה שחשוב לי זה החולים.

אריה אלדד: לפעמים אתה צריך חוק בשביל לטפל בחולים.

 משה (מוץ) מטלון: איך הוא מטפל בקברים בברזילי למשל?

קריאה: יש סדרי עדיפויות.

 משה (מוץ) מטלון: קדושת המתים.

אריה אלדד: אני יכול לחבר רשימת חוקים שהמשרד מטפל בהם ביעילות יוצאת מן הכלל במשך 30 שנה.

אריה אלדד: 30 שנה טיוטות חוק שוכבות במשרד הבריאות וכשחברי הכנסת מקדמים אותן על פי בקשת המשרד, אז מחזירים לנו תשובה ש"אנחנו עובדים על הצעת חוק ממשלתית.

אריה אלדד: " הרי זה מה שקורה בימים אלה.

אריה אלדד: יתכבד במחילה מכבודו משרד הבריאות, ויתחיל לטפל ברצינות בחקיקה.

אריה אלדד: אי אפשר כאשר החוק מטיל עליכם חובה לתקן תקנות, אתם לא יכולים לרמוס את החוק ולהתעלם ממנו, להגיד שזה מורכב ומסובך.

אריה אלדד: הדברים הכי מורכבים והכי מסובכים ברפואה, אפשר לכנס צוות מומחים ולהגיד להם: יש לכם שבוע לגמור את זה ולא שנתיים.

אריה אלדד: תודה רבה.

חיים כץ: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

אילן גילאון: אי אפשר לומר את הדברים יותר חזק מאשר אמר אותם זאביק, חבר הכנסת זאב בילסקי, שאמר את הדברים בדם ליבו.

אילן גילאון: אני, כדרכי, לא מתעמת עם יועצים משפטיים של משרדים אלא מחפש את קובעי המדיניות.

אילן גילאון: הסיפור הזה חוזר על עצמו ואני מאשים את שר הבריאות הקודם, את שר הבריאות הנוכחי.

אילן גילאון: אני רוצה לעשות אנלוגיה לוויסקונסין.

אילן גילאון: שם מתרחש תהליך מהיר מאוד באותו כיוון שכאן מתרחש תהליך איטי מאוד.

אילן גילאון: מישהו אמר לי "follow the money", תסתכל לאן הכסף זורם.

אילן גילאון: מי נהנה ומי מפסיד בסופו של דבר.

אילן גילאון: ובכל מצב, כמו נחום-תקום , האינטרס הציבורי יפסיד תמיד והאינטרס הפרטי ירוויח.

אילן גילאון: גם כאן.

אילן גילאון: בתי נדרשה ל-5000 או 6000 שקל מבנק פרטי, סיפרו לה שזה טוב ובסופו של דבר היא לא לקחה את הבדיקה הזאת.

אילן גילאון: אין לי מושג למה.

אילן גילאון: לכן, הבעיה המרכזית, אדוני, אני תמיד מרגיש מתוסכל מזה שאני מתייחס פה לפקידי האוצר או לפקידי הבריאות ואני כל פעם חוזר ואומר שגם אני כמו נחום-תקום.

אילן גילאון: עוד לא ראיתי אף פעם שמכניסים את שר האוצר למרתף ומרביצים לו מכות ואומרים לו: הפקידים כך, תעשה את המדיניות הזאת או את שר הבריאות לחילופין.

אילן גילאון: מדובר פה בפשע נגד האומה, ואני לא יכול לקרוא לזה אחרת.

אילן גילאון: אני לא רוצה להשתמש בשום סופרלטיבים כי אמרתי כבר, שיותר ממה שזאביק אמר אותם כאן, אי אפשר לומר אותם.

אילן גילאון: לכן, הדבר הכי משמעותי והכי חשוב זה מתי הכסף עובר, ולפי דעתי במצב כזה, זה גניבת כסף ממש על ידי המדינה.

אילן גילאון: אם זה נמשך 3 שנים זה גניבת כסף על ידי המדינה כי המדינה, בציניות שלה והמערכות בציניות שלהן מחשבות שאולי יהיו להן פחות מטופלים בענין הזה, וזה מה שקורה שוב בכל התחומים.

אילן גילאון: בכל מערכת שאתה מסתכל, אתה רואה איך הנושא הזה לא עומד בסדר היום, כי אז יהיו פחות מקרים כי חלק ילכו לעולמם, לא עלינו, אבל צריך לחפש את זה בתחום המי מרוויח ומי מפסיד, וזה לא יכול להמשיך לחזור על עצמו בצורה הזאת.

אילן גילאון: לכן, אפשר לכתוב תקנות, אדוני.

אילן גילאון: אני קצת מתמצא בדברים האלה, והן לא קשורות בכלל לתקציב או לאוצר, אלה סיפורי בדים.

אילן גילאון: מי שמספר שקודם נמצא את התקציב ואחרי זה נקבל את התקנות אז האוצר אומר שיהיו תקנות ואחרי זה ניתן את התקציב.

אילן גילאון: זה משחק שאין לו כל קשר.

אילן גילאון: הוא מובנה בקשר שהוא במקרה הטוב נואל, ובמקרה הרע מושחת.

אילן גילאון: לכן, בפרק זמן של שבועות, כפי שמצוין כאן, ולא התקציב של 2011.

אילן גילאון: צריך למצוא את התקציב שנגנב מתוך הבנק הציבורי ולא משהו אחר.

אילן גילאון: אם ירצו שנציע מאיפה לקחת ולאן לתת לבנק הציבורי, אני תוך 3 דקות יכול להציע.

אילן גילאון: אז אל תציעו לי להציע.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: חבר הכנסת חיים אמסלם, בקצרה.

חיים אמסלם: תודה אדוני היושב ראש.

חיים אמסלם: התחושה שלי ושל כל החברים שדיברו, שכנראה שיש אינטרסים זרים בנושא הזה וזאת סחבת מיותרת.

חיים אמסלם: אדוני היושב ראש, אנא ממך שבסוף הישיבה הזאת יאמר במפורש למי יש אינטרס לסחוב ולגרור את הסחבת הזאת, עם הודעה לתקשורת מהוועדה.

חיים אמסלם: שנדע מי המעכב.

חיים כץ: אני שמח שאמרתי לי לעשות את זה, אחרת לא היינו עושים כנראה אבל מעכשיו נעשה.

חיים אמסלם: אני מחזק את זה.

אילן גילאון: תגידו לנו מי מתעסק עם זה, אנחנו פשוט רוצים ללמוד.

אילן גילאון: יש בנקים פרטיים, מישהו יכול לספר לנו?

חיים כץ: חברת הכנסת דוקטור רחל אדטו, בבקשה.

רחל אדטו: אני רוצה להצטרף בצורה מאוד נמרצת למה שנאמר כרגע על ידי פרופסור אריה אלדד.

רחל אדטו: יש ועדה והבנתי שהיא סיימה את עבודתה.

רחל אדטו: לוועדה יש המלצות.

רחל אדטו: בראש הוועדה עמדה מישהו יוצאת מן הכלל, שיודעת להכין חומר על ידי ועדה, דוקטור אסנת לוקסנבורג, שהיא אחראית על סל התרופות, בין היתר.

רחל אדטו: לכן, אם יש לכם את החומר ויש את התקנות, אז נשאר רק המשחק שנאמר כרגע על ידי נציג משרד האוצר, ופה הנקודה.

רחל אדטו: נציג משרד האוצר זורק את הענין על התקציב למשרד הבריאות, ומשרד הבריאות יגיד שהם צריכים תקציב מיועד.

זאב בילסקי: זה ייקח עוד חודשים, הם לא ממהרים לשום מקום - -

חיים כץ: חבר הכנסת זאב בילסקי, מאחר ואני מכיר אותך, שאתה רוצה להגיע לפתרון, תתאפק.

רחל אדטו: לכן, זאביק, קמתי לבדוק את השאלה הזאת וקיבלתי תשובה שהעבודה נעשתה, התקנות ישנן.

רחל אדטו: לכן, אני מאמינה שהנושא כרגע נופל בנושא הכסף.

רחל אדטו: טליה עושה "לא" עם הראש, אשמח לשמוע שזה "לא".

רחל אדטו: הבעיה ש"אחרי פסח" זאת מילה מאוד גדולה במשרד הבריאות, כי אחרי פסח גם היינו אמורים לקבל תשובה לגבי הרפורמה בבריאות הנפש.

חיים כץ: אל תערבי ענין שאינו בענין.

רחל אדטו: אני מדברת על המונח: "אחרי פסח", כי "אחרי פסח" היא מילה גדולה.

רחל אדטו: אח"כ ייפול משבר כזה ומשבר אחר, ולכן אנחנו עומדים בסדרי עדיפויות.

רחל אדטו: לכן, מעבר לכסף נשאלת השאלה מהם סדרי העדיפויות.

רחל אדטו: מאחר ופה זו לא שאלה מהותית על החוק עצמו, על התקנות עצמן אלא רק מבחינת נרפות מבחינת החלטה שהיום זה יוגש, לכן זה המקום לעודד.

רחל אדטו: כל הויכוח כאן הוא איך יכול להיות שמתקבלת החלטה ומוקצה כסף וזה לא זז.

רחל אדטו: זה נכון בזה וזה נכון בעוד 50 דברים אחרים.

חיים כץ: מאחר ואני מבין שכולם מבינים פה, בחדר הזה, שהנושא חשוב ובכל זאת, באו לפה אנשים.

חיים כץ: היינו יכולים לזמן לפה את נציגי משרד המשפטים, לשים אותם בפינה ולהגיד: כמה זמן אתם צריכים לעבור על התקנות, ראש בראש מול משרד הבריאות, לעדכן, להביא לוועדה ולסיים את הענין.

חיים כץ: יחד עם זאת, באו לפה אנשים וביקשו את רשות הדיבור.

חיים כץ: הם יסבירו לנו פה כמה זה חשוב וכמה זה מציל חיים, ונאפשר להם להביע את מה שיש להם.

חיים כץ: אני אעביר את רשות הדיבור לשלי קפוסטה, יו"ר העמותה הישראלית למען בנק דם טבורי ציבורי.

חיים כץ: הכל בקצרה כדי שמקסימום אנשים שבאו לפה יוכלו לדבר.

שלי קפוסטה: קודם כל, אני מודה על זה שאתה נותן לנו לדבר.

שלי קפוסטה: אני רוצה להודות, קודם כל, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות שישבה פה הרבה שנים, והחוק חוקק על ידי כנסת ישראל לפני 3 שנים.

שלי קפוסטה: אני יושבת פה כנציגה של עמותה, שהמטרה הראשונה שלה זה לעזור לחולים שזקוקים להשתלת מח עצם.

שלי קפוסטה: יושבת לידי גברת אפרים, אמא של הודיה, חולה בת 22, שהפכנו את המדינה במשך החודשיים וחצי האחרונים עם 16 בתי חולים שהצטרפו למבצע ציבורי.

שלי קפוסטה: הדרך היחידה להציל את חייה זה הדם הטבורי, ולנו אין את התקציבים ואין את הכספים לעשות את הכל לבד.

שלי קפוסטה: אני לא יודעת איך לפתור את הבעיה, את תפוח האדמה הלוהט הזה שעובר בין משרד הבריאות ומשרד האוצר.

שלי קפוסטה: לכם יש את הכוחות ואת הידע, לנו אין.

חיים כץ: למה היו כל כך מעט פניות למד"א?

חיים כץ: 80 פניות במהלך התקופה?

אילת שנער: 80 פניות בשנה, חבר הכנסת כץ, זה לא מעט, זה הרבה מאוד לבנק דם טבורי מרחבי העולם.

אילת שנער: לא רק שהיו 80 פניות, 9 מנות ב-2009 הצלחנו למצוא מתאימות לחולים בישראל ובעולם.

חיים כץ: בדוחות שדיווחתם דיווחתם על 13, וזה יותר טוב מ-9.

אילת שנער: 13 בסך הכל, 9 מהן ב-2009.

חיים כץ: זה לא מעט 80?

אילת שנער: מה שיש מתאים.

אילת שנער: צריך להבין את התהליך במשפט אחד: העולם סורק.

אילת שנער: מתאמי השתלות בכל העולם סורקים את המאגר הבינלאומי, שדיברנו עליו לפני יומיים, ומחפשים למי יש מנה שיכולה להיות מתאימה.

אילת שנער: ברגע שמוצאים מנה מתאימה באחד מבנקי הבנק הטבוריים, הם פונים לבנק הדם הטבורי ומבקשים דגימה לבדיקות נוספות.

אילת שנער: ואז, רק אם יש התאמה שמתאימה ומספקת את המשתילים, הם מבקשים את המנה.

חיים כץ: הכותרת "מד"א" מביאה יותר פניות?

חיים כץ: אני רואה במקומות אחרים, בצורה בולטת באחוזים, שכמות הפניות יותר קטנה.

אילת שנער: ככל שיש יותר מנות - -

חיים כץ: "בדמייך חיי" הם בצורה דרמטית הרבה פחות ממד"א.

חיים כץ: הם בערך מאגרים שווים.

אילת שנער: שני דברים: אני חושבת שהשם של האיגוד או של המוסד, האקרדיטציות שיש, אם הן לאומיות או בינלאומיות, איכות המנות חשובה.

אילת שנער: "בדמייך חיי" צריך לתת קרדיט, הם מאגר צעיר יחסית - -

קריאה: הם ממוקמים בירושלים.

אילת שנער: זה לא משנה כי ה-data היא בינלאומית.

אילת שנער: אני רוצה לומר שכמובן שברגע שנקבל את התקציבים, נוכל להכפיל את הפעילות אם לא לשלש אותה.

אילת שנער: יהיו יותר מנות, יהיו יותר פניות, נציל יותר חולים.

אילת שנער: זו משוואה מאוד פשוטה.

חיים כץ: למען הפרוטוקול תספרי מי את.

אילת שנער: פרופסור אילת שנער, אני מנהלת את שירותי הדם של מד"א ובנק הדם הטבורי הציבורי של מד"א.

שלי קפוסטה: התחלתי לומר שיושב פה, לידי, דוד ממן.

שלי קפוסטה: הוא אדם שעבר לפני שנתיים השתלה של שתי מנות דם טבורי, והוא הגיע ואני מודה לו.

שלי קפוסטה: הוא הגיע לכנסת כדי שתראו איך נראה חולה שבשנתיים האחרונות, למרות שלא עבר תקציב שהיה צריך לעבור, היו יכולים לשבת פה חולים רבים נוספים.

שלי קפוסטה: אבל על אלה שכבר אינם, אינם.

שלי קפוסטה: ישנם מאות חולים בשנה שמחכים היום לכסף הזה, וכסף זה לא מילה גסה בסיפור הזה.

שלי קפוסטה: לא יכול להיות שהבנקים הציבוריים יסתמכו רק על תרומות של אנשים פרטיים כאלה ואחרים, וגופים כאלה ואחרים כשהמדינה חוקקה חוק והוא לא מיושם.

שלי קפוסטה: אני אשמח אם הוועדה המכובדת שאתה יושב בראשה תמשיך לעקוב אחרי זה כל חודש, ואנחנו נעזור לך ונספק לך את הנתונים של כמה חולים ניתן היה להציל כל חודש, אם הבנק היה מגיע לאיזה שהוא גודל מינימאלי, והמדינה רק תומכת.

שלי קפוסטה: זה לא שכל המימון של הבנק הציבורי על המדינה.

שלי קפוסטה: אנחנו מדברים על סכום סמלי בלבד למה שהבנק הציבורי צריך.

חיים כץ: תודה.

חיים כץ: בנהלי הכנסת ביום רביעי, הוועדות יושבות מהרגע שהן מתחילו עד שעה 11:00 שבה מתחילה המליאה.

חיים כץ: יחד עם זה, מאחר והנושא חשוב אנחנו פנינו למזכירות הכנסת וביקשנו לעשות שלא מהמקובל, ולהמשיך את ישיבת הוועדה תוך כדי ישיבת מליאה.

חיים כץ: הם אישרו לנו עוד חצי שעה.

חיים כץ: אז מאחר ואנחנו חושבים שהנושא חשוב וזה לא מקובל שיש דיוני ועדות בזמן שיש ישיבת מליאה, אנחנו פנינו וקיבלנו אישור להמשיך את הדיון הזה ולשמוע אתכם עד 11:30.

חיים כץ: ביקשה לדבר אסתר אפרים, אמא של הודיה, חולה שזקוקה להשתלה מדם טבורי.

חיים כץ: בבקשה.

אסתר אפרים: הודיה היא הבת הקטנה שלי.

אסתר אפרים: היא גמרה את התיכון, הלכה לשירות לאומי והחליטה ללכת ללמוד.

אסתר אפרים: ואז נפלה עלינו המחלה.

אסתר אפרים: היא ילדה מאוד אופטימית ואני שואבת ממנה את הכוחות.

אסתר אפרים: אני, בתור אמא, לא יכולתי לעמוד בזה.

אסתר אפרים: עכשיו היא אחרי שנה וחצי של טיפולים - -

חיים כץ: בת כמה הודיה?

אסתר אפרים: בת 22.

אסתר אפרים: בדיקות מח העצם לא הצליחו...

שלי קפוסטה: אני אעזור לה להמשיך בסיפור?

חיים כץ: תני לה להירגע, היא תשתה בינתיים, ואחר כך נחזור אליה.

חיים כץ: לאט לאט.

חיים כץ: דוד ממן, מושתל דם טבורי, בבקשה.

דוד ממן: אני לא אאריך.

דוד ממן: אני מאוד מאוד מופתע, ויש לי ניסיון בבנין הזה.

דוד ממן: אני מאוד מופתע לטובה מחברי הוועדה פה.

חיים כץ: למה?

דוד ממן: הם רציניים בצורה לא רגילה.

דוד ממן: כפי שאתם רואים לנגד עיניכם, זה לא איכות חיים אלא זה הצלת חיים.

דוד ממן: מדבר אתכם אדם, שאם הייתי צריך לסמוך על אנשי האוצר או הבריאות, יכול להיות שלא הייתי זוכה לשבת פה.

דוד ממן: אבל בזכות העקשנות של שני אנשים, דוקטור ישורון מבית החולים בלינסון והרב, הם מצאו את המנות בחוץ לארץ - -

חיים כץ: אמרת את השם של הדוקטור, תגיד גם את השם של הרב.

חיים כץ: תפרגן.

יואל יוסף בוקסבוים: זה ארגון "בדמייך חיי", המאגר הציבורי כמו גם מד"א ששותפים לעשייה הברוכה.

חיים כץ: אדוני הרב, לא קיבלת רשות דיבור.

דוד ממן: הודות לעקשנות שלהם, אני נמצא פה, ברוך השם.

דוד ממן: אני אחרי ההשתלה.

דוד ממן: ההשתלה נקלטה ב-100%.

חיים כץ: מתי היא היתה?

דוד ממן: לפני 4.5 חודשים.

דוד ממן: ברוך השם, אני נמצא אחרי הכל אבל אוי ואבוי, אני פשוט עוצר את עצמי מלבכות, אוי ואבוי אם הייתי צריך להמתין להקצבה של משרד הבריאות ומשרד האוצר, שיביאו לי את שתי המנות האלה.

דוד ממן: אלה עשו זאת במסירות נפש והצילו אותי.

דוד ממן: אתם יודעים כמה אנשים היום מחכים בחוץ לפעילות של החברים האלה?

רחל אדטו: איפה מצאו את המנות שלך?

דוד ממן: האחת בספרד ואחת בצרפת.

רחל אדטו: מי עשה את המנגנון להגיע לדמים האלה?

חיים כץ: איך קוראים לכבוד הרב?

יואל יוסף בוקסבוים: דרך בלינסון, מרכז דווידוף.

דוד ממן: בסך הכל, כל הויכוח פה זה על לשבת ולעבוד.

דוד ממן: אני לא מטיף מוסר לאף פקיד במדינת ישראל.

חיים כץ: כל הויכוח הוא כסף קטן למתן חיים גדולים.

דוד ממן: מדובר ב-4.9 מיליון שקלים שאושרו בזמנו.

דוד ממן: למה, אני לא רוצה להגיד כמו שהתקשורת אומרת, נערי האוצר, אבל למה האוצר לא מעביר את הכסף הזה?

דוד ממן: למה משרד הבריאות לא יושב על המדוכה?

דוד ממן: אולי לא תשנו יומיים, מה יש?

דוד ממן: תודה רבה.

ניר כהאן: אני מנכ"ל חברת קיוסל ישראל שהוקמה בשנת 2001, הבנק הטבורי הפרטי הראשון שהוקם בארץ.

ניר כהאן: זה הבנק הגדול ביותר שיש היום בארץ בתחום הזה.

חיים כץ: מה מחזור הפעילות שלכם?

ניר כהאן: אני לא אכנס ל - -

חיים כץ: למה לא תכנס, אתה בכנסת ישראל.

ניר כהאן: אבל אני חברה פרטית.

חיים כץ: אתה לא יכול לדבר על מה שאתה רוצה.

חיים כץ: אני רוצה לדעת.

חיים כץ: אתה תעזור לאנשים, אני רוצה לדעת את הפעילות.

חיים כץ: אני רוצה להבין.

ניר כהאן: אנחנו מדברים על אלפי מנות לשנה.

חיים כץ: מה זה "אלפי מנות"?

חיים כץ: 1001 זה אלפי...

ניר כהאן: נכון, אבל אנחנו מדברים שהבנקים הפרטיים היום שומרים סדר גודל של 5000 מנות בשנה.

חיים כץ: מד"א והשני ביחד.

ניר כהאן: הפרטיים.

חיים כץ: הבנתי.

חיים כץ: לא הבנת מה אני אומר.

ניר כהאן: במאגרים הפרטיים של תל השומר ושלנו, אני מניח שיש מעל 20 אלף מנות, אז זה כדי לתת סדרי גודל.

חיים כץ: אני רוצה לדעת כמה פניות היו אליכם.

ניר כהאן: יש לנו אלפי פניות בשנה לשימור.

חיים כץ: לא, אתה אומר מה שאתה רוצה להגיד, וזה בסדר.

חיים כץ: אנחנו שואלים מה שאנחנו רוצים לשמוע.

חיים כץ: למד"א בשנת 2009 היו 80 פניות.

חיים כץ: כמה פניות היו אליכם?

ניר כהאן: הבנק שלנו הוא בנק פרטי, וכבנק פרטי אין אלינו פניות מאנשים מבחוץ כי הדם נשמר אך ורק לטובת היילוד ובני משפחתו.

חיים כץ: וכמה פניות היו אליכם?

ניר כהאן: אין לנו פניות ציבוריות.

חיים כץ: כמה אנשים שילמו לדעת?

ניר כהאן: בבנק שלנו, שהוא בנק בינלאומי, אנחנו חלק מ-37 מדינות, השתמשו ב-6 דגימות של בנק טבורי.

ניר כהאן: ראשית, חשוב לי להגיד שהבנקים הפרטיים תומכים בחוק, תמכו בו מהתחלה ונתנו כל סיוע אפשרי מהניסיון שלנו למשרד הבריאות.

ניר כהאן: בנו את החוק הרבה על סמך הניסיון שאנחנו צברנו.

ניר כהאן: שנית, למרות המתקפה פה על משרד הבריאות, ונכון שדברים היו יכולים להתקדם יותר מהר, אבל הם עשו עבודה סופר מקצועית מבחינת הרצינות וההתייחסות לנושא, שהוא באמת נושא מורכב והוא חדשני מאוד.

ניר כהאן: קל לבוא מהצד ולשפוט אבל יש פה מכלול של הרבה מאוד דברים מקצועיים שהיו צריכים להתייחס אליהם, כולל הענין הפרטי שגם היה חשוב פה.

ניר כהאן: בסך הכל הם עשו עבודה מקצועית מאוד טובה.

ניר כהאן: נכון שאפשר היה לעשות את זה יותר מהר.

חיים כץ: אתם רווחיים?

ניר כהאן: אנחנו רווחיים מיום הקמתנו.

ניר כהאן: אני רוצה להגיד שהדברים הם לא שחור ולבן, יש פה גם שטח אפור.

ניר כהאן: אפשר להאיץ דברים ולעשות את הדברים בצורה יותר מהירה.

ניר כהאן: זאת נקודת ההתייחסות שלנו כבנקים פרטיים.

ניר כהאן: לגבי אדון בילסקי - -

חיים כץ: עזוב לגבי אדון בילסקי.

חיים כץ: יש לי שאלה: כמה אנשים עובדים בבנק הפרטי שלך?

ניר כהאן: 18 אנשים.

חיים כץ: כמה אנשים עובדים במד"א סביב הענין?

אילת שנער: 7.

שלי קפוסטה: הוועדה המקצועית שהקים משרד הבריאות לנהלים ולתקנות עשתה באמת את עבודה, וסיימה את עבודתה.

שלי קפוסטה: אני מחזיקה כאן מייל כתוב, אחרי ששוחחתי עם דוקטור אסנת לוקסנבורג ואחרי שדיברתי עם עורכת הדין טליה אגמון.

שלי קפוסטה: בדצמבר 2009 סיימה הוועדה המקצועית את עבודתה.

חיים כץ: אבל זה לא הגיע למשרד המשפטים.

חיים כץ: הדואר עובד לאט.

חיים כץ: מאז שעשינו אותו מרשות עצמאית לחברה ממשלתית, הדואר עובד לאט.

חיים כץ: מי נציגי משרד המשפטים פה?

חיים כץ: אין נציג.

טליה אגמון: זה עוד לא עבר אליהם.

טליה אגמון: אמרתי שנעביר.

טליה אגמון: אחרי שזה הופץ בדצמבר 2009 התקבלו עוד כמה הערות - -

חיים כץ: כל מה שאת אומרת בדצמבר 2009 הכל בסדר, רק הם לא סיימו.

חיים כץ: כל עוד הם לא מסיימים, הם לא מעבירים למשרד המשפטים.

חיים כץ: כל עוד זה לא הגיע למשרד המשפטים, הם לא סיימו.

חיים כץ: אז עזבי את מה ששלחו לך במייל.

שלי קפוסטה: אני רק רוצה להוסיף לגבי מה ששאלת קודם: אין ספק וזה כבר דובר בחוק והכל, הבנקים הציבוריים הצילו עשרות אלפי חיים של חולים ממקור דם טבורי ציבורי.

שלי קפוסטה: אין ספק שבקטע הזה לנו אצה הדרך, ואנחנו נשמח לקבל כל עזרה בשביל שיעבירו את הכסף, סוף סוף, ויפתרו הבעיות בין המשרדים ונצליח לקבל את הכסף ולו לטובת חולים שעומדים ומחכים כאן ועכשיו.

חיים כץ: אדוני הרב, תן לנו קצת נתונים על הפרויקט שלך, על מפעל החיים שלך.

יואל יוסף בוקסבוים: אני עברתי צנתור השבוע.

יואל יוסף בוקסבוים: אני מבקש שטל כתרן, יושב ראש חבר הנאמנים של המאגר הציבורי לדם טבורי, איש רהוט, אדם מאוד מעורה - -

חיים כץ: אתה מרגיש טוב?

חיים כץ: הצנתור היה בסדר?

יואל יוסף בוקסבוים: נהדר.

טל כתרן: אני מבקש להודות, ואני מתנצל על הקול שלי, לחברי הכנסת ולחברי הוועדה על ההתכנסות הזאת, ועל החשיבות שכולכם רואים בדבר הזה.

טל כתרן: אני חושב שאת פרק המי אשם ומה המחדל סגרנו.

טל כתרן: השאלה מכאן קדימה.

טל כתרן: ההבנה שאתם בהחלטה מצילים חיים גם ברורה.

טל כתרן: חברים, אנחנו מדברים על מאגר ציבורי.

טל כתרן: אני, בתור יושב ראש חבר נאמנים מגייס כסף, פונה לאנשים.

טל כתרן: איך אני עומד מולם ומסביר שאני רוצה שיתנו כסף כדי להציל חיים והם מיד נרתמים, אבל השאלה הבאה: אדוני, זה ציבורי, איפה המדינה?

טל כתרן: אתם שומעים את זה, אנחנו שומעים את זה, והתשובה: אין.

טל כתרן: אז יש גם כאלה שאומרים: חכה, לפני הפגישה בדקנו, אנחנו יודעים שיש חוק שעבר וכסף אין.

טל כתרן: אני מבין מכל הפאנל שיושב מולי שההחלטה תקרה.

טל כתרן: ההנחיה של לוחות זמנים תהיה עד תאריך כדי שהדברים יקרו.

טל כתרן: חברים, להציל חיים זה אומר שבהשוואה למאגרים ציבוריים עולמיים, כמות של 10,000 מנות, כמעט בדוק, אני לא יכול להישבע, מצילה 100 חיים בשנה.

טל כתרן: 100 אנשים - -

יואל יוסף בוקסבוים: לפחות.

טל כתרן: 10,000 מנות, 13 מיליון דולר.

חיים כץ: למה זה לא מצוין לנו בטבלאות?

טל כתרן: הנה אמרתי.

טל כתרן: הטבלה תהיה עוד רגע אצלך.

חיים כץ: כתוב לנו: 16 איש ב-2009, מ"בדמייך חיי" ומד"א.

יואל יוסף בוקבוים: שימי ייתן תשובה לענין הזה או פרופסור שנער.

טל כתרן: ברשותכם, עוד מילה אחת:

טל כתרן: הנושא הציבורי או ההחלטה שהמאגר הזה הוא מאגר ציבורי, וחוק ציבורי עבר וקיים ושריר, הוא פשוט לא קורה.

טל כתרן: הצלת החיים על הכספים שאנחנו מדברים, הרי אתם מבינים שזו טיפה בים.

טל כתרן: להגיע ל-10,000 מנות זה 13 מיליון דולר.

טל כתרן: אנחנו איפה שהוא בהתחלה.

חיים כץ: ביום שני עשינו דיון על מח עצם.

חיים כץ: גם שם מדובר על כסף קטן.

חיים כץ: זה היה ביום שני האחרון.

חיים כץ: זה ליד, אולי זה לא בדיוק, אבל זה ליד.

חיים כץ: גם פה אנחנו מדברים על כסף קטן ולא מעבירים חוק...

חיים כץ: אני לא יודע מה עשו ראשי הוועדות שלפני, אבל אני לא רוצה לשחק בנדמה לי.

חיים כץ: אני לא מצביע על החוק שנייה שלישית עד שאני לא יודע שיש לי כסף.

חיים כץ: אני לא רוצה להגיד שחוקקנו חוק ויגידו אחר כך: חבר הכנסת משה כחלון, שהיום הוא שר התקשורת, ביולי 2007 חוקק חוק ואנחנו היום ביוני 2010 באים למשרד הבריאות והיועצים המשפטיים המכובדים שלו עוד לא הספיקו יחד עם הוועדה 3 שנים אחרי לכתוב תקנות.

חיים כץ: כמו שהם לא הספיקו לעשות הרבה דברים אחרים.

חיים כץ: הם עובדים טוב אבל לאט.

טל כתרן: עוד דבר אחד, חברים, בשונה ממח עצם אנחנו מדברים בנושא של מנה של דם טבורי.

טל כתרן: אנחנו מדברים על מוצר מדף, הוא שם, הוא מוכן לפעולה, זה עומד זמין.

טל כתרן: זה לא המצב האחר של כאבים וחיפושים וזריקות, ואני לא דוקטור ולא פרופסור ולא מבין בזה, אני רואה את זה.

טל כתרן: אני יודע מה הדבר הזה מביא.

טל כתרן: ההחלטה בידיים שלכם, אני מודה לכם.

רחל אדטו: שאלה: יש במדינת ישראל כמה לידות בשנה?

רחל אדטו: 150 אלף.

רחל אדטו: מה אחוז ההיענות?

טל כתרן: 100%.

רחל אדטו: אין 100%.

יואל יוסף בוקסבוים: במקום לזרוק לפח הן מסכימות כולן.

רחל אדטו: אני רוצה להבין.

רחל אדטו: אין 100% וגם לא עושים את זה 7 ימים בשבוע ולכן לא יהיה 100% היענות.

רחל אדטו: לכן אני רוצה לשאול - -

אילת שנער: - - -

רחל אדטו: נניח שאנחנו מדברים על 150 אלף לידות, אתם רוצים להגיע למספר של כמה?

רחל אדטו: כמה אופטימאלי מבחינתכם?

חיים כץ: עשרת אלפים.

אילת שנער: יש להבדיל בין מספר פניות להיענות.

אילת שנער: ברור שכל אישה, מניסיוננו כבר כמה שנים, שנולד לה תינוק בריא, תסכים בוודאי לתרום את הדם מהשלייה שאחרת נזרקת להצלת חיים.

אילת שנער: לכן ההיענות היא 100%, אנחנו לא מצליחים לפנות לכולם אבל כל מי שפונים אליה, מוכנה.

אילת שנער: אף אחת לא תגיד "לא".

אילת שנער: אני רוצה לומר שהחוק הזה עבר בוועדה הזאת לפני מספר שנים, והחשיבות העצומה שלו היא קודם כל שהוא שם את כל הנושא בפיקוח.

אילת שנער: שם בפיקוח של משרד הבריאות לפי תקנים בינלאומיים מאוד מתקדמים, גם את בנקי הדם הציבוריים, ויסלחו לי חבריי, גם את בנקי הדם הפרטיים.

אילת שנער: הדבר הזה יהיה בפיקוח ויש גוף מפקח שהתחיל את עבודתו.

אילת שנער: זה בנושא התקנות והנהלים.

אילת שנער: אבל הדבר החשוב ביותר הוא שאנחנו, בעזרת ההקצבה הזאת, שאנחנו מתחננים אליכם שתזרזו ותקדמו ככל שניתן, יכולים כל אחד מאתנו להכפיל את פעולתו לפחות.

אילת שנער: החשיבות הרבה היא של איסוף מנות דם טבורי מנשים שיולדות בארץ, ולכוון את זה לאותם מגזרים שאינם מיוצגים במאגרי מח עצם הגדולים בעולם.

אילת שנער: מבנה הרקמות שצריכה הודיה לא יימצא בשום מקום בעולם - -

חיים כץ: חברת הכנסת עינת וילף אומרת שאת מדברת דברים כאלה יפים שהיא רוצה לשאול אותך שאלה.

עינת וילף: לא התכוונתי לעצור אבל מה שאמרת זה בדיוק מה שרציתי לשאול: התקנות, אני מבינה שהן חשובות לפיקוח ולהסדרה אבל מה המניעה להעביר את הכספים לבנקים שכבר פועלים ועושים?

אילת שנער: מבחינתנו יש תקצוב, העברנו כמה זה עולה לנו, יש לנו ניסיון ואנחנו מחכים לכסף.

חיים כץ: משרד הבריאות לא רוצה להעביר על חשבונו.

חיים כץ: הוא אומר שב-2011 משרד האוצר יעביר הכסף, חסכנו לנו עבור לא רוצה להגיד מה, ככה וככה מיליונים.

אילת שנער: אני רק רוצה, ברשותכם, להדגיש את הנקודה האחרונה שאמרתי: החשיבות היא לאסוף מנות מקרב תינוקות שנולדים בארץ כדי שסיווג הרקמות הזה יתאים לאזרחים במדינת ישראל, ולכן זה כל כך חשוב שיהיו בנקים טבוריים ציבוריים במדינת ישראל.

אילת שנער: הפרטיים אוספים לילד עצמו, הם לא נכנסים למשחק של החולים האחרים שמחפשים.

אילת שנער: אדון ממן, נמצאה לו מנה אחת בספרד ומנה אחת בצרפת.

אילת שנער: אנחנו שלחנו מנות לחולים בישראל אבל גם לחולה בשבדיה שהוא ממוצא מרוקאי, מילד שמוצאו מרוקאי מישראל.

אילת שנער: לכן כל כך חשוב שהמנות ייאספו מתוך מדינת ישראל עבור חולים במדינת ישראל, שנוכל לעזור להם, ערבים ויהודים.

אריה גיניגר: אני מחברת "טבורית", הבנק הפרטי של שיבא.

אריה גיניגר: ראשית, אני רוצה לומר שאנחנו תמכנו, תומכים ונמשיך לתמוך גם כספית.

אריה גיניגר: אני יכול לומר שאנחנו כבר העברנו סכום זהה לסכום התקציב השנתי שאושר פה, בוועדה, ממקורותינו אנו לשיבא לבנק הציבורי של שיבא.

אריה גיניגר: זאת אומרת, הבנק הפרטי תומך בבנק הציבורי כי להערכתי יש צורך בהקמת בנק ציבורי גדול.

אריה גיניגר: אני אשמח מאוד אם המדינה לא תקציב 5 מיליון שקל בשנה אלא 500 מיליון שקל בשנה ותאסוף מכל יולדת.

אריה גיניגר: אני אשמח מאוד.

אריה גיניגר: לצערי, במדינת ישראל ובעולם כולו זה לא קורה.

אריה גיניגר: בשום מדינה בעולם זה לא קורה, אנחנו לא ייחודיים בענין.

אריה גיניגר: אם הקציבו 5 מיליון שקל, צר לי לומר שזו טיפה קטנה בים, אבל לפחות שיתנו אותה.

אריה גיניגר: היא ניתנה כי זו היתה הצעת חוק פרטית ואני מניח שאם מישהו יעשה פעם עבודה יותר רצינית, ואני מזמין אתכם לעשות את זה, אז אפשר יהיה להוציא גם הצעת חוק יותר רחבה ולגייס יותר כסף.

אריה גיניגר: אני לא מבין בשום צורה שהיא, החוק אושר לפני 3 שנים, אושרו 4.9 מיליון שקל, זה לא קשור בתקנות, זה לא קשור בפיקוח, שאותם צריכים לעשות ללא שום קשר.

אריה גיניגר: משרד האוצר היה צריך להעביר את הכסף למשרד הבריאות מזמן, וחבל על הזמן.

אריה גיניגר: אני חושב שזה מה שהוועדה צריכה להגיד בקול רם.

חיים כץ: והיא לא אמרה עד עכשיו.

חיים כץ: ..

אריה גיניגר: היא אמרה.

אריה גיניגר: לחזק אתכם.

חיים כץ: תודה רבה.

שימי רבינוביץ: אני מנהל התפעול של "בדמייך חיי".

שימי רבינוביץ: שני נתונים לתקן את מה שנאמר קודם: בשנת 2009, "בדמייך חיי" קיבל 69 פניות של מנות שנמצאו מתאימות.

שימי רבינוביץ: 3 מנות נשלחו להשתלה בפועל, וזה מתוך 2300 מנות שיש לנו היום במאגר.

חיים כץ: זה מה שכתוב.

שימי רבינוביץ: המשמעות של זה היא שכאחוז אחד או יותר מזה, מהמנות שבמאגר, נשלחות להשתלה בשנה.

שימי רבינוביץ: עם 15 מיליון שקל היה אפשר להקפיא עוד 3000 מנות ולהציל חיים של עוד 30 אנשים כל שנה.

חיים כץ: תודה רבה.

משה קורניק: אני רוצה להדגיש דבר אחד, שמהרגע שהחוק תוקן, היכולת לגייס כסף פחתה כי התורמים שכבר מוכנים לתרום לכזה דבר, ולא קל לתרום לכזה דבר, אומרים: רגע, עבר חוק.

משה קורניק: בא נראה שהממשלה, שהמדינה נותנת וקצב התרומות ירד.

משה קורניק: אין לי שום תשובה אינטליגנטית לאדם שאומר זאת.

משה קורניק: באמצעים הפרטיים שאני עומד מאחוריהם ומבקש ממנו 5000 דולר או 1000 דולר הוא אומר לי: אין בעיה, אני אתן, אני חושב שזה חשוב.

משה קורניק: אבל המדינה כבר חוקקה חוק אז איך יכול להיות שאנחנו כבר ב-2010, ובצורה כזאת יוצא מצב שגיוס פרטי קשה מאוד לעשות לנושא הזה.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: לסיכום – הוועדה מביעה צער על התנהלות משרד הבריאות בנושא סחבת, ואנחנו מקווים שהיא לא מכוונת, בקביעת התקנות והנהלים ליישום החוק דם טבורי, שנחקק לפני 3 שנים.

חיים כץ: הוועדה דורשת ממשרד הבריאות לדווח לה בתוך 15 יום על השלמת התקנות הקשורות לחוק.

חיים כץ: הוועדה קוראת למשרד הבריאות להעביר את הכספים שלא קשורים לתקנות לגופים הציבוריים, שהעסק יוכל להתנהל ויוכלו להציל חיים, וכל המציל נפש אחת כאילו הציל עולם מלא.

חיים כץ: את זה שישימו בגדול מעל אלה שכותבים את התקנות, ואלה שמקפיאים את הכסף ומרוויחים זמן ואנשים מפסידים חיים.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: הישיבה נעולה.