הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 18, פרוטוקול מספר 53, 2010-05-11 11:00

דני דנון: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

דני דנון: הנושא שעל סדר היום, זכויות ושירותים לילדים כבדי שמיעה וחרשים.

דני דנון: אני מודה לכל מי שהגיע היום לפה.

דני דנון: לפני שנשמע את מרכז המידע והמחקר של הכנסת, מאתי וייסבלאי על הנייר העבודה שהכינה לנו לדיון,.

דני דנון: אני מבקש מאמא לילדה כבדת שמיעה, מירי עובדיה, שתספר לנו באופן אישי על ההשלכות הפרטניות, על הסיפור האישי.

דני דנון: בבקשה מירי ספרי לנו את הסיפור שלך ותתייחסי לכל הפרטים ובמיוחד על ההיבט הכלכלי והעליות והסבסוד.

מירי עובדיה: אני אמא של נוגה שהייתה בת שלוש בינואר, היא כבדת שמיעה מה שאומר שהיא לא יכולה להסתדר בלי שני מכשירי שמיעה, היא לא שומעת, ועם כל הצער שכרוך בכך היא לא שומעת ושום דבר חוץ ממכשירי שמיעה לא יעזור לה.

מירי עובדיה: מכשירי השמיעה של נוגה עולים בסביבות 8,500 שקל לכל מכשיר והיא כמובן צריכה שניים, אחד לכל אוזן.

מירי עובדיה: אורך החיים של מכשירי השמיעה הוא לא ארוך.

מירי עובדיה: אם האחריות של מכשירי השמיעה מסתיימת אחרי שנתיים אפשר להניח שאחרי שלוש שנים מכשיר השמיעה לא יהיה תקין.

מירי עובדיה: בנוסף יש צורך לקנות מערכת FM שהעלות שלה היא בין 10,000 ל- 15,000 שקל.

מירי עובדיה: התפקיד של מערכת ה- FM הוא על ידי שני חלקים, החלק האחד מתחבר לאוזניה שנמצאת על האוזן של הילדה והחלק השני – המשדר נמצא על מי שמשוחח באותה עת ואותו רוצים שהיא תשמע.

מירי עובדיה: מי שמדבר מחזיק אותו והמכשיר משדר אות שנשלחת לתוך המקלט ומגיעה לתוך האוזניה, כך היא יכולה לשמוע ולהפריד בין רעשי הרקע לבין מה הדיבור.

מירי עובדיה: כאמור עלות המכשיר הזה היא בין 10,000 – 15,00 שקל, גם למכשיר הזה יש אורך חיים מאוד מוגבל והוא בין שלוש לחמש שנים.

מירי עובדיה: לשני המכשירים האלה ניתן לקבל השתתפות ממשרד הבריאות בשווי של עד 3,500 שקל, אם איני טועה, לכל מכשיר, כשגם את זה לא מקבלים באופן מלא אלא מקבלים 75%, ואם יש צורך ביותר מזה אפשר להגיש ערעור ואז אחרי שמגישים את כל מסמכי האומללות הנחוצים, כמו אמא מסכנה, אבא מובטל, נשואה לפרסי כמו שאמרו הגששים, אז אולי אפשר לקבל את ה- 75% וזה טיפה בים.

דני דנון: כל כמה זמן יש זכאות לקבל מכשיר?

מירי עובדיה: כל שלוש שנים ולמערכת FM כל חמש שנים אם איני טועה.

מירי עובדיה: מעבר לזה יש הוצאות מהוצאות שונות ומשונות שמטבען אף פעם לא נגמרות ותמיד מגיעות בהפתעה.

מירי עובדיה: פעמיים בשבוע יש צורך להגיע לקלינאי תקשורת במיח"א – מרכז רב תחומי לילדים עם לקות שמיעה בגיל הרך, שדרך אגב עושים עבודה מצוינת ותענוג.

מירי עובדיה: העלות לטיפול היא 128 שקלים למפגש, צריכים שניים בשבוע והעלות החודשית מגיעה ל- 1,000 שקלים.

מירי עובדיה: שני ימי עבודה מתבטלים כדי להגיע לשם.

מירי עובדיה: פעם בשלושה חודשים צריכים ללכת לרופא אף אוזן וגרון, פעם בשלושה חודשים צריך לעשות בדיקת שמיעה, בקיצור זה נופל על ההורים ובדרך כלל על אחד כי ברגע שמתמקצעים לא נותנים להורה הפחות מקצועי לטפל בזה.

מירי עובדיה: אחד מההורים הופך לנהגת/סייעת/עובדת סוציאלית.

מירי עובדיה: פחות מתייחסים לילד בתור ילד ויותר בתור אוזן עם בעיה והילד באיזשהו מקום הולך לאיבוד בכל העסק הזה, בנוסף לכך ההורים ממילא צריכים לתגבר את המשרות שלהם ואת מקורות ההכנסה כדי לטפל בכל ההוצאות מסביב ואז בכלל הילד הולך לאיבוד.

מירי עובדיה: הבנתי שמטרת הישיבה הזאת היא לדון אם ניתן לסבסד באופן מלא את מכשירי השמיעה.

מירי עובדיה: אני יכולה לומר לכם כאמא לשני ילדים, וכאדם נורמטיבי מהשורה, אני עובדת, משלמת מיסים, לא עשירה במיוחד, לא ענייה, אשמח מאוד שזה יקרה.

מירי עובדיה: נכון להיום לנוגה שלי אין מערכת FM כי אני לא יכולה להרשות לעצמי את זה, וזה אוכל אותי.

מירי עובדיה: אנחנו ההורים לילדים ליקויי שמיעה לא צריכים רחמים, אנחנו לא אומללים ולא מסכנים.

מירי עובדיה: בעיית השמיעה שלנו זה לא משהו שנגרם מתוך כוונה, זה לא קרדום לחפור בו או שדרכו לקבל הטבות שבהן אנחנו נשתמש להוצאות אחרות.

מירי עובדיה: טובת הילדים עומדת לנגד עיניי ואני מקווה שגם לנגד עיניו של מי שמכריע.

דני דנון: תודה רבה מירי.

דני דנון: אבקש מאתי וייסבלאי לתת לנו סקירה קצרה על הדוח שהכינה לנו, בבקשה תתמקדי יותר בנושא הפרטני, בנושא האישי מבחינת הזכויות, העלויות ומה המדינה נותנת כי הדוח מקיף והוא כולל, אבל הדיון היום ממוקד בנושא הזה, איך מסייעים להורים כמו מירי.

דני דנון: מטרת הדיון לשמוע מה המדינה נותנת ולמה היא נותנת מה שהיא נותנת ולמה לא פחות ולמה לא יותר.

דני דנון: בבקשה.

אתי וייסבלאי: חשוב להגיד שהטיפול בילדים ליקויי שמיעה חשוב לא רק לאיכות השמיעה אלא חשוב לא פחות להתפתחות שלהם וסגירת פערים בכל התחומים ולכן לגבי כל הזכויות שעליהם מודבר לא ברמה ההזדקקות שלהם אלא ברמה של דברים חיוניים ביותר.

אתי וייסבלאי: ערכנו בעזרת כל האנשים שנוכחים כאן, עם חלק גדול דיברתי בטלפון ואני רוצה להודות לכולם, ערכנו מיפוי של זכויות ילדים חרשים וכבדי שמיעה.

אתי וייסבלאי: ראשית ראינו שכבדי שמיעה זכאים לגמלת ילד נכה מהמוסד לביטוח לאומי.

אתי וייסבלאי: יש בערך כ- 4,000 ילדים שמקבלים גמלת ילד נכה והמספרים עומדים לעלות בעוד כ- 500 בחודשים הקרובים.

אתי וייסבלאי: הסכום המקסימלי של גמלת ילד נכה עומד על 2,362 שקלים לחודש.

אתי וייסבלאי: בנוסף יש שירותים במשרד החינוך, משרד הבריאות, משרד הרווחה וגם יש את הכתוביות לכבדי שמיעה.

אתי וייסבלאי: אני אתמקד בבעיות העיקריות שעלו במסמך, או בשתיים מרכזיות.

אתי וייסבלאי: הראשונה, כמו שנאמר כאן, זה המימון של מכשירי שמיעה.

אתי וייסבלאי: גובה של ההחזר המרבי הוא 3,500 למכשיר שמיעה אחת לשלוש שנים.

אתי וייסבלאי: משנת 2009 קיבלו החזר עבור 1,700 מכשירים.

אתי וייסבלאי: ההחזר הזה מכסה במקרה הטוב פחות ממחצית מעלות מכשיר שמיעה, וכמו שנאמר יש הרבה הוצאות נוספות שקשורות גם למכשיר וגם לדברים נוספים ואין עליהם החזר לא ממשרד הבריאות ולא מגוף אחר.

אתי וייסבלאי: דיברתי עם משרד הבריאות והוא מודע למצב ואני חושבת שהוא עושה די מעט כדי לשנות אותו.

אתי וייסבלאי: הטענה של משרד הבריאות, והם בוודאי יציגו אותה פה, היא שהבעיה כוללת את כל תחום אביזרי שיקום וניידות ומשרד הבריאות סובל ממחסור מתקציבים.

אתי וייסבלאי: חשוב לי להדגיש שהמשרד פועל כיום, וכנראה זה ייקח עוד כמה שנים, אבל הוא פועל היום כדי להעביר את האחריות של מכשירי השמיעה לילדים עד גיל 18 לקופות החולים כמו שמבוגרים מקבלים, אני חושבת שזה חלק חשוב בעניין הזה.

אתי וייסבלאי: נושא השני שעלה זו ההנגשה האקוסטית של כיתות לימוד שזה קשור לילדים ליקויי שמיעה במערכת החינוך.

אתי וייסבלאי: מצאנו שמערכת הלימוד לומדים 4,229 ילדים כבדי שמיעה, 2,300 מהם בחינוך הרגיל.

אתי וייסבלאי: חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות משנת 1998 מחייב להנגיש מוסדות חינוך אבל תקנות מפורשות ליישום החוק הזה עדיין לא פרסומו.

אתי וייסבלאי: משרד החינוך עושה בשלוש השנים האחרונות והוא מפעיל מנגנון שמאפשר לרשויות המקומיות, שעליהן מוטלת החובה להנגיש, לממן ביצוע הנגשה אקוסטית של כיתות והונגשו באופן הזה כ- 2,000 כיתות.

אתי וייסבלאי: אבל גם משרד החינוך וגם הארגונים אחרים כולל נציבות שוויון לאנשים עם מוגבלות אמרו שיש עיכובים בעניין הזה וחשוב שלא יהיו, כי זה מונע מתלמידים להשתלב במערכת החינוך.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: בעצם מה שאת אומרת שחצי מהילדים שזכאים בכלל לא פונים לבקש את הסיוע.

אתי וייסבלאי: בעניין מכשירי השמיעה?

אתי וייסבלאי: אם אנחנו מדברים על 1,700 מכשירי שמיעה שהם בערך כ- 800 ילדים אחת לשלוש שנים, יכול להיות שלא פונים.

דני דנון: בבקשה, דלית רומם מנהלת היחידה הארצית למכשירי שיקום וניידות במשרד הבריאות.

דלית רומם: כמו שאתי הציגה את הדברים, משרד הבריאות מודע היטב לבעיה של מכשירי שמיעה לילדים עד גיל 18, יחד עם זאת כמו שאמרנו הבעיה היא בעיה כללית.

דלית רומם: התוספת השלישית לתקציב היחידה למכשירי שיקום וניידות אין לה שום מנגנון שמאפשר שדרוג, לא בגין עליית מחירים, לא בגין בעלייה במספר הפניות, לא בגין הרחבה של קריטריונים ולא בגין הכנסה של טכנולוגיות חדשות שגם אותן צריך להכניס ולא רק בתחום מכשירי השמיעה.

דלית רומם: לכן אנחנו מאוד מתקשים - - -

דני דנון: איך נקבע הסכום הזה?

דני דנון: למה דווקא 3,500 שקל ולא פחות?

דלית רומם: הסכום הזה נקבע בעבר.

דלית רומם: בשנת 2002 הסכום הזה עודכן, אני רוצה לתת פרופורציות - דברים אחרים לא עודכנו בכלל בהתאם למחירים הממוצעים שהיו באותה תקופה.

דלית רומם: בשנת 2009 אחרי תקופה מאוד ארוכה הצלחנו בכל זאת לקבל סכום מסוים ולא את כל מה שביקשנו והחלטנו להרחיב השתתפויות בצרכים אחרים בהם לא נגענו גם בשנת 2002.

דלית רומם: השנה כן מתכוונים להגיש בקשה להרחבת ההשתתפות בתחום מכשירי השמיעה ומכשירי FM.

דני דנון: לקראת תקציב 2010?

דלית רומם: זה לא שלא ביקשנו קודם, אנחנו גם ביקשנו בשנת 2008 ובשנת 2009, ביקשנו תקציב לצורך הרחבת הטכנולוגיות, קיבלנו חלק מהתקציב.

דלית רומם: ביקשנו 8 מיליון וקיבלנו 4 מיליון, ולכן מבחינת התעדוף ומכיוון שמכשירי שמיעה שודרגו בשנת 2002 ומכשירים אחרים לא, החלטנו הפעם להקצות את הסכומים לדברים אחרים.

דלית רומם: השנה בתעדוף שלנו הנושא של מכשירי שמיעה יהיה במקום גבוה יותר ממה שהיה בעבר.

דני דנון: אני שמח לשמוע את זה, אבל ממה שאני מתרשם אחוז הפונים הוא לא 100% וגם לא 50%.

דני דנון: השאלה אם יש לכם תקציב ספציפי לנושא?

דני דנון: אם על פניו היו פונים כל הילדים במדינת ישראל הזכאים על פי הקריטריונים שקבעתם, אז הייתם צריכים להוציא כפול מהסכום שאתם מוצאים היום.

דלית רומם: אין לנו תקציב ספציפי לנושא הזה.

דלית רומם: הנוהל אומר שאנחנו משתתפים בסכום מקסימלי של 3,500 שקל למכשיר שמיעה ו- 5,000 למכשיר FM, וכל מי שמבקש מקבל.

דלית רומם: אנחנו עורכים מעקב אחרי מצבנו התקציבי במהלך השנה כדי לבחון מה קורה.

דלית רומם: מקבלים 75% מתקרת ההשתתפות, אני חושבת שלפחות 50% מהאנשים מקבלים בהתאם לאישורי ההכנסה את מלוא העלות, אחרים מקבלים 90% מעלות התקרה, וחלק מקבלים 75%.

דני דנון: מה ההערכה שלכם לגבי גובה העדכון, זה הולך לעלות בעשרות אחוזים, בכמה?

דלית רומם: הכוונה שלנו להגדיל את סכום ההשתתפות מ- 3,500 שקל לכ- 6,000 שקל למכשיר.

דלית רומם: אנחנו לא יכולים בשום אופן בלי תקציב ייעודי לנושא הזה להגדיל, אם נקבל בוודאי זה מה שנעשה.

אתי וייסבלאי: ואם לא תקבלו ורק את התוספת התקציבית שביקשת בלי אותו סיוע?

דלית רומם: איזו תוספת תקציבית?

אתי וייסבלאי: אמרת שביקשתם.

דלית רומם: לשדרוג טכנולוגי?

אתי וייסבלאי: כן.

דלית רומם: אני לא יכולה לענות לך ב- 100% אבל סביר להניח שנגדיל את זה לכשירי שמיעה.

דני דנון: למכשירי FM יהיה תוספת?

דלית רומם: כן.

דני דנון: בכמה כסף?

דלית רומם: אין לי כרגע תשובה לתת.

דני דנון: יש גופים נוספים שעוזרים בסבסוד להורים, או שרק משרד הבריאות הוא הכתובת היחידה?

דלית רומם: בעבר היו עמותות שכן עזרו, אנחנו בקשר איתם בנוגע להרחבת ההשתתפות, אני יודעת מפגישות עם עמותות שונות שבגלל המצב הכללי קשה להן היום לסייע בהשלמת עלות המכשיר.

דלית רומם: אני רוצה שתלמה תתייחס לשאלה האם יש ילדים שאינם פונים בנוגע למכשיר שמיעה, לעניות דעתי זה לא נכון ולפחות מהקשר עם עמותות רציניות, זה נשמע לי לא סביר שאנשים לא פונים בבקשה לסיוע.

דני דנון: מהמספרים שהצגת, כמה ילדים פונים?

תלמה הרצנו: קלינאית תקשורת ארצית של המשרד.

תלמה הרצנו: מאחר וההשתתפות היא אחת לשלוש שנים ייתכן שמספר הפונים בכל שנה הוא שליש ממספר האנשים שבפועל פונים.

תלמה הרצנו: ילד בעל לקות שמיעה שזקוק לחינוך ושיקום מיוחדים, מגיעה לאחד מהמקומות שבהם עובדים עם ילדים כאלה, הארגון הגדול מבינהם הוא מחי"א – מרכז רב תחומי לילדים עם לקות שמיעה בגיל הרך, שנמצא במספר אזורים בארץ, "שמעיה", ו"שמע" קולנו במגזר בחרדי ויש מי שעובד בשיטה קצת שונה, אלו הארגונים שבהם גם מתאימים את מכשירי השמיעה לילדים.

תלמה הרצנו: יש שם עובדות סוציאליות שיודעות בהחלט להפנות את המשפחות למקומות המתאימים כדי לקבל את ההחזר עבור מכשירי השמיעה.

תלמה הרצנו: ישנם מקומות נוספים לקבל סיוע, פונים לבית הנשיא, פונים לכל מיני מקורות אחרים, יד שרה ועוד.

תלמה הרצנו: כ- 50% מהילדים במדינת ישראל שנולדים בלקות שמיעה עמוקה זוכים לקבל שתל.

תלמה הרצנו: שתל - ניתוח שאני מתארת אותו כפלא השמיני, הוא מדהים, העלות למעלה מ- 20,000 דולר, כולו בסל כולל החלקים הנלווים, כולל הכל.

תלמה הרצנו: העלות להורה באמת מסתכמת בסכום מאוד פעוט.

תלמה הרצנו: אותו ילד שיש לו ליקוי בשמיעה טיפה פחות שלא צריך לעבור ניתוח ראש להשתלת השתל, כולנו כאן נדבר עבורו כי הוא זקוק למכשירי שמיעה.

תלמה הרצנו: כל הזמן מכשירי השמיעה יהיו בתוספת השלישית ואולי בזכותי, כי בתוספת השלישית יש אפשרות לבחור את המכשיר שהכי מתאים לילד, ללא הגבלה של אף קופת חולים שתאמר לא לקחת את המכשירים האלה והאלה.

תלמה הרצנו: כי ילד שזקוק לשמיעה מקסימלית כדי לפתח דיבור ושפה, אני רוצה שתהייה לו את האפשרות האודיולוגית המקסימילית ושזה לא יתבטא בכך שהגבילו אותו במכשירים.

תלמה הרצנו: לכן אני התנגדתי עד היום שזה יועבר לסל כי שם הקופות תאמרנה שהן תערוכנה מכרזים עם זה ועם זה והם יגדירו את המכשיר.

תלמה הרצנו: אמרתי לא וקודם נמצא.

תלמה הרצנו: אני מתפלאת שלבת שלך אין מכשיר EM, זאת אומרת - - -

מירי עובדיה: יהיה לה.

תלמה הרצנו: לא יכול להיות שמחי"א ירושלים לא דואג שיהיה?

תלמה הרצנו: אין כזה דבר ואין מקום יותר טוב ממיח"א.

תלמה הרצנו: נכון שאני בעד מיח"א וזה מקום שמחנכים ילדים חרשים והם דואגים להם.

מירי עובדיה: זה כמו "שמע"?

תלמה הרצנו: "שמע" זה לגדולים יותר, הם ההמשך והם מיח"א לגדולים וגם עם לקויות יותר קלות, אבל הם לילדים עם לקויות עמוקות.

תלמה הרצנו: אנחנו היום מאתרים את הילדים ובודקים אותם כבר למחרת הלידה, גם בדיקת סינון שאני הכנסתי אותה לכל בתי החולים בארץ, אנחנו עושים בדיקת שמיעה למחרת הלידה ואנחנו מאתרים את הילדים והמטרה היא שעד גיל שלושה חודשים הילדים האלה יאובחנו ועד גיל שישה חודשים יהיו בתכנית שיקומית, אז אנחנו לא צריכים את הכיתות המיוחדות וההתפתחות השפתית שלהם בהתאם להתפתחות הקוגניטיבית שלהם.

תלמה הרצנו: יש הרבה מאוד מהילדים, ואנחנו מגלים היום ילדים עם לקויות שזקוקים למכשירי שמיעה.

תלמה הרצנו: זו מעמסה אדירה על ההורים והויכוח שלי עם המשרד ואני אומרת שאם מעבירים את זה לסל לקופות החולים אני מבקשת שלא יגבילו אותי במכשירי השמיעה.

תלמה הרצנו: זה העניין שממנו אני פוחדת.

תלמה הרצנו: ילד חרש לא מוגדר בתוך סומאטי.

תלמה הרצנו: אצל ילד סומאטי-ההתפתחות, לפי ההגדרה הוא ילד שיש לו פגיעה במערכת העצבים המרכזית או במערכת ההיקפית, אפשר לחשוב שאוזן הגדילה איפה היא ושהיא לא שייכת למערכת המרכזית.

תלמה הרצנו: ילד שהוא ילד סומאטי-התפתחותי זוכה למספר טיפולים לפי הצורך ללא השתתפות עצמית ולכל הטיפולים הנלווים ללא השתתפות עצמית, אבל קופות חולים החליטו שילד, גם עיוור וגם ילד חרש הוא לא ילד סומאטי.

אורלי לוי אבקסיס: מי מחליט, קופות החולים?

תלמה הרצנו: כן.

אורלי לוי אבקסיס: למה לא משרד הבריאות?

תלמה הרצנו: זה בשיתוף אבל את יודעת איך זה עובד.

תלמה הרצנו: לכן כשאני דיברתי עם אתי וייסבלאי, ואני מתפלאת שהיא לא הכניסה את זה, אמרתי שזה מתחיל שם כשהילד לא מוגדר כילד סומאטי.

אורלי לוי אבקסיס: ואז הוא לא מקבל את כל העזרה מסביב.

תלמה הרצנו: נכון.

דני דנון: יש כאן שאלה של דוקטור רוז לרר כהן, מהאגודה למען הילד בגיל הרך.

רוז לרר כהן: השאלה שלי היא בעצם לאתי מחברת הדוח, אני לא רואה פה התייחסות למעונות יום ולילדים בגיל הרך.

רוז לרר כהן: הכל מתחיל מגן הילדים.

רוז לרר כהן: את יכולה להסביר למה החוסר הזה?

אתי וייסבלאי: לא התייחסתי לזה בדברי הפתיחה כי לא עלו בעיות חמורות בהקשר הזה, אבל זה מופיע במסמך, מעונות שיקומיים לגילאי עד שלוש שמופעלים על ידי משרד הרווחה, זה נמצא בעמוד 10.

תלמה הרצנו: אנחנו שומעים היום בהרבה מאוד מסדרונות את הבקשה של רופאי אף אוזן גרון ושל משפחות ושל איגודים להוסיף שתל שני בתוך סל הבריאות.

תלמה הרצנו: כלומר שהילד לא ילך רק עם שתל אחד אלא שיהיה עם שני שתלים, וזה באמת נהדר, ואני מסכימה עם זה.

תלמה הרצנו: לא יתכן שזה יכנס לפני שהם יכניסו את הנושא של מכשירי שמיעה.

תלמה הרצנו: כלומר שלילד עם טיפת ליקוי קטנה יותר.

תלמה הרצנו: אז אולי יעזרו לנו במאבק כל החברות שדוחפות את השתל השני למכשירי שמיעה.

דני דנון: לא בטוח שאלו אותן חברות ואותם אינטרסים.

תלמה הרצנו: אלו אותן חברות.

דני דנון: אני אבקש מהמנהלת הכללית של מיח"א גלית כספי כהן להתייחס לנושא.

גלית כספי כהן: ראשית אני רוצה להגיד שאנחנו רוצים שהילד ישמע, זה מה שמעניין אותנו.

גלית כספי כהן: אנחנו מדברים בשם הילדים ואותנו לא מעניין מאיפה יגיע הכסף.

גלית כספי כהן: אנחנו רוצים שיהיה להם מימון.

גלית כספי כהן: הנכות של הלקות בשמיעה היא לקות מאוד קשה, מאוד קשה.

גלית כספי כהן: הילד מאבד את היכולת שלו במגע עם העולם, את הקשר שלו עם האמא, עם הידע והוא ילד עם אינטליגנציה רגילה והוא מאבד הרבה מאוד מהידע ונשאר מאחור.

גלית כספי כהן: זו לא איזו הטבה שאנחנו נותנים, זה בסיסי.

גלית כספי כהן: מצד השני הנכות הזאת היא עם יכולת שיקום הכי גבוהה.

גלית כספי כהן: זאת אומרת שאם הילד קיבל את השירות בזמן הנכון, ועכשיו כשבדיקות הסינון נכנסו על ידי משרד הבריאות בזכות תלמה, סגן השר ואחרים, לבתי החולים יש לנו את האפשרות לאתר את הילד בזמן, ויש את היכולת לשקם אותו ואנחנו גם יודעים לעשות את זה.

גלית כספי כהן: השאלה המרכזית היא אם אנחנו נוכל לתת לו את הכלים שקיימים בשוק.

גלית כספי כהן: כשילד צריך אנטיביוטיקה הוא ניגש לרופא והרופא לא בודק מה מחיר האנטיביוטיקה והוא רושם לו אנטיביוטיקה.

אורלי לוי אבקסיס: כמה עולה מכשיר שמיעה?

גלית כספי כהן: מכשיר שמיעה ממוצע, לא רול רויס, מכשיר ממוצע עולה בין 8,000 ל- 10,000 שקל.

אורלי לוי אבקסיס: כמה בעצם ממומן על ידי המדינה?

גלית כספי כהן: 2,700 שקל לרוב האוכלוסייה, דרך משרד הבריאות.

גלית כספי כהן: הייתה צריכה להגיע עוד אמא שיש לה ארבע ילדים עם לקות בשמיעה.

גלית כספי כהן: זה לא חריג ויש הרבה פעמים הורים לשנים או שלושה ילדים עם לקות בשמיעה.

גלית כספי כהן: בשבילה, והיא בעצמה חרשת, זה 100,000 שקל ואני לא מדברת על מכשירי FM, סוללות, אוזניות זה בלתי נגמר, ויש את התיקונים.

גלית כספי כהן: חשוב לזכור שאם אנחנו מצליחים לשקם בגיל הצעיר הילד שומע.

גלית כספי כהן: לא מזמן היה לנו כנס בחיפה שבו היו בוגרים שלנו שהם סטודנטים לרפואה, להנדסה ומכל התחומים שיכולים לתרום ולממן את המיסים האלה, אבל אם אנחנו לא נטפל בהם זה לא יקרה.

דני דנון: מה קורה במגזר החרדי והערבי?

גלית כספי כהן: אנחנו נותנים שירותים למגזר הערבי, בכל הארץ יש לנו אוכלוסייה ערבית.

גלית כספי כהן: לגבי המגזר החרדי יש את "שמעיה" ואת "שמע קולנו" שנותנים שירותים.

דני דנון: יש היום ילדים במדינת ישראל שאין להם מכשירים בגלל הנושא התקציבי?

גלית כספי כהן: כן.

דני דנון: את יכולה לתת לנו הערכות בכמה ילדים מדובר?

דני דנון: שמענו שיש כ- 4,000 ילדים, אתי זה נכון?

אתי וייסבלאי: במערכת החינוך יש כ- 4,000 ילדים שמקבלים אבל יכולים להיות ילדים שהם כבדי שמיעה שהם לא עומדים ברף.

אריאלה איציק: יש לנו בערך 1,500 ילדים באזור המרכז.

אריאלה איציק: יש הרבה מאוד ילדים שלא מרכיבים מכשירי שמיעה כי אין להם אפשרות להרכיב את המכשיר.

דני דנון: מיהם ילדים בוגרים יותר, באיזה גילאים?

אריאלה איציק: מכיתה א' עד יב', אחרי שם גומרים את מיח"א הם עוברים אלינו, בערך שליש המטופלים שלנו הם בוגרי מיח"א והיתר מגיעים אלינו במהלך החיים, זאת אומרת שמכיתות א' עד יב' אנחנו מממשיכים לקלוט ילדים ליקויי שמיעה שאיתרו אותם ולא הפנו אותם, או שלא איתרו אותם במשך השנים.

אורלי לוי אבקסיס: או שהשמיעה שלהם התדרדרה.

אריאלה איציק: לא.

אריאלה איציק: יש לנו נתונים מדויקים והצגנו אותם לפני שלוש שנים.

אריאלה איציק: יש כאן רצף מצטבר של נזקים, אנחנו מקבלים ילדים שמגיעים אלינו בגילאים יותר גבוהים שבמשך שנים לא שמעו, התפתחו אצלם פערים במשך השנים ולרוב הם בלתי הפיכים ואין להם תקציב לקנות מכשיר שמיעה.

אריאלה איציק: הדיון הוא קצת מגוחך כי הוא במונחי עלות תועלת.

אריאלה איציק: הכסף שישקיעו במכשירים זה טיפה לעומת מה שאחר במשך שנים צריך לשלם על השיקום המתמשך שלהם, בירידות שהם לא ירידות לצורך שתל.

אריאלה איציק: ברגע שיש ירידה שמצריכה שתל מאתרים ושמים שתל.

אריאלה איציק: אבל בכל הירידות האחרות שהן לכאורה לא ירידות חמורות ובמשך שנים הילדים לא מאותרים ולא מופנים לטיפול, לא מרכיבים מכשירי שמיעה, כי אין להם כסף לרכוש את מכשירי שמיעה, בשפה המקצועית אצלנו זה נקרא כדור שלג שהולך ותופח, ובשלב מסוים אלו פערים שהם בלתי הפכים, והמדינה משלמת, לא תשלם, היא משלמת על זה הרבה יותר כסף וגם בבגרותם היא תשלם על זה הרבה יותר כסף.

אורלי לוי אבקסיס: יש לי שאלה שאולי לא עניינית אבל היא כן חשובה לדיון.

אורלי לוי אבקסיס: נניח שאלה שכבר קנו מכשיר, ואנחנו מכירים ילדים שבעיקר בימי הקיץ החמים שיוצאים לבריכות וכדומה, מה קורה כאשר מכשיר מתקלקל, יש עליו אחריות, יש לו ביטוח?

אורלי לוי אבקסיס: כי זאת הוצאה נוספת וחדשה.

אורי אורבך: מה אורך החיים של מכשיר כזה?

גלית כספי כהן: יש תקופה של אחריות של הספק.

אורלי לוי אבקסיס: האחריות היא רק על נזקים של החברה ולא לשימוש לא נכון.

אורלי לוי אבקסיס: אולי ראוי לעשות סוג של ביטוח כזה?

גלית כספי כהן: חברות הביטוח לא ממהרות כי יש כאן בעיה.

גלית כספי כהן: במיוחד ילדים שהם עושים נזק בכל דבר כמו בגדים וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: אחת לכמה זמן יש את ההשתתפות של משרד הבריאות?

דני דנון: אחת לשלוש שנים.

דני דנון: אני רוצה לשאול את משרד הבריאות, הרעיון להעביר את זה לקופות חולים, מבחינה מערכתית זה נראה לי דבר הכרחי, איפה זה עומד כרגע מבחינת תהליכים פנימיים של המשרד?

דלית רומם: אנחנו השנה פועלים להעביר את כל מכשירי השיקום לקופות החולים.

דני דנון: ילדים ומבוגרים.

דני דנון: יש לזה כבר לוחות זמנים?

דני דנון: זה יטיב עם ההורים?

מירי עובדיה: כאמא, אני אומרת לך שזה לא יטיב, ואני יכולה לומר לך שלקופות החולים יש דרך מאוד מעניינת להפוך כל דבר ל- 75% מהעלות לא כולל הוצאות נסיעה, לא כולל, לא כולל, לא כולל, ובסופו של דבר זה יישאר פחות או יותר מה שקיים היום.

דלית רומם: קודם כל בואו נפריד בין שני דברים, משרד הבריאות בודק במטרה לראות איך אפשר להגדיל את סכומי ההשתתפות זה דבר אחד ואנחנו פועלים בכיוון הזה.

דלית רומם: הדבר השני ובלי קשר לזה, זה להעביר את זה לקופות החולים.

דלית רומם: המגמה להעביר את זה לקופות כי זה לא מתפקידו של משרד הבריאות להתעסק עם נושא אישור מכשירים כאשר לקופות החולים יש את כל המערך הנכון והמתאים לדבר הזה.

דלית רומם: אפשר להעביר את זה בדרך שהתנאים לא ישתנו, אנחנו לא נאפשר לקופות החולים לקבוע סוג של מכשירי שמיעה אותם הם יאפשרו לרכוש ואת האחרים לא.

גלית כספי כהן: כאן בדיוק הסכנה והשאלה היא מה רמת הרגולציה.

גלית כספי כהן: אם יש כל הזמן התפתחות, וזה כמו המחשב, זה כל הזמן מתפתח ואחרי שנתיים המחשב כבר מיושן, זה נורא חשוב שהמכשור יהיה מעודכן כל הזמן.

מירי עובדיה: גלית את הולכת רחוק, היום משרד הבריאות לא ממן את מכשירי השמיעה של המבוגרים והמבוגרים עוברים דרך קופות החולים.

מירי עובדיה: קופות החולים קובעות למבוגרים אלו מכשירי שמיעה הם יצטרכו לקנות.

מירי עובדיה: הן קובעות ואני מדברת מהניסיון של חמותי ובעלי, אז אולי בשנה הראשונה ובשנה השנייה יחליטו שכן תוכלו לבחור לעצמכם.

תלמה הרצנו: אם יהיה פיקוח של משרד הבריאות זה לא יקרה.

מירי עובדיה: למה זה לא קורה עם המבוגרים?

תלמה הרצנו: אני לא מכירה.

טלי גרשטיין: גם בביטוח משלים, למי שיש ביטוח משלים.

טלי גרשטיין: יש כאן מקרה שמי שלא עשה ביטוח משלים לא יקבל מימון ברמה מסוימת.

טלי גרשטיין: גם היום יש מימון שונה לאלה שמקבלים מהקופה דרך הביטוח הרגיל, מאלה שיש להם ביטוח מושלם או במכבי מגן, שהם מקבלים עלות השתתפות אחרת.

טלי גרשטיין: אז עלול להיות מצב שילדים יקבלו השתתפות שונה לפי סוג הביטוח שלהם בקופה והמצב יהיה יותר גרוע.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה אם אפשר לעצור את התהליך הזה?

דני דנון: אנחנו רוצים לשמוע על התהליך הזה, הוא לא קורה מחר בבוקר אבל היה והוא אכן יצא לפועל אז הוא לא יהיה מזיק אלא מועיל.

דלית רומם: אנחנו נעשה הכל כדי להבטיח שלא יהיה נזק.

דלית רומם: לא זאת המטרה שלנו.

דלית רומם: המטרה שלנו להקל על האנשים ולא להקשות עליהם.

דני דנון: אני רוצה לשמוע את משרד הרווחה והשירותים החברתיים, איפה המעורבות שלכם בנושא?

תמרה בן שלו: בנושא מכשירי שמיעה בעצם אין מימון לילדים.

תמרה בן שלו: אנחנו כן מקבלים הרבה פניות.

תמרה בן שלו: בהקשר למה ששאלת קודם על מספר הילדים שלא מקבלים כי אין להם מאיפה לממן.

תמרה בן שלו: אנחנו מקבלים פניות בוועדה לסיוע לילדים אבל הן פניות שצריך להציג איתן את כל האישורים ודוח על המצב הכלכלי וכדומה, אלו מקרים פרטניים.

דני דנון: שאתם מסייעים.

תמרה בן שלו: כן.

אורלי לוי אבקסיס: לכמה אתם מסייעים בשנה?

תמרה בן שלו: אני לא יודעת, אבל לא מדובר במספר גדול.

דני דנון: בפועל מבחינת המדינה זה רק משרד הבריאות, הוא בחזית, מבחינת הילדים.

אורלי לוי אבקסיס: משרד החינוך מעורב?

אורלי לוי אבקסיס: כי יש לזה השלכות חינוכיות.

אורלי הלפרין: אני מדריכה ארצית לאודיולוגיה חינוכית, משרד החינוך מעורב בהנגשה.

אורלי הלפרין: במסגרת ההנגשה לעיתים אם נשאר כסף אחרי שאנחנו מנגישים אקוסטית את הכיתות, אפשר לרכוש מכשירי FM, אבל גם אז אלו מכשירים יישארו בתוך בית הספר כי זה חלק מההנגשה של בית הספר.

אורלי הלפרין: בנושא של מכשירי משמיעה משרד החינוך לא מעורב לא ברכישה ואין לו שום חלק בזה.

רוית: ממרכז שמע תל אביב, אני לקוית שמיעה בשתי האוזניים, נולדתי עם לקות עמוקה.

רוית: כל מה שנאמר כאן שהעיקר שהילד ישמע וכל נושא מימון של מכשירי השמיעה שהעלות היא אפסית לאורך כל חייו.

רוית: זה שהוא שם מכשיר שמיעה לא הופך אותו לאדם שומע ורגיל לכל דבר.

רוית: אני כעת עם מכשיר שמיעה וכל הרעשים שנשמעים כאן, כל רעש קטן של הזזת עט או כל רעש קטן מיד נשמע במכשיר השמיעה.

רוית: למעשה זה מצריך את הילד להתמודד עם כל הרעשים מסביב תוך כדי קריאת השפתיים.

רוית: כשהרכבנו לילד מכשירי שמיעה עדיין מצריך מהילד עבודה מאוד מאוד קשה.

רוית: מימון מכשירי שמיעה לא מספיק והוא צריך לכלול את כל העלויות כמו שיעורי דיבור, ואת זה ההורים צריכים לממן.

רוית: כשגילו ילד עם לקוי שמיעה בכיתה ד' ששפתו לא ברורה, הוא חייב שיעורי דיבור.

רוית: מאיפה הכסף הזה?

רוית: צריכים מימון גם עבור שיעורי השמיעה ושיעורי הדיבור ולכל הדברים הנוספים.

רוית: אם אנחנו מעוניינים לחנך את הילד לעצמאות שזה אומר לקום בבוקר לבד, קמים בבוקר עם שעון מעורר ולי אין שעון מעורר כי אני לא מצליחה לשמוע את הצלצול, יש לנו שעון מעורר רוטט שגם הוא עולה כסף.

רוית: כדי לשמוע את הטלוויזיה בלי הרעשים מסביב אני קונה אבזרי עזר לטלוויזיה, ואני צריכה לשמוע את הפעמון בדלת, אלו הן הוצאות שאף אחד לא מתייחס אליהן, יש את עלות הסוללות של מכשירי השמיעה שאנחנו מחליפים פעמיים בשבוע.

רוית: אני חושבת שמשרד הבריאות, כדי שהוא כביכול יעמיד את הילדים שלנו על הרגליים, ויעמיד אותנו על הרגלים מבחינה חברתית, כדי שנהייה שווים בין שווים באמת, צריך לזכור את כל ההוצאות הנוספות מעבר למכשירי השמיעה.

רוית: ככל שגדלים ההוצאות הולכות וגדלות כמו למשל כדי שאוכל להשתמש בטלפון אני מצוידת במכשיר כדי שאוכל לשמוע רק את השיחה, מכשיר שמנטרל את הרעשים מסביב וזו גם עלות.

רוית: כל מכשיר קטן, כל אביזר עזר שיאפשר לי להיות עצמאית בחברה הרגילה עולה כסף וקשה לממן את זה מכיס דל.

יצחק זילברברג: אני מארגון "שמעיה" .

יצחק זילברברג: עלו פה מספר נושאים ואני מבקש להתייחס אליהם.

דני דנון: ספר לי על "שמעיה" בקצרה.

יצחק זילברברג: "שמעיה", זה מוסד שמטפל בעיקרון במגזר החרדי והדתי בבני ברק, יש את "שמע קולנו" בירושלים שהוא אחראי על אזור הדרום וירושלים.

יצחק זילברברג: אנחנו אחראים על אזור הצפון והמרכז.

יצחק זילברברג: אנחנו משתדלים לסייע במידת היכולת, והסיוע תלוי בתרומות שאנחנו מצליחים לגייס, ברכישת של מכשירי שמיעה באמצעות וועדה מיוחדת שפועלת על פי קריטריונים.

יצחק זילברברג: אין שינויים רבים ממה שנאמר על ידי מיח"א.

יצחק זילברברג: לנו יש קלינאיות תקשורת ואנחנו עובדים עם קופות חולים וכל אחד שמבקש לקבל טיפול מקלינאית תקשורת מגיע לקופת חולים ומגיש את הקבלה שהוא מקבל "משמעיה" ואז מחזירים לו בערך כ- 80% מהעלות, עושים עם זה חכמות.

יצחק זילברברג: לדעתי צריך לתת להם טופס 17 כמו כל אדם שמקבל טיפוי חוץ.

יצחק זילברברג: למה משחקים עם החזר של 80%, ומה קורה אם אבדה הקבלה?

מירי עובדיה: זה לא רק זה, יש גם המגבלה של 30 טיפולים.

יצחק זילברברג: לקבל טופס 17 זו הדרך הכי ישרה וחלקה גם לכל המרכזים שמטפלים בהם, יש מקרים שהמטופלים שוכחים להגיש את הקבלות.

יצחק זילברברג: הנושא השני שעליו דיברה תלמה והוא הנכות הסומאטית, אני מחזיק ביד חוזר של משרד הבריאות שהורדתי מהאינטרנט שבו הם מציינים מהי נכות סומאטית "הוא סובל מפגיעות מורכבות באברי חוש המלוות בהפרעות נוירולוגיות וסומאטיות אחרות".

יצחק זילברברג: יש כאן משהו קטן שצריך לשנות, אין "מלוות" .

יצחק זילברברג: למה הילדים האלה צריכים לסבול בגלל שמישהו החליט להוסיף את המילה "מלוות", למה מלוות?

יצחק זילברברג: כל ילד ליקוי שמיעה הוא ילד רגיל וחכם, יש לנו ילדים מוכשרים ביותר ובכל כיתה נורמלית הם יכולים להיות הכוכבים.

יצחק זילברברג: למה צריך את זה?

יצחק זילברברג: ניקח למשל נכה רגליים, הוא עם רגל אחת אז נשאיר אותו בלי רגל, בואו ניתן את כל האמצעים כדי שיוכל להיות רגיל בחברה.

דני דנון: אני רוצה לשאול את משרד הבריאות לגבי ההגדרה של סומאטי, אתם יכולים לסבר את אוזננו מי קבע את זה, מתי ואיך אפשר לשנות את זה?

תלמה הרצנו: זה נעשה בשיתוף עם קופות החולים, וזו לא החלטה של משרד הבריאות לבד.

דני דנון: לא קיבלתי תשובה, יש לכם וועדה משותפת שבה אתם מחליטים כל שנה, איך זה עובד?

תלמה הרצנו: זה משהו שיובא בפני הוועדה.

תלמה הרצנו: ביקשתי את פרופסור אשר הרנוי להסביר, אבל הוא לא יכול היה להגיע, הוא זה שבאמת מנסה להעביר, גם ילדים עיוורים לא נחשבים לסומאטיים, זה פשוט אבסורד.

דני דנון: מי כן נחשב סומאטי?

תלמה הרצנו: ילדים עם פגיעות נוירולוגיות קשות נחשבים לילדים סומאטיים.

תלמה הרצנו: ריקי את מכירה את זה?

ריקי טייטלבום: אני מכירה את החוזר אבל הוא מפרט, ואתה יכול לפרש אותו איך שאתה רוצה, במידה מסוימת.

תלמה הרצנו: כמו שזה מנוסח היום זה פתוח לפרשנות.

דני דנון: מה זה נותן?

תלמה הרצנו: ילד שהוגדר כילד עם נכות סומאטית-התפתחותית הוא אובחן במכון להתפתחות הילד ושם נקבע שהוא ילד עם נכות סומאטית-התפתחות, אז הוא זכאי לקבל את הטיפולים על פי הצורך שיתכן שהוא יצטרך לקבל אותם פעם בשבוע או פעמיים או שלוש פעמים בשבוע, וזה כולל קלינאי תקשורת, ריפי בעיסוק, פיזיותרפיה וכל מה שהוא זקוק ללא השתתפות עצמית.

תלמה הרצנו: זה מאפשר ומסייע תקציבית למשפחות.

תלמה הרצנו: הקופה לקוחת את זה על עצמה ולא מפנה אותם, בין אם יש ביטוח משלים או אין, ואומרים שהם נותנים ללא השתתפות עצמית.

תלמה הרצנו: היום הקופות לילד שמוגדר התפתחותי זכאי לקבל במכונים להתפתחות הילד עד גיל שלוש את כל הטיפולים על פי הצורך ואחר כך מתחילים להגביל את מספר הטיפולים.

תלמה הרצנו: ילד שמוגדר כסומאטי-התפתחותי מקבל עד גיל 18 את כל הטיפולים.

אורלי לוי אבקסיס: לא הכל זה דרך משרד הבריאות, מגיל מסוים זה דרך משרד החינוך, לא?

תלמה הרצנו: ברגע שילד עובר לחינוך המיוחד אז כן, אבל זה דיון נפרד וגם שם לא הכל מושלם.

יצחק זילברברג: חוץ מנושא ההגדרה של סומאטי, שהיא מאוד חשובה.

יצחק זילברברג: קופות חולים עד גיל שש, שבע שמונה תשע, אם הילד צריך טיפולים היא נותנת אותם ואחרי זה היא מחליטה.

יצחק זילברברג: המשך הטיפולים עד גיל 18 תלוי בהחלטה שלהן.

יצחק זילברברג: גם אם לא עושים שינוי צריך להיות משהו קבוע בחוק שיגדיר כמה מגיע לילד ליקוי שמיעה, עד איזה גיל וכמה טיפולים.

יצחק זילברברג: לעניין השימוש במכשירי השמיעה.

יצחק זילברברג: יש מצבים שהמכשיר אחרי שנתיים וחצי מתקלקל או מתברר שהמכשיר לא מתאים, אין אף אחד שממן את העניין הזה.

יצחק זילברברג: ההורים צריכים לממן את כל העלות של המכשיר, אין מצב שהביטוח מכסה את זה, זה מצב שכרגע למשל נתנו לילד כסא גלגלים שלא מתאים לילד, אז נגיד לו לא תקבל?

יצחק זילברברג: יש דברים רבים שעם מעט תשומת לב אפשר לפתור אותם.

ריקי טייטלבום: אני נציגה של קופת חולים מאוחדת, אני קלינאית תקשורת ראשית של הקופה.

ריקי טייטלבום: אני מבקשת להעיר שגם בגילאי 6 עד 18, כשאנחנו מקבלים דוחות מהמסגרת החינוכית של הילד ואם יש צורך להוסיף לילד טיפולים אנחנו נותנים.

ריקי טייטלבום: נכון שזה מגובל ולא בלי סוף אבל בהחלט שוקלים כל מקרה ואנחנו נותנים תוספות למה שהם מקבלים במערכות החינוכיות.

אורלי לוי אבקסיס: זה מתוך התנדבות שלכם אבל זו לא הוראה.

ריקי טייטלבום: הדברים לא ברורים ואני מסכימה.

אורלי לוי אבקסיס: כל קופה יכולה להחליט לעצמה.

דליה איקן: לפי חוק הבריאות הממלכתי נותנים את זה עד גיל שש ויש מכסה משמעותית לטיפולים ואחר כך עד גיל 9 וזה בדיוק כמו בקופת חולים מאוחדת, מתחשבים בזה.

אורי אורבך: הבנתי שבשנת 2007 הייתה תוספת של 14 מיליון שקלים ממשרד הבריאות, אלו נתונים ממחלקת המחקר, אבל סכום ההשתתפות לעניין מכשירי שמיעה הותקן רק בשנת 2002.

אורי אורבך: זה העדכון הפנימי של משרד הבריאות?

אורי אורבך: כלומר הוא לא מעביר מתוך תוספת התקציב, שום דבר לא עבר לטובת מכשירי השמיעה?

דלית רומם: הסברתי את זה קודם, מתוך 14 מיליון רק 4 מיליון הלכו לשדרוג טכנולוגיות, כל השאר הלכו לטיפולים.

דלית רומם: השדרוג הטכנולוגי של מכשירי שמיעה נעשה בשנת 2002 בעוד ששום מכשירים אחרים לא שודרגו משנת 1995.

אורלי לוי אבקסיס: אם הבנתי נכון, זה הכל על טכנולוגיה ושום דבר לא עבר להשתתפות.

דלית רומם: השדרוג הטכנולוגי למכשירי שמיעה בוצע בשנת 2002, לכל שאר המכשירים לא היה שום עדכון טכנולוגי משנת 1995.

דלית רומם: ולכן כאשר קיבלנו תוספת תקציב ומתוכה 4 מיליון היו לצורך שדרוגים והרחבות טכנולוגיות, החלטנו לא לתת את זה למכשירי שמיעה מאחר שהיו מכשירים אחרים שתקרות ההשתתפות עבורם לא שונו משנת 1995.

אורי אורבך: מה צפוי לנו בשנת 2011, 2012?

דלית רומם: אני חושבת שגם את זה אמרתי ואני חוזרת ואומרת שוב, השנה אנחנו פועלים להרחבת תקרות ההשתתפות של מכשירי השמיעה.

אורי אורבך: השאלה היא אם ההתערבות של הכנסת שתביא את הדיון לוועדת הכספים, השאלה מה המקום שלנו להתערב בחלוקה הפנימית כי זו בעצם חלוקה פנימית של משרד הבריאות.

אורי אורבך: זאת אומרת שיהיה משהו אחר שלא יתועדף.

דלית רומם: המקום הוא מאוד חשוב כי לכנסת יש מקום להשפיע בדברים כאלה ובתוספת התקציבית, יכול להיות שלא נקבל שום תוספת תקציבית, זה גם יכול להיות.

אורי אורבך: זה תלוי בחלוקה בתוך המשרד.

דלית רומם: אם יש כאן דיון, והדיון מתייחס למכשירי שמיעה, והאישור יהיה למכשירי שמיעה אז זה ילך למכשירי שמיעה ולא ילך למשהו אחר.

גלית כספי כהן: השאלה אם הם יכולים לחוקק חוק לגבי מכשירי שמיעה ולכל אבזרי העזר הנלווים שלהם.

גלית כספי כהן: זה מה שאנחנו מבקשים מכם.

אורי אורבך: נניח, שכבר חוקקנו כבר חוק.

דלית רומם: אנחנו צריכים את העזרה בכסף, אני לא צריכה את החותמת של הכנסת, אני אומרת שנעביר את הכסף לטובת מכשירי שמיעה וגם אמרתי את זה, גם אם הוא לא יהיה צבוע אנחנו נעביר אותו.

תלמה הרצנו: הכסף לא ניתן כתוספת השלישית.

תלמה הרצנו: הכסף ניתן למה שאנחנו קוראים, שבכל שנה יש את דיוני הסל.

דלית רומם: זה לא נכון תלמה.

דלית רומם: זו בדיוק הבעיה שבתוספת השלישית אי אפשר להעביר דרך סל הבריאות לתוספת השלישית, אין כסף שמגיע לעניין הזה.

דלית רומם: אם נצליח לקבל כסף לשדרוג טכנולוגי נכניס אותו למכשירי השמיעה.

אורלי לוי אבקסיס: מה דעתו של שר הבריאות בנושא הזה?

דלית רומם: דעתו כדעתי, דעתי כדעתו.

אורלי לוי אבקסיס: מה זה אומר?

דלית רומם: זה אומר שאנחנו רוצים לשדרג את מכשירי השמיעה.

אורלי לוי אבקסיס: לשדרג את מכשירי השמיעה ולא להטיב בהשתתפות?

דלית רומם: לא להטיב בהשתתפות זה כבר נושא הרבה יותר מורכב.

תלמה הרצנו: הרב ליצמן אמר שהוא רואה במכשיר שמיעה כמו אספירין לילד חולה.

דלית רומם: אני רוצה להזכיר כאן דבר נוסף.

דלית רומם: צריך לזכור שברגע שאנחנו נעלה את ההשתתפויות, אני חושבת שכולנו יודעים שבאותו יום המחירים של המכשירים יעלו.

דלית רומם: וזה מה שקרה בעבר, ולכן ליד זה אנחנו נצטרך לראות איך אנחנו מצד אחד אולי לא נגרום שהקופות תגבלנה לסוגים שונים של מכשירים ומצד שני יש קושי גדול.

גלית כספי כהן: זה תפקידה של הרגולציה שלכם.

גלית כספי כהן: בכל מקרה אני ערכתי בדיקה של המחירים בארץ מול המחירים בחוץ לארץ, המחירים בארץ הם לא יותר גובהים ממחירי חוץ לארץ.

גלית כספי כהן: אלו מחירי סטנדרט.

גלית כספי כהן: הטענה שהם יעלו היא לא נכונה.

גלית כספי כהן: הם עלו משנת 2002 בגלל שהשתנתה הטכנולוגיה.

דלית רומם: ממש לא נכון.

דלית רומם: המחירים היום בארץ הם מחירים יותר גבוהים מהמחירים בחוץ לארץ.

אורי אורבך: למה?

דלית רומם: כי הם רוצים להרוויח כסף.

אורי אורבך: למה את אומרת שיש קשר בין תוספת תקציב להעלאת מחירים?

דלית רומם: ברגע שהספקים, וכך זה בכל השוק, כשהספקים שומעים שאנחנו הוספנו תוספת תקציבית הם מעלים את המחיר בהתאם.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אתם יכולים להקדים את זה, אתם יכולים לערוך מכרז טרם תוסיפו את הכסף.

דלית רומם: ראשית אני מסכימה איתך, יחד עם זאת אני רואה בעיה לערוך מכרז מבלי להגביל את סוגי המכשירים, רוצים מבחר רב של מכשירים כדי לאפשר בחירה.

דני דנון: החברות מנצלות את המצב.

מירה ברלין: יש לי שאלה לגבי ההחזר, בשנת 2002 כשעודכן ההחזר, את אומרת ש- 3,500 שקל הייתה עלות של מכשיר ולפי זה נקבע.

דלית רומם: זאת לא הייתה העלות.

מירה ברלין: למה עלות ההחזר היא מלכתחילה 50% מעלות המכשירים ומזה האנשים מקבלים רק 75%, זאת אומרת שהם יקבלו אולי רק חצי מעלות המכשירים וגם זה לא בטוח.

מירה ברלין: אנחנו מלכתחילה מביאים את האנשים שוב למצב שהם צריכים להוסיף עדיין הרבה מאוד כסף ומשאירים אותם באותו קושי שיש היום.

מירה ברלין: אולי מקטינים מעט אבל לא פותרים את הבעיה.

דלית רומם: לא פותרים את כל הבעיה אבל בהחלט מפחיתים את הסכום הספציפי וזו המדיניות המשרד וקשה לי כרגע לתת תשובה למה ככה ולא אחרת.

דלית רומם: יש גם טענה שאנחנו כן נצליח להוריד את המחירים שהם מאוד גבוהים היום והם יותר גבוהים מהמחירים בחוץ לארץ.

דני דנון: אין מיסוי על המכשירים האלה, נכון?

מירי עובדיה: אני בתור אמא לילדה לקוית שמיעה בת שלוש, לא מעניין אם אני טובעת באגם או באוקיינוס.

מירי עובדיה: כשאין לי כסף זה לא משנה אם אין לי 8,000 או 6,000.

מירי עובדיה: פשוט אין לי.

דני דנון: תודה מירי.

דני דנון: בנוגע למה שאמרתם על המוכרים זה מאוד משמעותי, כי אם אין מיסוי על המכשירים כמה שאנחנו נביא יותר תקציב הם יגדילו את זה.

גלית כספי כהן: לגבי המכשירים שאנחנו מתאימים לילדים, אין הבדל בעלויות בין מכשירים בחוץ לארץ בארץ, אין הבדל.

דני דנון: אבל שמעתי כאן שיש הבדל.

דני דנון: משרד הבריאות אומר שיש הבדל.

דלית רומם: לנו יש את היועצים שלנו שמצאו שיש הבדל גדול.

דני דנון: בכמה אחוזים יש הבדל שמצאתם?

דלית רומם: אני לא יודעת לענות על זה כרגע.

דלית רומם: אבל יש הבדל ואפילו גדול.

תלמה הרצנו: הם קונים את הרכיבים ומרכיבים אותם פה.

תלמה הרצנו: במרבית המקומות קונים את הרכיבים ומרכיבים את המכשיר כאן במעבדות.

דלית רומם: אני רוצה להתייחס לעוד משהו בקצרה, אני לא יודעת אם זה המקום בכנסת וכמו ששאלת, יש ביטוח משלים אבל הביטוח המשלים לא משתתף במימון מכשירי שמיעה לילדים עד גיל 18, הוא משתתף רק לילדים מעל גיל 18 ואני חושבת שגם פה יש מקום לממן את ההפרש במחיר.

אורלי לוי אבקסיס: אני רואה איך הקופות נלחמות על נשים בהריון, אנחנו מוצפים עם חסידות, עם מתנות, עם ילדים שמגיעים עם סרטים, זאת אוכלוסייה שלא כדאי למשוך אותה?

אורלי לוי אבקסיס: כאן מוסיפים ילד לתוך ההסכם עם המשפחה.

דליה איקן: אני לא יודעת מה היסטורית, אני יודעת שמכיוון שמשרד הבריאות מממן עד גיל 18 את המכשירים הן לא נותנות, מגיל 18 הקופות נותנות.

דליה איקן: אני יודעת לפחות ממכבי שירותי בריאות שלא הגבלנו איפה ניתן לרכוש את המכשירים או איזה סוג מכשיר לרכוש.

דליה איקן: יש את הסל הבסיסי שנותן החזר ויש את הביטוח המשלים.

תלמה הרצנו: הם לא נותנים, ערכו מכרזים והיא לא נותנת.

דני דנון: ברשות

דני דנון: כם, אני רוצה להקריא את הצעת ההחלטה של הוועדה בנושא החשוב הזה.

דני דנון: הזכות של ילדים לשמוע, היא זכות בסיסית שכל חברה מתוקנת, חייבת לאפשר לילדיה.

דני דנון: הוועדה לזכויות הילד, קוראת למשרדי הממשלה השונים ובייחוד למשרד הבריאות, להרחיב את הסבסוד הניתן למכשירי שמיעה לילדים.

דני דנון: הוועדה רשמה בפניה את הודעת משרד הבריאות, להגדיל את גובה הסבסוד הניתן למכשירי שמיעה ולמכשירי FM , בשנה הקרובה.

דני דנון: הוועדה קוראת למשרד הבריאות, שאם וכאשר ייכללו מכשירי שמיעה לילדים במסגרת הקופות, המהלך זה ייטיב עם הילדים ולא ירע את מצבם.

דני דנון: הוועדה קוראת למשרד הבריאות ולקופות החולים, לשנות את ההגדרות של ילדים סומאטיים, ולהכליל בה גם את הילדים לקויי השמיעה.

דני דנון: הוועדה תפנה לסגן שר הבריאות, הרב ליצמן, ותעבוד יחד איתו, כדי לסייע לילדים ליקויי שמיעה.

דני דנון: אני מודה לכל הנוכחים, ולכל העושים במלאכה החשובה הזאת.

דני דנון: תודה רבה, הישיבה נעולה.