ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 269, 2010-04-27 11:15

ראובן ריבלין: יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת חבר הכנסת חיים כץ, אחי ורעי, חברת הכנסת רחל אדטו שמכהנת קדנציה ראשונה רבת פעילות בכנסת ומהווה הבטחה גדולה, ראשי הערים שאמורים להיות אתנו: ראש עיריית נס ציונה מר יוסי שבו, ראש עיריית מעלה אדומים מר בני כשריאל, כל נציגי הרשויות המקומיות הנוכחים, יושב-ראש הוועד המתאם של רשת ערים בריאות בישראל ד"ר מילכה דונחין, ראש שירותי בריאות הציבור במשרד הבריאות ד"ר איתמר גרוטו, מורי, רבותי, קהל נכבד, קודם כול, ברוכים הבאים לכנסת ולירושלים.

ראובן ריבלין: אני שמח על ההזדמנות לציין בכנסת את יום הבריאות העולמי, ובמסגרתו לקיים את הכינוס הזה לרגל עשרים שנה לפרויקט "רשת ערים בריאות".

ראובן ריבלין: כפי שאתם יודעים בוודאי, הכנסת היא הראשונה לציין, לאורך כל ימות השנה, את הימים המיוחדים שבהם אנו מעלים על נס נושא נבחר, החל בזכויות מיעוטים או מגזרים והמשך בהעלאת המודעוּת לנושאים חשובים, כמו זה העולה כאן היום.

ראובן ריבלין: עבורי ימים מסוג זה הם הזדמנות נוספת לממש הלכה למעשה את המעורבות שלנו בכנסת בנושאים האזרחיים האקוטיים ביותר.

ראובן ריבלין: ומה לנו בסיסי וחיוני כל-כך כמו נושא בריאות הציבור והזיקה העירונית אליו, אותו מקדם פרויקט "ערים בריאות".

ראובן ריבלין: מכובדי, הכנסת נתפסת פעמים רבות כזירת התגוששות, כהיכל של וכחנות וצעקנות, ולא פעם יוצאת הדמוקרטיה, לצערי, נפסדת.

ראובן ריבלין: יש כאן במשכן כוחות מעולים ששואפים לחבר מחדש את הכנסת לשכבות רחבות ככל האפשר של הציבור.

ראובן ריבלין: אני רואה בעיניים כלות, אך גם פקוחות, את דימויה הירוד של הכנסת בעיני העם, דימוי שנוצר, במידה רבה, בשל מעשיהם הנפסדים של יחידים.

ראובן ריבלין: הדבר גורם לכך שיש לא מעטים המדירים את רגליהם מכל עיסוק ציבורי ופשוט מנותקים מכל מגע ומכל מעורבות במתרחש בעולם הפוליטי.

ראובן ריבלין: כנס זה, כמו רבים אחרים מסוגו המתקיימים כאן כמעט מידי שבוע, במגוון רחב של נושאים, מסוגל לשוות לכנסת את החיוניות והרלוונטיות הראויים לה.

ראובן ריבלין: הכנסים הרבים הנערכים בטרקלינים ברחבי הארץ, כולם חשובים, כולם אהובים, אבל הכנסת היא המקום היחיד שבו מתקיים הלכה למעשה הממשק החיוני כל-כך בין הדיון האקדמי ובין עולם המעשה, בין הרעיון ובין יישומו.

ראובן ריבלין: כי בניגוד לפנלים אחרים, כאן המקום היחיד שבסופו של יום גם מתקבלות בו החלטות, זה המקום שלהכרעותיו יש השלכות רוחב יום-יומיות על אורח החיים של כל אחד ואחת.

ראובן ריבלין: הנושאים שבהם תעסקו כאן בהמשך, על העיור, הבריאות ומה שביניהם, אולי נתפסים בשיח הציבורי כאפורים מעט ביחס למשקלם של הדיונים המקרו-כלכליים, ובוודאי של הערכות המצב הביטחוניות והגיאו-פוליטיות המתקיימות כאן בכנסת מידי יום ביומו.

ראובן ריבלין: אבל האמינו לי, כמי שהשתתף שנים רבות בדיוני הוועדות בכנסת, מאז שנת 1988, בסופו של יום – ואת זה יש מי שהבינו רק אחרי כמה וכמה שנים בכנסת, חברת הכנסת רחל אדטו הבינה זאת מייד, יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת חיים כץ הבין זאת מייד – דווקא בדיונים הללו בתוך הוועדות, ולעתים גם הרחק מאור הזרקורים, נחתכים גורלות.

ראובן ריבלין: אני מייחס חשיבות רבה לנושאים שיעלו כאן היום.

ראובן ריבלין: אני מברך את היוזמים שפעלו כדי להעלות אותם אל שולחן הדיונים דווקא כאן, בלב הזירה והעשייה הציבורית, את ידידי חבר הכנסת חיים כץ, העומד זו הפעם השנייה בהצלחה רבה בראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות – הוצע לו להיות שר והוא העדיף להמשיך להיות יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות – ואת סגנית ראש עיריית מעלה אדומים, הגברת גבי בר-זכאי.

ראובן ריבלין: לסיום, למדתי לדעת שפרויקט "ערים בריאות" מקדם, בין היתר, את המודעות לפעילות גופנית כחלק מן הרפואה המונעת.

ראובן ריבלין: אני מבקש לחזק את ידיכם בעניין זה ולהמליץ עליו בחום, מניסיון אישי.

ראובן ריבלין: מידי בוקר אני רץ 6 קילומטרים ביער ירושלים, ואין כמו זה.

ראובן ריבלין: תבואו כולכם על הברכה.

ראובן ריבלין: אני מאחל לכם דיונים פוריים ומעניינים.

ראובן ריבלין: אהיה כאן ככל שירשה לי הזמן.

ראובן ריבלין: תודה רבה לכם וברוכים הבאים, פעם נוספת, לירושלים ולהיכל הדמוקרטיה הישראלי, כנסת ישראל.

ראובן ריבלין: ברוכים תהיו כולכם.

המנחה גבי בר-זכאי: תודה רבה בשם כולנו, בשם רשת הערים הבריאות בישראל, על דבריו החמים של יושב-ראש הכנסת, מר ראובן ריבלין.

המנחה גבי בר-זכאי: אני מתכבדת להזמין את יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת חיים כץ, לשאת דברים, בבקשה.

חיים כץ: אדוני יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת ראובן ריבלין, איך אתחרה בסופרלטיבים שלך?

חיים כץ: בשבילי אתה מורה ומדריך והכול הכול, איש שאני מחשיב את דעתו ואת פעילותו.

חיים כץ: איך תיארתי אותך פעם: האוויר של הכנסת.

חיים כץ: חברת הכנסת ד"ר רחל אדטו, ראש עיריית מעלה אדומים מר בני כשריאל, סגני ראשי ערים, אורחים יקרים, מכובדי, ביום חמישי האחרון ציינו את שעת כדור הארץ, אירוע בין-לאומי שמטרתו להעלות את רמת המודעות להתחממות כדור הארץ ולחשיבות השמירה עליו.

חיים כץ: לפני יומיים כיבתה ישראל את האורות ב-13 ערים למשך שעה אחת, במטרה להעלות את המודעות לנזקים שנגרמים לסביבה על-ידי פליטת גזי החממה ולהוכיח שכל אדם על פני כדור הארץ יכול לתרום על-ידי ביצוע פעולה פשוטה למאבק חוצה הגבולות בשינוי האקלים.

חיים כץ: היום אנו מציינים את יום הבריאות העולמי ומלאת עשרים שנה לרשת ערים בריאות בישראל.

חיים כץ: רשת הערים הבריאות בישראל הינה ארגון ארצי לקידום הבריאות והסביבה ברשויות המקומיות ברחבי הארץ.

חיים כץ: בין מטרותיה הבולטות, היא פועלת לקידום איכות החיים היום-יומית, שיפור ואיכות הסביבה ובריאות התושבים.

חיים כץ: אין ספק שלראשי העיריות ולרשויות המקומיות תפקיד חשוב בשמירה על בריאות הציבור, ומכאן המשמעות והמחויבות העמוקה שיש לרשת שהקמתם.

חיים כץ: אני מודה לראשי הרשויות ולסגניהם על הפעילות ברשת הערים הבריאות, ובמיוחד לגברת גבי בר-זכאי, ממלאת מקום ראש עיריית מעלה אדומים וסגנית יושב-ראש הרשת, שהעלתה בפניי את הנושא.

חיים כץ: כאשר היא באה לדבר אתי וציינה כי יש גוף שנקרא "רשת ערים בריאות בישראל", אמרתי: וואלה, אני לא יודע.

חיים כץ: לא שמעתי על כך.

חיים כץ: לכל חבר כנסת יש זכות להעלות נושא אחד במהלך השנה במתכונת שקיימנו היום.

חיים כץ: כוועדה באנו לאחד מאולמות הכנסת, לאולם גליל, שם הישיבה מוקלטת ומצולמת לטלוויזיה – לא שהרייטינג של ערוץ הכנסת גבוה מדי, אבל אנשים ראו ושמעו ואמרו: יש גוף שנקרא "רשת ערים בריאות בישראל", ותרמנו במעט כדי שיידעו.

חיים כץ: ביקשנו גם דיווח עדכני בשנה הבאה על מי שמצטרף לרשת.

חיים כץ: בעקבות בקשתה, ורק בעקבות זה, קיימתי ומימשתי.

חיים כץ: כולי תקווה שערים נוספות יצטרפו לרשת הערים הבריאות בישראל ויוכלו לשפר את איכות חייהם של התושבים בערים.

חיים כץ: תודה רבה לכם על כל מה שאתם עושים למען שיפור איכות החיים בישראל.

חיים כץ: עוד פעם תודה לך, גברת גבי בר-זכאי.

חיים כץ: שיהיה לכם יום דיונים פורה.

חיים כץ: תודה רבה.

המנחה גבי בר-זכאי: תודה רבה לחבר הכנסת חיים כץ, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

המנחה גבי בר-זכאי: אכן הנושא עלה על סדר היום הציבורי, גם של חברי הכנסת ובוודאי של ראשי העיריות, שיקחו אחריות על מנת לקדם את בריאות התושבים.

המנחה גבי בר-זכאי: לכבוד הוא לי להזמין לשאת דברים את מנכ"ל מרכז השלטון המקומי, מר רון מוסקוביץ, בבקשה.

רון מוסקוביץ: בוקר טוב.

רון מוסקוביץ: אדוני היושב-ראש, הבוקר לא רצתי 6 קילומטרים, מה שאני עושה רק שלוש פעמים בשבוע, וזה כי אני גר בכפר ורדים והייתי צריך לצאת מוקדם לדרך כדי להגיע לירושלים.

רון מוסקוביץ: אדוני יושב-ראש הכנסת, אדוני יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חברי הכנסת, חברת הכנסת ד"ר אדטו, ראש עיריית בית-שמש ידידי מר משה אבוטבול, ראשי רשויות מקומיות, סגנים, כמובן ד"ר מילכה דונחין שמובילה את רשת ערים בריאות, אנשי משרד הבריאות וכל השותפים האחרים, אני סבור, בוודאי לאחר היום הזה אבל אולי לא רק, בתום עשרים שנות פעילות אין צורך לשכנע ולהסביר את חשיבות פעולתה של רשת ערים בריאות, וגם לא את הצורך בעיסוק בבריאות, ברפואה מונעת ובכל הנושאים הקשורים לאיכות החיים שלנו.

רון מוסקוביץ: לכן אני מבקש במספר הדקות הקצר שעומד לרשותי לברך ולהציב דווקא איזה חזון קצר.

רון מוסקוביץ: אני מקווה מאוד שהחזון הזה יתממש.

רון מוסקוביץ: אני לא מניח שאפשר יהיה לראות את מימושו כבר בשנה הבאה בדיווח לוועדה, אבל אולי בתוך שנים ספורות.

רון מוסקוביץ: בחזוני אני רואה את כל הערים במדינת ישראל, על המועצות המקומיות והאזוריות, ולא חשוב אם הן חלשות או חזקות – וכבר היום יש ברשת ערים בריאות מועצות ערביות ומועצות אזוריות וערים גדולות וערים קטנות – כל הרשויות המקומיות במדינת ישראל, כולל המועצות האזוריות, חייבות להיות שותפות לרשת.

רון מוסקוביץ: הדבר השני, אגף התקציבים במשרד האוצר – אני מגלה שם פתיחות גם לרעיונות מקוריים, למרות התדמית הקשוחה של אנשי משרד האוצר – חייב לברך על תקצוב רשת ערים בריאות, ולו מן הטעם שיש בכך חיסכון כלכלי לעתיד.

רון מוסקוביץ: כל מי שמכיר מחקרים מן העולם, כל מי שעוקב אחר הנעשה בתחום מניעת מחלות, חינוך לבריאות, תזונה נכונה, מניעת עישון, כל הדברים שהרשת עוסקת בהם, כל מי שקורא מחקרים שנערכו בשנים האחרונות מבין שהחיסכון הכלכלי אדיר.

רון מוסקוביץ: משרד האוצר צריך לראות את הנושא הזה כהשקעה ראויה, לא פחות מאשר השקעה בחינוך.

רון מוסקוביץ: אני רואה בחזוני את הזוגות הצעירים שלנו מתלבטים בבחירת מקום המגורים לפי איכות הבריאות והתפקוד של יחידת הבריאות בעיר.

רון מוסקוביץ: ידוע שזוגות צעירים שמתלבטים היום בבחירת מקום המגורים שוקלים את נושא החינוך לילדים ואת נושא התעסוקה.

רון מוסקוביץ: אם נצליח לראות שבין השיקולים נכלל גם נושא הבריאות נוכל לומר בסיפוק שהעלינו את נושא הבריאות למודעות.

רון מוסקוביץ: גם בתחום הפוליטי, הדבר האחרון שאני רואה בחזוני, שאולי באחת ממערכות הבחירות הקרובות לשלטון המקומי, בתוך רשויות מקומיות יוכרע עתידו של ראש הרשות על-פי המידה שהוא השקיע או לא השקיע, ואיך הוא השקיע בנושא הבריאות, החינוך לבריאות והרפואה המונעת.

רון מוסקוביץ: זה החזון.

רון מוסקוביץ: אני סבור שהוא לא יומרני, ויותר מכך, אני סבור שהוא דרוש לנו.

רון מוסקוביץ: אני רוצה להודות מקרב לב קודם כול לאנשי הרשויות המקומיות שנמצאות כבר ברשת, שעושות עבודת קודש.

רון מוסקוביץ: אף אחד לא הכריח, אף אחד לא מכריח.

רון מוסקוביץ: זאת פעילות וולונטרית, וצריך להצדיע לכל מי שלקח את הנושא הזה על עצמו, מקדם אותו ומקצה לכך משאבים.

רון מוסקוביץ: אני חייב להודות למשרד הבריאות שעומד מאחורי העניין הזה, גם בתקצוב וגם בתמיכה מקצועית.

רון מוסקוביץ: זאת דוגמה מצוינת לשיתוף פעולה נכון בין שלטון מרכזי לשלטון מקומי, בין רגולציה ובין האצלת סמכויות לשטח.

רון מוסקוביץ: תודה ענקית לכל מי שעוסק ברשת ערים בריאות, לד"ר מילכה דונחין ולצוות, לגברת תחיה קרבטרי ולכל מי שיש לו יד ורגל, גם בשלטון המקומי, בקידום הפרויקט הזה.

רון מוסקוביץ: תודה, ויום מוצלח.

המנחה גבי בר-זכאי: תודה רבה למנכ"ל מרכז השלטון המקומי.

המנחה גבי בר-זכאי: אני מקווה שאכן יותר ויותר ערים ירימו את הכפפה שזרקת ויתחברו לפעילות של רשת הערים הבריאות, ושנמשיך לקבל את התמיכה, לא רק ממשרד הבריאות שמלווה אותנו כל-כך הרבה שנים, אלא מכל משרדי הממשלה, ובמיוחד משרד הפנים ומשרד האוצר, כדי שנוכל להרחיב את היריעה ולהגיע לאיכות חיים גבוהה יותר של תושבי ישראל.

המנחה גבי בר-זכאי: אחרונת המברכים, המכובדת על עשייה ברוכה במשך שנים, יושבת-ראש הוועד המתאם של רשת הערים הבריאות בישראל ד"ר מילכה דונחין, בבקשה.

מילכה דונחין: כבוד יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת ראובן ריבלין, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות והמארח שלנו היום חבר הכנסת חיים כץ, מנכ"ל מרכז השלטון המקומי מר רון מוסקוביץ, מכובדי, ידידי ואורחים נכבדים, אני שמחה לעמוד כאן לפניכם ולראות הרבה ידידים והרבה שותפים לדרך, וגם הרבה פנים חדשות שאולי מתעניינות ורוצות להתחיל בדרך הזאת.

מילכה דונחין: אנו פותחים את הכנס שמציין עשרים שנות פעילות ומציינים יחד אתו את יום הבריאות העולמי.

מילכה דונחין: רשת ערים בריאות בישראל קמה במרס 1990.

מילכה דונחין: זאת היתה יוזמה משותפת של משרד הבריאות ומרכז השלטון המקומי.

מילכה דונחין: היו אלה ד"ר אלכס לבנטל, היום פרופסור אלכס לבנטל, ביחד עם ד"ר יהודה לנקרי, שהיה אז יושב-ראש ועדת הבריאות של מרכז השלטון המקומי, שהתניעו את המהלך.

מילכה דונחין: ארבע ערים יסדו את הרשת: ירושלים, שהיתה כבר מחויבת באופן עצמאי לארגון הבריאות העולמי כעיר פרויקט, תל-אביב, נתניה ורמת השרון.

מילכה דונחין: בכך הצטרפנו ליוזמה של ארגון הבריאות העולמי שמוביל את התנועה הזאת עד היום.

מילכה דונחין: כברת דרך ארוכה עשינו יחד בעשרים שנותינו.

מילכה דונחין: צמחנו, התרחבנו, גדלנו, הגדלנו את מספר השותפים, התווינו דרכי עבודה.

מילכה דונחין: אנחנו עובדים עם הרשויות המקומיות, עם משרדי הממשלה ובעיקר כמובן עם משרד הבריאות, שגם תומך בנו במשאבים.

מילכה דונחין: היום חברות ברשת 50 רשויות מקומיות, ביניהן 5 מועצות אזוריות.

מילכה דונחין: יש לנו 11 ארגונים, כולל 3 קופות-חולים, האגודה למלחמה בסרטן, בית-הספר לבריאות הציבור בירושלים ורשימה ארוכה של ארגונים, וכן 4 משרדי ממשלה – כמובן משרד הבריאות שהקים את הרשת אבל גם המשרד להגנת הסביבה, משרד הרווחה ומשרד החינוך.

מילכה דונחין: העבודה שלנו יחד ברשת יוצרת מערך של למידה הדדית ותמיכה הדדית בין השותפים, כל זה כדי לקדם את מה שאנו רוצים לקדם, את היעדים שלנו, של שיפור הבריאות, צמצום הפערים ופיתוח בר-קיימא.

מילכה דונחין: יום הבריאות העולמי, אשר עוסק השנה בעיור ובריאות, בא להתריע בפנינו כי לתהליך העיור עלולות להיות השפעות מזיקות על הבריאות.

מילכה דונחין: תשמעו על כל זה בהמשך.

מילכה דונחין: לא הכול מזיק, יש גם דברים טובים בעיור.

מילכה דונחין: המחויבות הפוליטית לקידום הבריאות והקיימוּת שמהווה תנאי להתנהלות של העיר הבריאה, היא כנראה המתכונת – כך אנו מאמינים וכך מאמינים גם בארגון הבריאות העולמי – לבלום את ההשפעות השליליות ולהצעיד אותנו לעתיד טוב יותר.

מילכה דונחין: אני מאחלת לכולנו כנס פורה ומפרה.

מילכה דונחין: אני רוצה בהזדמנות הזאת להודות, קודם כול לחבר הכנסת חיים כץ על האירוח ולחבר הכנסת ריבלין שכיבד אותנו בנוכחותו, ולצוות המקצועי המעולה של הכנסת שעשה עבודה נפלאה, כיוון אותנו, ליווה אותנו ועזר לנו: גברת וילמה מאור, מנהלת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, את נהדרת, וכמובן לחברים בוועדה המארגנת של הכנס: גברת גבי בר-זכאי, פרופ' אלכס לבנטל, גברת רותי ויינשטיין וגברת תחיה קרבטרי.

מילכה דונחין: תודה רבה.

המנחה גבי בר-זכאי: תודה רבה לד"ר מילכה דונחין.

המנחה גבי בר-זכאי: אני מברכת על כניסתו של חבר הכנסת דב חנין, ברוך הבא, תודה רבה.

המנחה גבי בר-זכאי: ד"ר מילכה דונחין התחילה בתודות לצוות המארגן ואני בהחלט רוצה להוסיף ולהודות לגברת וילמה מאור, לגברת יעל ריצ'רדס ולגברת איילת השחר, שבלעדיהן לא היינו מצליחים לארגן את היום הזה.

המנחה גבי בר-זכאי: תודה רבה לכל אחת ואחת מכן, תודה רבה.

המנחה גבי בר-זכאי: נשמע כעת, בביצוע של ד"ר בנימין שפירא, את הפרלוד מתוך הסוויטה השלישית לצ'לו סולו מאת בך.

המנחה גבי בר-זכאי: בבקשה, ד"ר בנימין שפירא.

המנחה גבי בר-זכאי: (קטע נגינה)

המנחה גבי בר-זכאי: תודה רבה לד"ר בנימין שפירא, מנהל הקונסרבטוריון של העיר מעלה אדומים.

המנחה גבי בר-זכאי: אנו מודים לך אדוני יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת ראובן ריבלין, אנו מודים לחבר הכנסת חיים כץ.

המנחה גבי בר-זכאי: תודה רבה על הנוכחות שלכם.

המנחה גבי בר-זכאי: מושב ראשון בנושא: עיור ובריאות

המנחה גבי בר-זכאי: הנני מתכבדת לפתוח את המושב הראשון של כנס ערים בריאות בישראל בהרצאתו של פרופ' אלכס לבנטל.

המנחה גבי בר-זכאי: פרופ' אלכס לבנטל הוא רופא בריאות הציבור, ובהיותו רופא מחוז ירושלים יסד את רשת הערים הבריאות בישראל וליווה את הערים הראשונות בהצטרפותן לרשת הבין-לאומית.

המנחה גבי בר-זכאי: כפי ששמענו קודם מד"ר מילכה דונחין, ירושלים היתה עיר הפרויקט ואחר-כך הצטרפו עוד ערים רבות, כאשר ד"ר אלכס לבנטל ליווה כל אחת ואחת מהן, ביניהן מעלה אדומים, ואנחנו מודים לך על כך שצירפת אותנו לרשת.

המנחה גבי בר-זכאי: הוא כיהן כראש שירותי בריאות הציבור במשרד הבריאות במשך 16 שנים ומזה כשנתיים הוא מנהל המחלקה ליחסים בין-לאומיים של משרד הבריאות.

המנחה גבי בר-זכאי: הוא מרצה בכיר בבית-הספר לבריאות הציבור של האוניברסיטה העברית והדסה.

המנחה גבי בר-זכאי: בבקשה, פרופ' אלכס לבנטל.

אלכס לבנטל: תודה.

אלכס לבנטל: תודה רבה ליושב-ראש הכנסת בן עירנו ירושלים, ותיכף אגיד כמה דברים על ירושלים בקשר לערים הבריאות כי יש כאן דברים מעניינים.

אלכס לבנטל: אני ממלא מקום של ד"ר אגיס צורוס שמנהל את כל הרשת של הערים הבריאות באירופה, שנבצר ממנו לבוא וקיבלתי את המטלה להרצות במקומו.

אלכס לבנטל: בעשותי כן חשבתי למן הנכון לומר דברים שהוא תמיד מרצה בשפה האנגלית – ד"ר אגיס צורוס הוא בן יוון – ואני מקווה שזה לא יפריע כי רציתי לעשות את זה אותנטי ככל האפשר, בדומה למה שהוא עושה.

אלכס לבנטל: ברשותכם, אתחיל ואני מקווה שתיכף נוכל להציג את המצגת.

אלכס לבנטל: בשנים האחרונות אנו עדים לתופעה שיותר אנשים גרים בערים מאשר מחוץ לערים.

אלכס לבנטל: התופעה הזאת לא היתה כאשר התחלנו את הטיפול בנושא בשנת 1988.

אלכס לבנטל: זאת תופעה חדשה בעולם שיש לה משמעויות רבות, וד"ר איתמר גרוטו, ראש שירותי בריאות הציבור, ידבר על כך בהמשך.

אלכס לבנטל: אבל אם אנו מבחינים בין העולם השלישי ובין העולם המערבי, רואים שבעולם המערבי המתפתח היתה כבר מזמן נטייה לירידה בגודל האוכלוסייה באזורים הכפריים ועלייה איטית יותר בגודל האוכלוסייה בערים, כאשר בעולם השלישי הנטייה הזאת הרבה יותר חדה.

אלכס לבנטל: זה מיפנה בתולדות האנושות, זה לא דבר שעובר לסדר היום בקלות.

אלכס לבנטל: לא תמיד כולנו מבינים עד הסוף את המשמעות.

אלכס לבנטל: זה קורה מאז שנת 1950 ואנו צופים שעד שנת 2050 התהליך הזה רק יתגבר.

אלכס לבנטל: יש הבדלים בין יבשות שונות וניתן לראות שהאורבניזציה כרגע עוברת בארצות מסוימות את ה-70%-80% ומגמתה ל-90%.

אלכס לבנטל: יש לכך משמעויות שונות.

אלכס לבנטל: יש אנשי שגרים במגה-ערים, בערים כמו בומביי ודלהי וקראצ'י ואיסטנבול, ערים שאוכלוסייתן גדולה מ-5 מיליון והם למעשה כמדינות שלמות.

אלכס לבנטל: למשל שפעת החזירים במקסיקו-סיטי פרצה בעיר שבמרכזה גרים 20 מיליון תושבים ובפריפריה גרים עוד 20 מיליון תושבים, ביחד 40 מיליון תושבים, שזה בערך פי 5.6 מאוכלוסיית מדינת ישראל כולה שגרים בעיר אחת.

אלכס לבנטל: אבל רוב האנשים גרים בערים שאוכלוסייתן פחות מ-500,000 תושבים.

אלכס לבנטל: אם אנחנו מסתכלים על המדינה שלנו, יותר ויותר אנשים גרים בערים שיש בהן למעלה מ-100,000 תושבים.

אלכס לבנטל: לדוגמה, שימו לב שמספר התושבים בירושלים היום שווה בערך למספר התושבים שהיו במדינת ישראל בעת הקמתה לפני 62 שנים.

אלכס לבנטל: זאת תופעה מאוד-מאוד מיוחדת, למרות שאצלנו ממדיה קטנים יותר.

אלכס לבנטל: מאין התחיל כל נושא הערים הבריאות?

אלכס לבנטל: אני רוצה להגיד דבר מה על ארגון הבריאות העולמי, אולי לא כולכם יודעים את זה.

אלכס לבנטל: ארגון הבריאות העולמי הוא אחד מהארגונים של האו"ם.

אלכס לבנטל: אנחנו חברים בו כמו כל החברים בארגוני האו"ם.

אלכס לבנטל: יש את ארגון העבודה הבין-לאומי, יש ארגונים שונים.

אלכס לבנטל: עליכם להבין, כדי להיות חברים בארגון הזה המדינה שלנו משלמת 2 מיליון דולר בשנה, ובכל שנה אנו משלמים יותר על-פי מצבנו הכלכלי.

אלכס לבנטל: על-פי ה-GTP נערך חישוב מדויק מאוד.

אלכס לבנטל: זה לא ארגון של אנשים שיושבים באיזה מקום רחוק.

אלכס לבנטל: ההחלטות נקבעות על-ידי העצרת של ארגון הבריאות העולמי.

אלכס לבנטל: מידי שנה מתקיימת הצבעה על-ידי חברות הארגון.

אלכס לבנטל: הרעיון הוא לקבל החלטות בקונצנזוס, וכל ההחלטות מתקבלות בקונצנזוס, פרט להחלטה אחת שמתקבלת כל שנה, הצעת החלטה נגד ישראל שמעלות מדינות ערב: התחילו בכיבוש של 47 ועברו לכיבושים עד היום.

אלכס לבנטל: הדבר הזה נעשה במשך שעתיים.

אלכס לבנטל: זאת ההחלטה היחידה שמתקבלת ברוב ומיעוט.

אלכס לבנטל: כל ההחלטות האחרות מתקבלות בקונצנזוס.

אלכס לבנטל: הרעיון של הערים הבריאות התחיל בקנדה ב-1984.

אלכס לבנטל: הרעיון היה לקבוע יעדים לגבי טורונטו בשנת 2000, במרחק של 16 שנה קדימה.

אלכס לבנטל: למעשה זה סחף הרבה מאוד מדינות ואירופה אימצה את הרעיון להתחיל להשקיע בערים.

אלכס לבנטל: כולנו למדנו תמיד בבית-ספר לבריאות הציבור – והמורה שלי, פרופ' לאון אפשטיין, נמצא כאן – דיברנו תמיד על קהילות קטנות.

אלכס לבנטל: כעת מתחילים לדבר על ערים.

אלכס לבנטל: רואים שערים מגיעות לגודל עצום.

אלכס לבנטל: הרעיון המרכזי שעומד מאחורי העניין, שאמנם יש אזרחים במרכז אבל הרבה דברים אחרים משפיעים על הבריאות.

אלכס לבנטל: תמיד יש בעיה עם השם "ערים בריאות" כי אומרים: טוב, זה של משרד הבריאות.

אלכס לבנטל: אין זה נכון.

אלכס לבנטל: מדברים כאן על בריאות בהיבט רחב מאוד שכולל את הפעילות הסביבתית, הפעילות התחבורתית, הפעילות של סביבה שאנו משנים אותה במו ידינו, ואני לא רוצה לדבר על מה שקורה בזמן האחרון במדינה בקשר לסביבה משתנה, וגם הסביבה העתידית.

אלכס לבנטל: כל הדברים הללו משפיעים לא פחות על הבריאות, כאשר גם לחינוך יש השפעה עצומה על נושא הבריאות.

אלכס לבנטל: מה קרה בנושא הזה באירופה?

אלכס לבנטל: לא ביום אחד החליטו לקדם את רעיון הערים הבריאות, אלא היו ערים באירופה שנרתמו לזה בלי שום תוכנית.

אלכס לבנטל: הן עשו את זה מתוך הצרכים שלהן, מתוך העיקרון.

אלכס לבנטל: למה?

אלכס לבנטל: כי הבריאות לא נעשית בבתי-חולים או במרפאות ולא במרפאות בקהילה.

אלכס לבנטל: הבריאות נעשית היכן שאנשים גרים, עובדים, משחקים, יוצרים משפחות, חיים, לומדים – שם נעשית הבריאות.

אלכס לבנטל: הבריאות לא נעשית במוסדות בריאות.

אלכס לבנטל: הגעתי למר טדי קולק ואמרתי לו שהגיע הזמן שנהיה עיר בריאה.

אלכס לבנטל: הסברתי לו שצריכה להתקבל החלטה של מועצת העיר.

אלכס לבנטל: הגעתי למועצת העיר, ואז הוא שאל אותי: כמה זה עולה?

אלכס לבנטל: אמרתי לו: זה בחינם.

אלכס לבנטל: הוא אמר: בחינם?

אלכס לבנטל: החינם הזה הולך לעלות לי הרבה מאוד כסף.

אלכס לבנטל: ואז הוא אמר: זאת כנראה איזו עיר פסיכולוגית.

אלכס לבנטל: הוא קיבל את זה.

אלכס לבנטל: ואז הגעתי לארגון הבריאות העולמי ויושב-ראש הכנסת אמר שם: ירושלים היא עיר בריאה.

אלכס לבנטל: אמרו: לא מקובל.

אלכס לבנטל: בירושלים יש לנו בעיה עם חלוקת העיר, עם החלטת האו"ם, כי הם ארגון של האו"ם.

אלכס לבנטל: אמרתי: אם אתם לא תצהירו, אנחנו נצהיר על ירושלים.

אלכס לבנטל: ואז הם חשבו, חשבו, חשבו, ואמרו: באמת, לשם מה אתם תצהירו ואנחנו נצהיר.

אלכס לבנטל: זה תלוי ברמה של המדינה, וכך ירושלים התקבלה לארגון למרות כל ההיסוסים של אנשי האו"ם.

אלכס לבנטל: אבל מעניין שלא היו היסוסים לאף אחד אחר, פרט לכמה אנשי או"ם, וגם הם רק הוותיקים שפשוט זכרו את העבר, וכך שמנו את ירושלים על המפה והיא הוכרזה כעיר הבריאה הראשונה בארץ.

אלכס לבנטל: מאוחר יותר, כפי שנאמר קודם, נכנסו ביחד מעלה אדומים, נתניה, תל-אביב, רמת השרון, בית-שמש וערים אחרות.

אלכס לבנטל: הכנס הראשון שלנו היה בדיוק לפני עשרים שנים, ב-1990, ואז הוקמה רשת ערים בריאות בישראל.

אלכס לבנטל: בשלב הזה, כאשר הוקמה רשת ערים בריאות, קרה דבר מעניין לאנשים שעוסקים בנושא הבריאות.

אלכס לבנטל: למעשה הרעיון הקדים את המציאות.

אלכס לבנטל: קודם היה רעיון ואחר-כך אנשים התכנסו אליו.

אלכס לבנטל: עליכם להבין שדבר כזה בדרך כלל לא קורה.

אלכס לבנטל: בדרך כלל קורה דבר הפוך – בהתחלה עושים את הדברים: נעשה, ואחר-כך נשמע, ואחר-כך בונים איזו תיאוריה.

אלכס לבנטל: היה ברור שבנושא הערים הבריאות יש כאן דבר שלא היה קודם לכן.

אלכס לבנטל: אתם רואים כאן על המפה את כל רשתות הערים הבריאות.

אלכס לבנטל: אנחנו המדינה הכי דרומית באירופה.

אלכס לבנטל: היינו שייכים לאזור המזרח-תיכוני של ארגון הבריאות העולמי אך לא קיבלנו אף זימון עד לשנת 1985.

אלכס לבנטל: אז היה שינוי מסוים והזיזו את המדינות ואירופה אמרה שהיא מוכנה לקבל אותנו.

אלכס לבנטל: קפריסין עברה אז למזרח התיכון, אלג'יריה עברה לאפריקה ואנחנו עברנו לאירופה.

אלכס לבנטל: בקיצור, היתה הזזה של הקטגוריות.

אלכס לבנטל: מאז 1985 אנו פעילים בארגון הבריאות העולמי ומופיעים בהקשר הזה על המפה של ארגון הבריאות העולמי, וכבר מ-1988 אנו שייכים שם לאזור אירופה, כלומר זאת היתה אחת הפעילויות הראשונות שלנו.

אלכס לבנטל: איך אנו קושרים את כל הדברים ביחד?

אלכס לבנטל: מה שמשפיע על הבריאות שלנו בערים זה לא רק הגנטיקה, שלרוב אי אפשר לשנות אותה רטרואקטיבית, אלא גם הסביבה הפיזית, הסביבה החברתית וסגנון החיים.

אלכס לבנטל: אני מבקש לומר דבר מה על ירושלים.

אלכס לבנטל: אני מנצל את ההזדמנות שיושב-ראש הכנסת נוכח אתנו, שתמיד אומר בראיונות: "חבר הכנסת רובי ריבלין מירושלים".

אלכס לבנטל: באשר לסביבה החברתית, העובדה שהגברים בירושלים חיים 6-7 שנים יותר מאשר בתל-אביב למרות שמעמדם הסוציו-אקונומי נמוך יותר, זה מראה על לכידות חברתית.

אלכס לבנטל: יש איזו לכידות חברתית בירושלים, גם בקרב המוסלמים, גם בקרב היהודים הדתיים.

אלכס לבנטל: כנראה שבית-הכנסת והמסגד כגורם קהילתי עושה משהו, רק שאנחנו לא יודעים עדיין למדוד את זה, אבל ברור שמשהו קורה כאן, וגם אורחות החיים הבריאים נוגעים בעניין הזה.

אלכס לבנטל: אם נפרט, ואני לא רוצה להיכנס יותר מדי לפרטים, הסביבה הפיזית בעלת השפעה, הסביבה הפיזית שמתחילה באזור המגורים, היכן שאדם גר, היכן שהמשפחות גרות, ופרופ' צ'רצ'מן תדבר אחריי על התכנון והארכיטקטורה.

אלכס לבנטל: ברור שהסביבה הזאת משנה את פני העיר ויש לה השפעה עצומה על הבריאות.

אלכס לבנטל: אגב ארגון הבריאות העולמי עובד עם אנשים במקומות שונים.

אלכס לבנטל: הוא מעסיק את מיטב המוחות בעולם, כולם באים ביחד.

אלכס לבנטל: נושא הסביבה החברתית, שמתחיל מהסביבה לא רק של התרבות אלא גם המסורת, הכלכלה וגם השתתפות בכלכלה ובקביעת החלטות, ברמה של עיר הדבר הזה חשוב, ההתנהגות הבריאותית של כל אחד ואחד ושל כולם ביחד.

אלכס לבנטל: הפרויקט הזה לא בונה בתים ולא בונה ביוב.

אלכס לבנטל: הפרויקט הזה לא יוצר מגורים.

אלכס לבנטל: הפרויקט הזה מעלה את הנושאים הללו על סדר היום, מעלה את הצורך להשקיע בכל הפעילויות הללו בערים.

אלכס לבנטל: כאשר אני אומר "עיר", הכוונה גם למועצות אזוריות, לא רק העיר עצמה.

אלכס לבנטל: הפרויקט הזה מעלה את הדברים על סדר היום וציבור הנבחרים צריך לעשות ולהגיב.

אלכס לבנטל: באנגלית קוראים לרשויות המקומיות Local government, לעומת ה-National government.

אלכס לבנטל: ה-Local government זה מועצה ששולטת בעיר עצמה.

אלכס לבנטל: אני בטוח שכולכם שמים לב שכאשר אדם אומר שהוא מירושלים שואלים אותו מאיזו שכונה הוא, כי כך הוא מזדהה, ולא רק על-פי העיר.

אלכס לבנטל: הפרויקטים הללו נועדו לשפר את הבריאות ואת איכות החיים של כל התושבים.

אלכס לבנטל: אני מדבר כאן על דברים חיוביים, ואת הדברים החיוביים בדרך כלל קשה מאוד להבהיר לקהל.

אלכס לבנטל: הרבה יותר פשוט להתחיל בנושאים הרבה יותר שליליים, אבל מכיוון שהנושא הוא קידום בריאות ומניעה, אנחנו מנסים למנוע את הדברים האחרים ולכן חשוב מאוד להפוך את התושבים לפרטנרים.

אלכס לבנטל: מה יוצר כאן את ההבדל?

אלכס לבנטל: קודם כול, הגישה הקודמת היתה שיש כאן בריאות ויש כאן עובדי בריאות והאנשים מקבלים שירותי בריאות והם פסיביים.

אלכס לבנטל: אותו דבר בנושא הסביבה, אותו דבר בנושא החינוך – זה מה שמקבלים מן העירייה.

אלכס לבנטל: רעיון הערים הבריאות הופך את זה למשהו אקטיבי, שכולם יושבים מסביב לשולחן אחד.

אלכס לבנטל: למה זה לא קורה בממשלה?

אלכס לבנטל: בממשלה הרבה יותר קשה למשרדים להיפגש ביניהם כל הזמן ולדון.

אלכס לבנטל: אגב, זה יכול להיות פתרון מצוין, וכך גם צריך להיות, אבל הרבה יותר קל ברשות המקומית, כאשר אנשים מכירים זה את זה, יושבים ביחד ומתכננים דברים ביחד.

אלכס לבנטל: הרעיון הוא לאגד לא רק את משרדי הממשלה, לא רק את החינוך העירוני וכן הלאה, אלא גם את המגזר הפרטי, גם את האוכפים וגם את התושבים.

אלכס לבנטל: הגישה הזאת חדשה.

ראובן ריבלין: אני מבקש להתנצל שעליי לעזוב.

ראובן ריבלין: אני מבקש לומר שכעת אני הרבה יותר רגוע בתור ירושלמי.

ראובן ריבלין: אעביר לממשלה את ההצעה שלך, שבמקום שהממשלה תשפיע על ירושלים, ירושלים יכולה להשפיע הרבה יותר על הממשלה.

המנחה גבי בר-זכאי: תודה רבה, אדוני יושב-ראש הכנסת.

המנחה גבי בר-זכאי: נכבד אותו בקימה.

אלכס לבנטל: חבר הכנסת ד"ר דב חנין, אמנם אתה עורך-דין והדוקטורט שלך בנושא הסביבה, אז בוודאי אינני מחדש לך כלום כי זה נראה כל-כך ברור.

אלכס לבנטל: הבעיה שצריך לשבת ביחד ולתכנן את זה, וזה היה הנושא של העיר הבריאה.

אלכס לבנטל: הרשת הזאת בכל 4 או 5 שנים משנה את המטרות שלה, מכיוון שהחיים יותר מודרניים ויותר פעילים ממה שסבורים כאשר יושבים בתוך אולמות.

אלכס לבנטל: אנו חיים בסביבה משתנה כל הזמן וצריך לראות מה הצרכים החדשים שאנו רוצים לספק.

אלכס לבנטל: לדוגמה, עכשיו עולה נושא הסביבה האישית והמקום שבו אתה חי הופך להיות דבר עיקרי וגדול.

אלכס לבנטל: אמר קודם מנכ"ל מרכז השלטון המקומי, ובצדק, שאנשים בוחרים את מקום מגוריהם לפי החינוך ולפי כל מיני פרמטרים, והוא רוצה שיתווסף לזה ביום מן הימים גם פרמטר של בריאות.

אלכס לבנטל: אין ספק שנושא הסביבה הופך להיות פרמטר חשוב מאוד בבחירת מקום מגורים.

אלכס לבנטל: מי שפעם אחת חיפש דירות או בתים ראה שעוברים שני רחובות ופתאום מחיר הדירות משתנה לגמרי.

אלכס לבנטל: הצרה בעניין הזה, שמי שגר במקומות הטובים פחות הם דווקא האנשים החלשים בחברה, שעליהם צריך לעבוד הכי קשה ולצערנו הם לא תמיד בדיוק משתתפים.

אלכס לבנטל: אנחנו יכולים להגיע אליהם דרך בתי-ספר או דרך מקומות העבודה.

אלכס לבנטל: דרושה כאן מנהיגות, לראות דווקא את אלה שלא צועקים ולא מרימים את הקול.

אלכס לבנטל: אנחנו צריכים להכניס אותם בכל המעגלים הללו, לא בתור קליינטים אלא בתור משתתפים.

אלכס לבנטל: למעשה צריך ליצור את הקשר בין כולם ולעורר את ההשתתפויות הללו.

אלכס לבנטל: אחד הדברים שנאמרו קודם, ובצדק, הוא באשר לחיים האקטיביים.

אלכס לבנטל: אפשר לראות עדיין בנגב למשל את ילדי הבדואים הולכים כמה קילומטרים ללימודים וכמה קילומטרים בחזרה הביתה.

אלכס לבנטל: יש אנשים בארץ שחושבים שזה רע מכיוון שבית-הספר שלהם קצת רחוק והם נאלצים ללכת 2-3 קילומטרים.

אלכס לבנטל: היום יש ערים באירופה שהפרויקט הגדול שלהן הוא Go to school, פשוט ללכת ברגל לבית-הספר, מכיוון שהזמנים השתנו ואנשים היום בקושי זזים, ויכול להיות שיום אחד יהיה אדם שכבר לא יצטרך את יד שמאל אלא רק את יד ימין עם איזו אצבע גדולה שהולכת על העכבר.

אלכס לבנטל: לכן אם רוצים לקדם Acting living.

אלכס לבנטל: צריך לקחת את כולם ביחד, גם את נושא התחבורה, גם את האקדמיה, גם את התיירות, ויש הרבה מאוד סקטורים שמוצגים בשקף שיכולים להשתתף ביחד בעניין הזה.

אלכס לבנטל: יום הבריאות העולמי השנה נועד לנושא הערים, והססמה שלו: שלפחות אלף ערים נוספות בעולם ישתתפו במאמץ ליצור ערים בריאות.

אלכס לבנטל: כרגע שותפות כ-30,000 ערים ברחבי העולם.

אלכס לבנטל: אגב, בהתחלה חשבו שערים בריאות יהיו רק בעולם המערבי, אך לאט-לאט גם העולם השלישי והעולם האחר דרש להשתתף.

אלכס לבנטל: במצגות הבאות של המשתתפים אחריי תראו שהפעילות הזאת חשובה מאוד.

אלכס לבנטל: ההצטלבות שבין גידול האוכלוסייה בערים וקיטון האוכלוסייה בכפרים היא דבר מהותי לחלוטין והייתי רוצה להקדיש לה כמה שקפים.

אלכס לבנטל: התנועה הזאת, של מיליון אנשים שעוברים כל היום מן הכפר אל העיר, וזה קורה ברחבי העולם, דורשת כמה דברים וגם את שינוי נקודת המבט.

אלכס לבנטל: בריאות הציבור התחילה מכך שהיה עיור עקב המהפיכה התעשייתית.

אלכס לבנטל: אנשים עברו לעיר, לא היו שם תשתיות והם החלו להיות חולים.

אלכס לבנטל: הכפר היה בריא, העיר היתה חולה.

אלכס לבנטל: בואו נראה אם הדבר הזה קיים הלאה.

אלכס לבנטל: תהיה לכם קצת הפתעה בעניין הזה.

אלכס לבנטל: גם המזון והתזונה הופכים להיות דבר חשוב.

אלכס לבנטל: על-פי נתוני הבנק העולמי שהתפרסמו בשנת 2007 עולה כי היום האנשים שחיים בערים הבריאות שלהם טובה יותר משל אנשים שגרים בכפרים.

אלכס לבנטל: כאשר משווים, בגדול, את תושבי העיר לתושבי הכפר רואים שהמצב הכלכלי של תושבי הערים משתפר לעומת של תושבי הכפרים, אבל צריך להסתכל על זה קצת אחרת.

אלכס לבנטל: שליש מתושבי הערים הגדולות בעולם חיים ב"סלאמס".

אלכס לבנטל: נכון שיש חלקים מן העיר שהם טובים מאוד, אבל יש גם חלקים מן העיר שבהם צריך להשקיע.

אלכס לבנטל: ייתכן שמצבם הכלכלי טוב יותר משל תושבי הכפרים, אבל זה לא מספיק, כי הפערים הולכים וגדלים.

אלכס לבנטל: לא מספיק לקחת את הערים הגדולות ולבדוק ממוצע אלא צריך להיות הרבה יותר ספציפיים.

אלכס לבנטל: התחלואה והתמותה של אנשים שעברו לערים טובה יותר בשנים הראשונות, אלא שאחר-כך קורה משהו עם אוכל הזבל וכל מיני מנהגים שצריך להשקיע כדי שלא יהיו.

אלכס לבנטל: אציג לכם שלוש דוגמאות.

אלכס לבנטל: למשל באינדונזיה המעבר לערים העלה את תוחלת החיים ב-57 השנים האחרונות עד לגיל 72 בממוצע.

אלכס לבנטל: בברזיל קרה אותו דבר.

אלכס לבנטל: בניגריה היתה מגמה כזאת בהתחלה, אך בשנים האחרונות עליית תוחלת החיים נעצרה במקצת בשל הפצת ה-HIV והאיידס.

אלכס לבנטל: אנו רואים דווקא נתונים שונים מאלו שלמדנו בבריאות הציבור הקלאסית, כביכול הערים הן מקום של מפגע.

אלכס לבנטל: לכולנו יש את ההיבט של היוונים, וגם של התורה, שמי שחי בסביבה הזאת מרגיש טוב יותר.

אלכס לבנטל: זה קשור כנראה בדברים אחרים, בזמינות של שירותים, אבל הדבר הזה מביא את כולם אל העיר.

אלכס לבנטל: לכן המסקנות הן שהעיר יכולה להיות מקום לצמיחה כלכלית וחברתית, אבל צריך ללוות אותה עם נושא הערים הבריאות.

אלכס לבנטל: אני מבקש לציין בסוף דבריי את המסרים, שבפעם הראשונה בתולדות האנושות גרים רוב תושבי העולם בערים גדולות, והיחס הולך וגדל.

אלכס לבנטל: הגידול הזאת במספר התושבים שמתגוררים בערים הוא אחד האתגרים הגדולים ביותר של שירותי הבריאות במאה העשרים-ואחת.

אלכס לבנטל: בכל מקום בעולם חלק מן התושבים סובלים מבריאות לקויה ומאי-שוויון בבריאות, שעל כך פרויקט ערים בריאות צריך לעבוד.

אלכס לבנטל: אי-השוויון בבריאות קיים בכל הערים בעולם, גם בישראל.

אלכס לבנטל: הפתרון הוא לא רק המגזר הבריאותי, אלא הפתרון נעוץ בכל המגזרים שתפקידם לשפר ביחד.

אלכס לבנטל: היה לנו פעם שר בריאות, ואני לא רוצה לציין את שמו מכיוון שהוא נפטר, שהיה אדם חכם מאוד.

אלכס לבנטל: הוא אמר: תגידו, כך אתם תאריכו את החיים עד אין-סוף?

אלכס לבנטל: כמה שנים אתם רוצים שאנשים יחיו?

אלכס לבנטל: אבל השאלה היא לא רק אורך החיים, אלא צריך לאפשר חיים טובים.

אלכס לבנטל: יש מנהיגי ערים ברחבי העולם שרואים בזה אתגר חדש וחלק מתוכנית הפעולה, והם יוצרים את השינוי.

אלכס לבנטל: מזל טוב לרשת ערים בריאות ולד"ר מילכה דונחין שנושאת בדגל משנת 1991 ועד היום.

אלכס לבנטל: תודה רבה לכולם.

המנחה גבי בר-זכאי: תודה רבה לפרופ' אלכס לבנטל.

המנחה גבי בר-זכאי: פרופ' אלכס לבנטל ציין את מורו ורבו, פרופ' אפשטיין, מנהל בית-הספר לבריאות הציבור.

המנחה גבי בר-זכאי: אני רוצה לציין בנוכחות

המנחה גבי בר-זכאי: כם את המורה הדגולה שלי, המחנכת גברת יהודית שטיינר-פרויד, לשעבר מנהלת בית-הספר לסיעוד.

המנחה גבי בר-זכאי: תודה רבה.

המנחה גבי בר-זכאי: הצטרף אלינו גם ראש עיריית נס ציונה, מר יוסי שבו.

המנחה גבי בר-זכאי: ברוך הבא מר מוסטפא סוהיל מחמיד, ממלא מקום ראש עיריית אום אל פחם.

המנחה גבי בר-זכאי: נעבור להרצאה הבאה.

המנחה גבי בר-זכאי: מהנעשה בעולם נעבור למדינת ישראל.

המנחה גבי בר-זכאי: נקבל בברכה את פרופ' ארזה צ'רצ'מן, דיקן הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים לשעבר בטכניון בחיפה, וכיום מרצה וחוקרת בנושא שיתוף הציבור בתכנון.

המנחה גבי בר-זכאי: היא דוקטור לפסיכולוגיה מאוניברסיטת ניו-יורק, פרופסור אורחת באוניברסיטת ניו-סאות-וולס בסידני שבאוסטרליה, פרופסור אורחת באוניברסיטת יורק בטורונטו שבקנדה, ומלמדת בבית-הספר לארכיטקטורה ותכנון אורבני בוויסקונסין מילווקי.

המנחה גבי בר-זכאי: פרופ' צ'רצ'מן פרסמה עשרות מחקרים ופרסומים וזכתה להוקרה על פעילותה מן המשרד להגנת הסביבה ומאוניברסיטאות שונות ברחבי העולם.

המנחה גבי בר-זכאי: אנו גאים ומוקירים את נכונותה לקחת חלק חשוב ביום זה של רשת הערים הבריאות בישראל.

המנחה גבי בר-זכאי: תודה רבה פרופ' צ'רצ'מן.

ארזה צ'רצ'מן: אני רוצה להתקדם בקצב כדי שאספיק ככל היותר ממה שרציתי להגיד.

ארזה צ'רצ'מן: דבר ראשון, התוכנית שלי בהרצאה הזאת לדבר בראש ובראשונה קצת על מה זה תכנון, כי אני לא יכולה לצאת מתוך הנחה שכולם מכירים את כל הנושאים השונים, אחר-כך קצת על מה זה בריאות בהקשר עירוני, ואחר-כך על הקשר ביניהם.

ארזה צ'רצ'מן: בראש ובראשונה יש כאן הגדרות מה זה תכנון ומה זה תכנון חברתי, כאשר אני כוללת בתוך זה את התכנון הבריאותי, ומה זה תכנון מרחבי.

ארזה צ'רצ'מן: אני מבקשת שתקראו את השקפים בזמן שאני מדברת, כך נספיק פי שתיים מן החומר מאשר אילו הייתי מקריאה לכם את הדברים.

ארזה צ'רצ'מן: הדברים האלה קשורים, והם מורכבים.

ארזה צ'רצ'מן: אני רוצה לנסות לפתח את המורכבות הזאת.

ארזה צ'רצ'מן: גם ההגדרה מה זה תכנון סטטוטורי חשובה מאוד.

ארזה צ'רצ'מן: תראו בהמשך, אתייחס מידי כמה זמן להצעת החוק החדשה של ראש הממשלה ולפיכך חשוב להבין מה המשמעות של תכנון סטטוטורי בחיים של האנשים.

ארזה צ'רצ'מן: התכנון הסטטוטורי הזה קובע את חלוקת המרחב לשימושי קרקע, בעיקר במונחים פיזיים, אבל גם חברתיים וכלכליים; מבטא, משנה או משמר מבנים של כוח; משפיע על חיי היום-יום שלנו בכל מיני דרכים, ועוד אדבר על זה; ומשפיע על הערכים הקשורים לסביבה ולמורשת ועל ערכם הכלכלי של נכסים, ולכך אנו מודעים יותר ויותר בימים ובשבועות האחרונים.

ארזה צ'רצ'מן: דבר ראשון מבחינת ההנחות הבסיסיות שלי לגבי הקשר בין הדברים, תכנון מרחבי משפיע באופן משמעותי על איכות החיים של התושבים ועל צדק חברתי וסביבתי.

ארזה צ'רצ'מן: על כן זה לא דבר שאנו יכולים להשאיר לוועדות.

ארזה צ'רצ'מן: אנחנו צריכים לדעת על זה, להבין את זה ולהיות מעורבים בזה מפני שזה קובע את הגורלות שלנו, של כולנו.

ארזה צ'רצ'מן: אבל המצב כרגע הוא שהשיקולים החברתיים והבריאותיים אינם תופסים מקום ראוי בתכנון המרחבי, לא בחוק התכנון והבנייה הקיים ולא בחוק החדש המוצע.

ארזה צ'רצ'מן: בדקתי במחשב שלי את הצעת החוק החדשה, 500 ומשהו סעיפים.

ארזה צ'רצ'מן: אין בה כל אזכור של המילה "חברה" או "חברתי".

ארזה צ'רצ'מן: אין, לא קיים בהצעת החוק.

ארזה צ'רצ'מן: "בריאות" מופיעה קצת, אבל גם כן לא מספיק ולא בצורה די מלאה.

ארזה צ'רצ'מן: מה זה שיקולים חברתיים בתכנון מרחבי?

ארזה צ'רצ'מן: אני לא רוצה לקרוא את כל זה, אתם תקראו, אבל הנקודה כאן ששיקולים חברתיים יכולים להתייחס למטרות לאומיות, למשל פיזור אוכלוסייה, צמצום פערים וכדומה, התייחסויות שונות אליהן, ובמיוחד לקבוצות מודרות, ואתם קוראים את הכתוב כאן.

ארזה צ'רצ'מן: תראו בהמשך גם שכל המטרות הללו נוגעות להגדרה מה היא עיר בריאה שאני מראה לכם עכשיו.

ארזה צ'רצ'מן: זאת רשימה של ארגון הבריאות העולמי, או של רשת ערים בריאות.

ארזה צ'רצ'מן: זה הסדר שלהם, אינני יודעת אם יש לזה משמעות או לא, אבל הדגשתי בצבע את המרכיבים של עיר בריאה שקשורים יחסית ישירות לתכנון, דברים שהתכנון יכול להשפיע עליהם.

ארזה צ'רצ'מן: יש כאן רשימה ארוכה מאוד של מרכיבים שנוגעים בכל תחומי החיים שלנו, ונושא הבריאות במובן הרפואי המסורתי שלו מופיע בסוף.

ארזה צ'רצ'מן: שוב, אינני יודעת אם הם עשו את זה בכוונה, אבל זה בא לבטא את הגישה של ארגון הבריאות העולמי ושל הרבה מאוד רופאים ואנשים שעוסקים בבריאות, שבריאות היא דבר הרבה יותר רחב והרבה יותר מורכב מן ההתייחסות הקודמת שלנו, של היעדר מחלות או משהו כזה.

ארזה צ'רצ'מן: אני רוצה להגיד דבר מה על שיתוף הציבור בהקשר לרפורמה בתכנון.

ארזה צ'רצ'מן: קיים סעיף בהצעת החוק החדשה, סעיף 154, שמפרט את כל המקרים שבהם הרשויות צריכות לפרסם באיזה אופן, לאפשר לנו לראות את ההחלטות המתקבלות, את התוכניות המוגשות, את הפרוטוקולים של הישיבות וכדומה.

ארזה צ'רצ'מן: האנשים שמקדמים את החוק מתגאים בכך שיש כאן שיפור ניכר, שיש שיתוף הציבור, יידוע ושקיפות.

ארזה צ'רצ'מן: הבעיה היא שיידוע ושקיפות הם אכן דברים חשובים מאוד, והחוק בקטע הזה מתקדם הרבה מעבר לקיים היום, אבל הצעת החוק לא לוקחת בחשבון, לא מתייחסת בכלל לכך שהיידוע והשקיפות הללו הם תנאים בסיסיים הכרחיים לשיתוף הציבור, אבל הם לא שיתוף הציבור.

ארזה צ'רצ'מן: שיתוף הציבור זה דבר אחר לפי ההגדרה הזאת.

ארזה צ'רצ'מן: יכולתי ללמד אתכם סמסטר שלם על שיתוף הציבור.

ארזה צ'רצ'מן: אני לא עושה את זה, אבל אני אומרת רק שיש כאן תהליך שאמור להתחיל עוד לפני שהגישו את התוכניות לוועדות, שאמור לכלול השתתפות של חלק מאתנו גם בתוך הוועדות.

ארזה צ'רצ'מן: לא די שישאלו אותנו מה אנו חושבים ונוכל להתנגד רק בסוף התהליך שנמשך אולי 10 שנים, אחרי שהוועדות אישרו כבר את התוכניות.

ארזה צ'רצ'מן: הן בעצם במידה רבה מאוד מחויבות כבר לתוכנית ואז שואלים אותנו מה אנו חושבים, אבל לא באמת שואלים אותנו מה אנו חושבים אלא רק האם אנו רוצים להתנגד.

ארזה צ'רצ'מן: ואז כשאנו מתנגדים, אומרים: למה אתם תמיד מתנגדים?

ארזה צ'רצ'מן: למה אתם לא בעד משהו?

ארזה צ'רצ'מן: אף אחד לא נותן לנו אפשרות להביע במה אנו תומכים ומה אנו מרגישים.

ארזה צ'רצ'מן: לא אמרתי לכם שאני פסיכולוגית סביבתית.

ארזה צ'רצ'מן: מכיוון שמערכת התכנון עוסקת בסביבה הפיזית של העיר, חשוב להבין את אופי הקשר בין סביבה זו ובין ההתנהגות שלנו.

ארזה צ'רצ'מן: אם חושבים שאין קשר – זה לא טוב, כי זה לא נכון.

ארזה צ'רצ'מן: אם חושבים שיש קשר דטרמיניסטי, שהסביבה הפיזית קובעת איך אנו נתנהג ואיך נרגיש – זה גם לא טוב, כי זה לא נכון.

ארזה צ'רצ'מן: אני רוצה להציג לכם דוגמה משעשעת על אי התייחסות לסביבה הפיזית.

ארזה צ'רצ'מן: אלה שירותים שנמצאים ברחוב ציבורי באירופה.

ארזה צ'רצ'מן: השאלה היא – אני לא שואלת אתכם באמת – האם הייתם משתמשים בשירותים הללו.

ארזה צ'רצ'מן: כך זה נראה מבחוץ.

ארזה צ'רצ'מן: כלומר, מבחוץ לא רואים מה קורה בפנים, אבל מבפנים רואים מה קורה בחוץ.

ארזה צ'רצ'מן: אני משערת – אינני יודעת, אף אחד לא נתן לי כסף כדי לערוך מחקר, להסתובב בעולם ולראות איך אנשים מגיבים – אבל השאלה האם נשתמש בשירותים הללו או לא קשורה בכל מיני גורמים: גורמים תרבותיים, כי יש תרבויות בהן השירותים הם דבר לא כל-כך פרטי כפי שאצלנו, האמון שאנו נותנים בטכנולוגיה, למשל אני לא כל-כך סומכת על טכנולוגיה, גם אם מבטיחים לי שלא רואים לא בהכרח אני מרגישה נוח להשתמש בזה, וגם דברים אישיים.

ארזה צ'רצ'מן: אני רוצה להתייחס לקשר בין הסביבה הפיזית ובין בריאות והתנהגות בריאה.

ארזה צ'רצ'מן: יש השפעה ישירה על בריאות, ואלה הדברים שרובנו מכירים ודואגים להם, אני מקווה, ויודעים שיש קשר בין זיהום מכל מיני סוגים, של אוויר מים וקרקע, ובין הבריאות שלנו וההתנהגות הבריאה שלנו.

ארזה צ'רצ'מן: הנקודה שאני רוצה להדגיש היא שגם כאשר יש השפעה ישירה של זיהום מסוים – ניקח את זיהום האוויר כי את זה הכי פשוט להדגים – גם כאשר יש לזיהום אוויר השפעה ישירה על הבריאות שלנו יש קודם כל שוֹנוּת בכך שההשפעה הישירה הזאת הרבה יותר חמורה על ילדים מאשר על מבוגרים ועלינו להביא את זה בחשבון.

ארזה צ'רצ'מן: אנו יכולים לשנות את ההתנהגות שלנו כאשר יש זיהום אוויר.

ארזה צ'רצ'מן: אנו יכולים אולי לנסות למצוא מקום מגורים היכן שיש פחות זיהום אוויר מאשר בחיפה עירי, אנו יכולים לנסות לפעול כדי שיהיו פחות מכוניות, כי חלק גדול מזיהום האוויר מגיע מן המכוניות, ושלא יהיו תעשיות שמזהמות את האוויר וכדומה.

ארזה צ'רצ'מן: בכך אנו משנים או פועלים ביחס להשפעה הישירה הזאת.

ארזה צ'רצ'מן: לא בהכרח אנשים מודעים לכך שהזיהום רלוונטי גם בתוך בניינים, לא רק במרחב הציבורי ולא רק בחוץ.

ארזה צ'רצ'מן: הגורמים שמשפיעים על הבריאות שלנו בתוך בניינים הם מערכת מיזוג האוויר, התאורה, הריהוט, כל מיני דברים שמשפיעים בצורה ישירה או עקיפה.

ארזה צ'רצ'מן: למשל החומר ממנו עשויים השטיחים – יש חומר לשטיחים שפולט פורמלדהייד שהוא חומר מסרטן, ואנו מקווים שבבניינים לא יהיו שטיחים כאלה.

ארזה צ'רצ'מן: אבל יש גם השפעה לא ישירה על הבריאות, שבאה לידי ביטוי בתכנון המאפשר ומעודד התנהגות בריאה.

ארזה צ'רצ'מן: לדוגמה, היום יש הרבה מודעות, גם אצלנו וגם בארצות-הברית, שהליכה ברגל היא דבר חיובי מאוד מבחינה בריאותית, אבל אם מתכננים בשבילנו אזורי מגורים או אזורים בעיר בהם רוחב המדרכה 70 סנטימטרים בלבד ואז רק אדם אחד יכול ללכת אז אי אפשר ללכת שניים או שלושה, אי אפשר ללכת עם עגלה וכדומה.

ארזה צ'רצ'מן: השאלה היא גם מה המרחקים בין השירותים שאנו זקוקים להם ובין מקום המגורים שלנו, האם המרחקים גדולים מאוד, ואז גם אם אתם רוצים שאלך ברגל 2 קילומטרים למרפאה זה לא אפשרי.

ארזה צ'רצ'מן: סטודנטים סיפרו לי שבעפולה המרחק בין המרפאה ותחנת האוטובוס הוא 500 מטרים.

ארזה צ'רצ'מן: זה מרחק גדול מאוד בשביל אדם שבא למרפאה.

ארזה צ'רצ'מן: בדרך כלל הוא בא למרפאה מפני שהוא לא חש טוב.

ארזה צ'רצ'מן: זה מסוג הדוגמאות למקרים שהסביבה לא עוזרת לאנשים, לא מעודדת אנשים להתנהג בצורה בריאה.

ארזה צ'רצ'מן: הדברים הללו קשורים ליכולת ללכת ברגל, או לרכוב על אופניים בבטיחות.

ארזה צ'רצ'מן: זה כבר קשור לסוגי הרחובות והמדרכות, לרוחב שלהם, של הריהוט החיצוני שיש במדרכה, כלומר האם חלק גדול מן המדרכה תפוס על-ידי עמודים ועצים וספסלים, שהם דברים יפים מאוד אבל עדיין צריך להיות די מקום כדי שנוכל ללכת בהם.

ארזה צ'רצ'מן: בסופו של דבר קיימים משתנים מתערבים המשפיעים אף הם על ההתנהגות.

ארזה צ'רצ'מן: יש את הסביבה הפיזית, ויש מה שהיא מנסה לקדם ולאפשר, אבל יש משתנים מתערבים תרבותיים, חברתיים, כלכליים ואישיים.

ארזה צ'רצ'מן: ההתנהגות של אנשים ביחס לכל הבעיות שאנו יכולים לזהות מבחינת בריאות נקבעת בסופו של דבר על-ידי האנשים עצמם.

ארזה צ'רצ'מן: זה אומר שאנו צריכים לפעול גם עם האנשים ולהתייחס לא רק להיבטים הטכניים יותר.

ארזה צ'רצ'מן: אלה נושאי תכנון, גם ברמה של תוכנית כוללנית בכל העיר או בכל הישוב וגם ברמה של תוכנית מפורטת, שהם רלוונטיים לבריאות.

ארזה צ'רצ'מן: הדברים האלה מתקשרים למה שאמרו כבר ד"ר מילכה דונחין ופרופ' אלכס לבנטל על המאפיינים של עיר.

ארזה צ'רצ'מן: בין המאפיינים של עיר, שדרך אגב מופיע בתוך החלטות הממשלה לגבי מדיניות, שמוכר היום על-ידי כמעט כל אנשי המקצוע שעוסקים בזה, אבל לא תמיד – הרי אנו מכירים מה קורה אצלנו, שלא תמיד מיישמים את מה שאומרים שצריך להיות – ניתן למצוא את צפיפות הבנייה וצפיפות המגורים, ותיכף אתייחס למשמעות של זה, גובה הבניינים, שימושי הקרקע, גודל דירות, קיום השירותים ומיקומם, מיקום המטרדים, מערכת הכבישים, מערכת המדרכות, שטחים ציבוריים פתוחים.

ארזה צ'רצ'מן: כל הדברים הללו נקבעים בצורה זאת או אחרת בתוכניות, והתוכניות הללו נכתבות על-ידי אנשי ונשות מקצוע ובאות בפני ועדות התכנון.

ארזה צ'רצ'מן: אנו שמענו, שומעים, קוראים בעיתונות לאחרונה שחלק מן הוועדות הללו לא בהכרח מקבלות החלטות שיהיו טובות בהכרח לכולנו.

ארזה צ'רצ'מן: ההשלכות כפי שאנו הסקנו, לא ממשלת ישראל אלא קבוצה מאתנו, הן שצריכה להיות העדפה של ישובים ושכונות גדולים יחסית, עם צפיפות ממוצעת גבוהה יחסית.

ארזה צ'רצ'מן: למה?

ארזה צ'רצ'מן: מפני שלצפיפות גבוהה יחסית יש את היתרונות האפשריים הבאים:       	1) אפשרות למגוון איכותי של משאבי דיור, שירותים ותעסוקה.

ארזה צ'רצ'מן: בישוב קטן, או במקום שהצפיפות בו נמוכה אי אפשר להשיג את זה.

ארזה צ'רצ'מן: כך בכל העולם, וכמובן גם אצלנו;       	2) מספר רב של שירותים במרחק הליכה ברגל או נסיעה באופניים.

ארזה צ'רצ'מן: שוב, זה בלתי אפשרי במקום שהצפיפות בו נמוכה.

ארזה צ'רצ'מן: אפשר ללכת ברגל בישוב קטן אבל לא נגיע לשירותים מפני שלא יוכלו להינתן הרבה שירותים.

ארזה צ'רצ'מן: לפעמים בישוב הקטן ניתן רק שירות אחד שאפשר להגיע אליו ברגל או בנסיעה באופניים;     	3) אפשרות למערכת תחבורה ציבורית נגישה, נוחה, זולה ותדירה.

ארזה צ'רצ'מן: המשמעות והחשיבות של תחבורה ציבורית עבור המדינה היא כל הדברים הללו: חיסכון בכסף, חיסכון באנרגיה, בטיחות, בריאות, איכות הסביבה, חיסכון בקרקע, שמירה על שטחים פתוחים ואסתטיות,  מפני שבדרך כלל כבישים ומגרשי חניה לא בדיוק אסתטיים.

ארזה צ'רצ'מן: יש אמנם ילדים שאוהבים לראות הרבה מכוניות, אבל מגרש החניה כשלעצמו הוא לא מקום יפה במיוחד.

ארזה צ'רצ'מן: תחבורה ציבורית לא תתכן אלא בעיר גדולה יחסית וצפופה יחסית, פשוט מאוד.

ארזה צ'רצ'מן: על כן רוב אנשי המקצוע בארץ היום תומכים והממשלה קיבלה החלטה לאשר, לקבל, לאמץ את האסטרטגיה של פיתוח בר-קיימא שכוללת את ההיבטים האלה, וכל משרד ממשלתי צריך לגבש לעצמו אסטרטגיה לפיתוח בר-קיימא בפעולות שלו.

ארזה צ'רצ'מן: אינני יודעת אם למשרד הבריאות יש אסטרטגיה לפיתוח בר-קיימא.

ארזה צ'רצ'מן: זאת שאלה מעניינת.

ארזה צ'רצ'מן: בשקף הזה רואים את המטרה של התכנון.

ארזה צ'רצ'מן: לדעתי המטרה צריכה להיות לאפשר לאנשים להגיע לאיכות חיים שמתאימה ככל היותר להגדרה האישית הסובייקטיבית שלהם של מה זה איכות חיים.

ארזה צ'רצ'מן: הבעיה היא שאנו שונים.

ארזה צ'רצ'מן: אם זה סובייקטיבי, אז יש מגוון של קבוצות אנשים עם אינטרסים ומטרות שונים שאולי סותרים זה את וזה, ואין בהכרח פתרון פשוט לסתירות הללו.

ארזה צ'רצ'מן: הנקודה האחרונה, אני רוצה להדגיש בפניכם, כי לפחות חלק מכם אינם אנשי תכנון, בתכנון – אני מדברת על תכנון פיזי, אך אני מניחה שזה נכון בכל תכנון, בכל תחום – לא ייתכן שיהיה פתרון אחד ויחיד אפשרי.

ארזה צ'רצ'מן: אין דבר כזה.

ארזה צ'רצ'מן: תמיד יש חלופות.

ארזה צ'רצ'מן: הבעיה שאנו, הלא מקצועיים, נתקלים בה פעמים רבות, שאנשי המקצוע באים אלינו ואומרים: אתם רואים את התוכנית הזאת?

ארזה צ'רצ'מן: היא התוכנית הכי טובה שיכולה להיות, היא מתאימה במאה אחוז לבעיית התכנון במקום הזה.

ארזה צ'רצ'מן: ואתם צריכים להגיד להם: סליחה, אנחנו בטוחים שיש אפשרויות שונות, תמיד יש אפשרויות שונות.

ארזה צ'רצ'מן: אני אומרת תמיד לסטודנטים, הרי כשנותנים להם תרגיל לעשות, אוי ואבוי אם כולם יביאו אותו פתרון.

ארזה צ'רצ'מן: כל אחד צריך להביא פתרון אחר, אחרת המורים ישאלו מה קרה כאן.

ארזה צ'רצ'מן: זה ממחיש את הנקודה, שאף פעם אין רק פתרון אחד ויחיד אפשרי.

ארזה צ'רצ'מן: כאן רואים חלוקה אפשרית של קבוצות שונות באוכלוסיה, שייתכן שיש להן צרכים שונים, הן בכיוון של בריאות, הן בכיוון של איכות חיים.

ארזה צ'רצ'מן: כל אחד יסתכל היכן הוא נמצא בעשירונים האלה, אבל תראו את הפערים שקיימים כאן.

ארזה צ'רצ'מן: זה מראה רק את הרף התחתון של העשירון העשירי, לא לאן זה מגיע.

ארזה צ'רצ'מן: זאת גם נקודה חשובה מאוד.

ארזה צ'רצ'מן: כאשר החוק מדבר על שיתוף הציבור הוא אומר לרשויות: אתן צריכות לפרסם את כל המידע שאתם מגישים לציבור באתר האינטרנט.

ארזה צ'רצ'מן: אתם רואים כאן שלא לכולם יש אינטרנט.

ארזה צ'רצ'מן: יש קבוצות מסוימות ששיעור משקי הבית בתוכן שיש להם אינטרנט הוא נמוך, 25%.

ארזה צ'רצ'מן: יש עוד נקודה שצריך לשים לב אליה.

ארזה צ'רצ'מן: באף קבוצה לא קורה של-100% מן הקבוצה יש אינטרנט או מכונית או שתי מכוניות וכדומה, גם לא אלה שבעשירון הראשון.

ארזה צ'רצ'מן: תמיד יש שוֹנוּת בין האנשים.

ארזה צ'רצ'מן: לפיכך נשאלת שאלה: הם יפרסמו את הדברים באינטרנט, אבל מה יעשו האנשים שאין להם גישה לאינטרנט?

ארזה צ'רצ'מן: צריך למצוא פתרון.

ארזה צ'רצ'מן: אני מנסה לשכנע אותם שצריך למצוא פתרון.

ארזה צ'רצ'מן: תסתכלו גם לכמה משקי בית יש יותר ממכונית אחת.

ארזה צ'רצ'מן: אני משערת שרבים מכם נדהמים מן הנתון הזה, כי חשבתם שהשיעור גבוה יותר.

ארזה צ'רצ'מן: הוא לא גבוה יותר, ומבחינתי השאיפה שלנו בתכנון צריכה להיות שהוא לא יהיה גבוה יותר מפני שמכונית אחת – בסדר, גם לי יש, אני לא יכולה להגיד לאנשים אחרים שלא תהיה להם, אבל לחיות במקום שבגלל התכנון הפיזי אי אפשר להסתדר בלי יותר ממכונית אחת זה טעות שלנו בתור אנשים שעוסקים בתכנון.

ארזה צ'רצ'מן: אנחנו צריכים לתכנן שכונות וישובים בצורה כזאת שמי שרוצה ויוכל יקנה לו מכונית אחת, אבל לא יצטרכו 4 מכוניות רק מפני שכל אחד מן הבוגרים במשפחה מעל גיל 17 יצטרך מכונית כדי להסתדר, כדי להגיע לבית-הספר, כדי להגיע לבילוי וכדומה.

ארזה צ'רצ'מן: אני מראה לכם כל מיני דברים ממש בקצרה.

ארזה צ'רצ'מן: רציתי להראות לכם כאן שיש מגמה בעולם ב-10 השנים האחרונות להגיד שבכל תכנון של כל מקום, כל סביבה, כל האמצעים יהיו נגישים לכל אחד ללא קשר למגבלות שלו או שלה, שכולם יוכלו להשתמש במקום.

ארזה צ'רצ'מן: תיכף אראה לכם את החוק.

ארזה צ'רצ'מן: החדר הזה מנוגד לחוק כי הוא לא נגיש לכולם.

ארזה צ'רצ'מן: אני מניחה שלכאן אפשר להגיע בכיסא גלגלים, אבל אי אפשר להגיע למעלה, אז הכנסת עוד לא עומדת בהוראות החוק שהיא עצמה חוקקה, שאראה לכם תיכף שהוא חוק נהדר, הלוואי על כל החוקים שלנו.

ארזה צ'רצ'מן: כמה מילים על זכויות גישה שחשובות לאנשים ושדרושות לצדק חברתי וסביבתי.

ארזה צ'רצ'מן: זכות הגישה למידע – אני מקווה שאתם יודעים שיש לנו חוק חופש המידע, שקובע שיש לנו זכות לקבל את כל המידע שקיים ברשות הרשויות הציבוריות, למעט השב"כ וכדומה.

ארזה צ'רצ'מן: אינני יודעת כמה מכם ניסו לקבל מידע מן הרשות המקומית שלכם.

ארזה צ'רצ'מן: אני מקווה שאם ניסיתם לא נתקלתם בבעיה, מפני שלא כל רשות מקומית הכינה את עצמה למימוש החוק הזה;      	זכות הגישה למשאבים ציבוריים קיימים – החוק לא מדבר על זה בתור זכות;     	זכות הגישה למקומות;       	וזכות הגישה לתהליך קבלת החלטות, שקיים היום, כפי שאמרתי, בחוק רק בצורה מוגבלת מאוד, ודרך אגב רק בתכנון.

ארזה צ'רצ'מן: אפשר להגיד שזה דבר חיובי מבחינת מערכת התכנון, ששם אנו יכולים להגיש התנגדות.

ארזה צ'רצ'מן: במערכות אחרות אין לנו זכות להגיש התנגדות, אף אחד לא שואל אותנו או מאפשר לנו לראות את התוכנית ולהגיש התנגדות.

ארזה צ'רצ'מן: להלן חוק שוויון לאנשים עם מוגבלות.

ארזה צ'רצ'מן: החוק הזה נהדר מפני שהוא קובע שהנגישות במובן הרחב של המילה צריכה להיות אפשרית לכולם באופן שוויוני, מכובד, עצמאי ובטיחותי, שלא נרגיש שמכיוון שאנו לא יכולים לעשות משהו אנו פחות חשובים.

ארזה צ'רצ'מן: אדם עם מוגבלות הוא אדם עם לקות פיזית, נפשית או שכלית, קבועה או זמנית, אשר בגלל המוגבלות הזאת מוגבל תפקודו באופן מהותי בתחום אחד או יותר מתחומי החיים העיקריים.

ארזה צ'רצ'מן: בעצם זה כולנו בשלב כזה או אחר של החיים שלנו.

ארזה צ'רצ'מן: אני מצטערת לבשר לכם אבל בדרך כלל, כמעט כולנו נהיה חולים יום אחד, נשבור רגל, נשבור יד, תהיה לנו בעיה בעיניים.

ארזה צ'רצ'מן: זה שאנו לא מוגדרים בביטוח הלאומי כאנשים עם מוגבלות או כנכים עוד לא אומר שזה לא רלוונטי לנו.

ארזה צ'רצ'מן: זה בפירוש רלוונטי עבורנו.

ארזה צ'רצ'מן: במחקר שערכנו בנוגע לאו"ם – ומפאת קוצר הזמן לא ארחיב עליה – הצגנו את ההמלצות שהראיתי לכם קודם.

ארזה צ'רצ'מן: דילגתי על הרבה דברים, עברתי מנושא הצפיפות מבלי להראות לכם את ההמלצות לגבי העירוב של שימושי קרקע, שהיום נחשב כרעיון גדול, בשונה מקביעה שאזור מסוים מותר רק מגורים.

ארזה צ'רצ'מן: אינני יודעת אם ידוע לכם, בארצות-הברית יש חוק מקומי שקובע שבתוך הפרברים המסורתיים מותרים אך ורק בתים חד-משפחתיים, אסור גן ילדים, אסור מעון יום, אסורה מכולת, ואחר-כך הם מתפלאים שהילדים ובני הנוער שלהם שמנים.

ארזה צ'רצ'מן: זה נושא שמעסיק אותם המון היום.

ארזה צ'רצ'מן: הרבה מחקרים נערכים איך לעודד ילדים ובני נוער ללכת יותר ברגל ולהיות פעילים יותר בספורט כדי שלא ישמינו כל-כך.

ארזה צ'רצ'מן: אחד הדברים המדהימים ששמעתי לאחרונה, שיש מקומות בארצות-הברית שאוסרים על ההורים לאפשר לילדים שלהם ללכת לבד לבית-הספר.

ארזה צ'רצ'מן: היה מקרה של אמא שחשבה שהדרך מביתם לבית-הספר בטוחה ושהילד די בוגר ויכול ללכת לבדו.

ארזה צ'רצ'מן: הוא הגיע לבית-הספר לבד והמנהלת התקשרה למשטרה, והמשטרה באה וכמעט תבעו את האם על שהיא מזניחה את הילד שלה.

ארזה צ'רצ'מן: דיברנו גם על התחבורה הציבורית, עד כמה היא חשובה בשל כל מיני היבטים, גם מן ההיבט הסביבתי, גם מן ההיבט החברתי, גם מן ההיבט הכלכלי וכדומה.

ארזה צ'רצ'מן: מבחינת המדיניות, אילו היה ייצוג הולם של קבוצות שונות בממשל המקומי ובגופי תכנון ארציים ומקומיים היה גדל הסיכוי שהצרכים של קבוצות שונות היו נשמעים בגופים מקבלי ההחלטות.

ארזה צ'רצ'מן: בכמה ערים יש ראש עירייה אישה?

ארזה צ'רצ'מן: ב-4 מתוך 260.

ארזה צ'רצ'מן: זה לא סביר.

ארזה צ'רצ'מן: אפשר לשאול כל מיני שאלות לגבי בעיית אי-הייצוג ההולם של כל מיני קבוצות שונות בממשל המקומי.

ארזה צ'רצ'מן: זה נוגע לנקודה השנייה, על השתתפות הציבור בתהליכי קבלת החלטות.

ארזה צ'רצ'מן: אמרנו שצריך בסיס מידע שמפלח את האוכלוסייה כדי שאפשר יהיה להבין האם יש הבדלים בין גילאים שונים, בין קבוצות אתניות שונות, בין קבוצות על-פי זמן שהייתן בארץ, בין נשים וגברים.

ארזה צ'רצ'מן: במקרים רבים אנחנו לא יודעים האם יש הבדל ביניהן.

ארזה צ'רצ'מן: לדוגמה, יש קצת נתונים על ההבדל בנסיעה לעבודה בין נשים וגברים.

ארזה צ'רצ'מן: גברים יוצאים מוקדם יותר בבוקר, חוזרים מאוחר יותר בערב, כי הם לא צריכים לדאוג לילדים אלא הנשים צריכות לדאוג להם, והנשים יוצאות מאוחר יותר וצריכות לחזור מוקדם יותר, אבל מבחינת לוח הזמנים של התחבורה הציבורית פועלים על-פי סדר היום של הגברים.

ארזה צ'רצ'מן: מדברים היום על הנהגת תסקיר השפעה חברתית ובריאותית כחלק מתהליך קבלת ההחלטות.

ארזה צ'רצ'מן: ניסיתי להראות לכם כמה חשוב שאנשים יבינו את הקשר בין תכנון ומערכת התכנון לחיים שלהם, שזה לא דבר שמעניין קבוצה קטנה של אנשים, כי אם החלטות גורליות לחיים שלנו.

ארזה צ'רצ'מן: האופן שבו חלק מן ההחלטות מתקבלות, שמתגלה לנו בחדשות מידי יום, מצביע על כך שאסור להשאיר את התהליך בידי קבוצה קטנה של אנשים.

ארזה צ'רצ'מן: אסור לקבל את הטיעון שבו משתמשים ראשי עיריות רבים – נמצאים כאן כמה ראשי עיריות ואני מקווה שאני לא מעליבה אתכם – שמדבריהם משתמע: "אני הציבור.

ארזה צ'רצ'מן: מה אתם רוצים?

ארזה צ'רצ'מן: אתם בחרתם בי.

ארזה צ'רצ'מן: עכשיו במשך 5 שנים אני יכול לפעול בשמכם כי אני מבין מה אתם צריכים ומה יהיה לכם טוב".

ארזה צ'רצ'מן: אני מצטערת, הם לא מבינים, כפי שגם אני לא מבינה, כפי שגם אתם לא מבינים.

ארזה צ'רצ'מן: אף אחד לא מבין לגבי כל הקבוצות האחרות.

ארזה צ'רצ'מן: אסור להשאיר את התהליך בידיהם בלבד.

ארזה צ'רצ'מן: הם כן חלק ממנו, אבל לא לבד, והתהליך הזה צריך להיות גלוי ושקוף ושאנו, התושבים הרגילים, ניקח בו חלק פעיל.

ארזה צ'רצ'מן: זאת האחריות גם שלנו.

ארזה צ'רצ'מן: שמעתי היום מישהו אומר: "מה אפשר לעשות?

ארזה צ'רצ'מן: האנשים לא רוצים להתערב בנושאים האלה, לא רוצים להיות פעילים בנושאים האלה".

ארזה צ'רצ'מן: אני מקווה ששכנעתי אתכם שאם אתם עדיין לא פעילים, חשוב שתהיו פעילים מפני שהדברים האלה משפיעים על איכות החיים שלכם.

ארזה צ'רצ'מן: תודה רבה.

המנחה גבי בר-זכאי: תודה רבה לפרופ' ארזה צ'רצ'מן.

המנחה גבי בר-זכאי: נשארו לנו דקות ספורות לשאלות, בקשות או הערות לפרופ' לבנטל ולפרופ' צ'רצ'מן, אם מישהו מעוניין.

המנחה גבי בר-זכאי: בבקשה, גברת ענת שמש ממשרד הבריאות.

ענת שמש: השאלה שלי מופנית לפרופ' צ'רצ'מן.

ענת שמש: יש אלמנט שלא שמעתי עליו בתכנון, שיש לו השפעה רבה על הבריאות, שאפשר למנוע אותו בישובים קטנים אך לא בישובים צפופים, והוא הרעש.

ענת שמש: רציתי לשמוע את התייחסותך, בבקשה, לנושא הזה.

ארזה צ'רצ'מן: שאלת הרעש היא לא שאלה פשוטה.

ארזה צ'רצ'מן: ההגדרה המדעית לרעש היא קולות לא רצויים.

ארזה צ'רצ'מן: זה לא לפי דציבלים, אלא זה עניין סובייקטיבי.

ארזה צ'רצ'מן: רעש שמפריע שונה אצל אנשים שונים.

ארזה צ'רצ'מן: העיר, כל עיר, מורכבת מחלקים שונים.

ארזה צ'רצ'מן: יש חלקים מרכזיים, שם יש הרבה רעש יחסית, אזורים הומי אנשים, הומי מכוניות ופעילות, ויש אזורים שקטים מאוד בעיר, בדיוק כמו בישובים קטנים.

ארזה צ'רצ'מן: אז אי אפשר לעשות הכללה.

ארזה צ'רצ'מן: יש ישובים קטנים, כמו בני עטרות, שנמצאים ליד נתב"ג והישוב בכלל לא שקט על אף שהוא קטן.

ארזה צ'רצ'מן: חולון היא ישוב גדול, תיכף גם שם לא יהיה שקט מפני שהמטוסים יעברו מעל העיר.

ארזה צ'רצ'מן: אז אי אפשר לעשות הכללה.

המנחה גבי בר-זכאי: תודה רבה.

המנחה גבי בר-זכאי: עוד מישהו מבקש להעיר?

קריאה: אני רוצה להציע דבר מה לשני המרצים, או ליידע אתכם.

קריאה: אני אחות בריאות הציבור ואונקולוגיה בטבעון.

קריאה: לפני שהכניסו בטבעון הכל-כך יפה מכלים לאיסוף אשפה, מכלים עגולים ויפים, פניתי לראש המועצה ואמרתי לו: לפני שאתם מכניסים את המכלים תחשבו על התקנת רגלית להרמת המכסה, כדי שילדים ומבוגרים לא יגעו במכל וכך יעבירו מחלות.

קריאה: לא התייחסו, אמרו שאני מנדנדת.

קריאה: התקינו את המכלים, זה יפה מאוד, אבל היכן שמירת הבריאות?

קריאה: אז אם בישובים אחרים מתכוונים להכניס את המכלים הללו, אני מציעה לחשוב על זה.

קריאה: דבר שני, אני משגעת אנשים בקשר למניעת עישון.

קריאה: בטבעון התושבים מודעים מאוד.

קריאה: אנשים אינטליגנטים עם תעודות עומדים בצמתים עם חולצות לבנות ושלטים שכתוב עליהם "אני בעד אוויר נקי", ומעשנים זה על-יד זה.

קריאה: אני מעלה את זה מכיוון שכל אימת שאני שומעת על הקבוצות הללו שכל-כך מתכוונות לטוב, אני שואלת את עצמי היכן הדוגמה האישית לילדים, לחבר שעומד על-ידם?

קריאה: אני מקווה שאת, כמי שנפגשת עם ציבורים שונים, תעלי את זה למודעות.

המנחה גבי בר-זכאי: תודה רבה.

המנחה גבי בר-זכאי: אנחנו יוצאים להפסקה של חצי שעה.

המנחה גבי בר-זכאי: מחכה לכם כיבוד קל.

המנחה גבי בר-זכאי: נחזור למושב השני בשעה 13:30.

המנחה גבי בר-זכאי: תודה רבה.

המנחה גבי בר-זכאי: מושב שני בנושא: עיור, ממשל ובריאות התושבים – מהיבט משרדי הממשלה

המנחה אלכס לבנטל: אחר-הצהרים טובים.

המנחה אלכס לבנטל: אנחנו רוצים להתחיל במושב השני בנושא עיור, ממשל ובריאות התושבים.

המנחה אלכס לבנטל: להזכירכם, ההתמקדות בערים הבריאות בדרך כלל לא התחילה ביוזמת משרדי הממשלה.

המנחה אלכס לבנטל: היא התחילה תמיד ביוזמות מן השטח ואילו משרדי הממשלה באו קצת אחרי זה.

המנחה אלכס לבנטל: אנו סבורים שצריכה להיות המשכיות בין השלטון המקומי ובין השלטון המרכזי.

המנחה אלכס לבנטל: נשמע עכשיו שלושה דוברים על הקשר שבין משרד הבריאות, המשרד להגנת הסביבה ומשרד התרבות והספורט.

המנחה אלכס לבנטל: נשאל כל אחד מהם איך המשרד הממשלתי יכול להתמודד עם זה, מן הבחינה המקצועית ומן הבחינה המעשית.

המנחה אלכס לבנטל: ראשון הדוברים הוא ד"ר איתמר גרוטו, ראש שירותי בריאות הציבור, שמוכר בוודאי לכולכם.

המנחה אלכס לבנטל: בבקשה, הבמה שלך.

המנחה אלכס לבנטל: לכל דובר יהיה רבע שעה ונקווה שזה יהיה מעניין.

איתמר גרוטו: תודה רבה.

איתמר גרוטו: אנסה לסקור את הדברים.

איתמר גרוטו: נדבר על ציוויליזציה ובריאות, שעיור הוא חלק ממנה – מגמות בעיור בעולם, מה משפיע על הבריאות בערים ומגמות של תחלואה שקשורות בעיור, הגורמים הסביבתיים שמשפיעים על הבריאות וגם התוצאות שלהם.

איתמר גרוטו: בהמשך נדבר על האתגרים ועל דרכי ההתמודדות שאפשר להציע, גם ברמה של משרד הבריאות.

איתמר גרוטו: בעצם הרוב יהיה בכיוון השלילי של העיור והבריאות אבל אנסה כמובן להסתכל בסוף גם על הצדדים החיוביים.

איתמר גרוטו: אנחנו רואים מצד אחד תופעה של גלובליזציה ואוכלוסייה מזדקנת.

איתמר גרוטו: העיור הוא אחד מן המאפיינים, כמו גם עלייה בצריכה והתפתחויות טכנולוגיות, שהם כמובן חיוביים אך יש בהם גם היבטים שליליים, ולא ניכנס לזה כרגע.

איתמר גרוטו: מצד שני, בבריאות אנו רואים עלייה בהיקף המחלות הכרוניות וגם בתחלואה שקשורה למחלות נפש, חזרה או התחדשות של מחלות זיהומיות שכולנו מכירים, עלייה בסיכונים הסביבתיים לבריאות כתוצאה מכל מיני כימיקלים או גורמים פיזיקליים, קרינה וכולי שנמצאים בסביבה שלנו, וכן דבר שמאפיין מאוד את התקופה – רפורמות ושינויים במערכות הבריאות.

איתמר גרוטו: זה פחות קשור להרצאה שלנו היום.

איתמר גרוטו: ידוע לנו שחלק מן הגורמים העיקריים המשפיעים על הבריאות ניתן לשלוט בהם.

איתמר גרוטו: מנתונים אמריקאים עולה שלמעלה מ-50% ממקרי המוות ניתנים למניעה.

איתמר גרוטו: הגורמים העיקריים הם עישון, אלכוהול וסמים, תזונה לא בריאה והיעדר פעילות גופנית.

איתמר גרוטו: אלה דברים שקשורים מאוד למה שקורה בערים.

איתמר גרוטו: אנו יודעים שהאוכלוסייה העירונית בכל העולם גדלה בקצב מהיר מאוד.

איתמר גרוטו: למשל בעולם כולו מידי שבוע מצטרפים 1.2 מיליון אנשים חדשים לאלה שגרים בערים.

איתמר גרוטו: ישראל היא מדינה עירונית במיוחד, שבה 92% מן האוכלוסייה מתגוררת בערים, וכפי שנאמר יש חשיבות גם להזדקנות באוכלוסייה ולעלייה בשיעור האנשים עם מוגבלויות.

איתמר גרוטו: על-פי הנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה כמעט 92% מאוכלוסיית ישראל מתגוררת בערים.

איתמר גרוטו: אין לנו את מגה-הערים שפרופ' אלכס לבנטל הזכיר קודם, אבל בערים בישראל שיש בהן למעלה מ-200,000 תושבים מתגוררים כ-2 מיליון אנשים.

איתמר גרוטו: האוכלוסייה בישראל רובה עירונית, ולפיכך אם אנו משפיעים על הערים משפיעים על חלק גדול מן האוכלוסייה.

איתמר גרוטו: ננסה להסתכל על הגורמים שמשפיעים על הבריאות בערים בשני היבטים: 1) הסביבה העירונית, 2) המצב החברתי-כלכלי.

איתמר גרוטו: מה יש בסביבה העירונית שמשפיע על הבריאות?

איתמר גרוטו: זיהום אוויר – הכול יודעים שבערים יש זיהום אוויר גבוה יחסית שנובע הן מתחבורה והן מתעשייה; זיהום אוויר תוך-ביתי – תחום שקשור לתנאי המגורים, שאנו נוגעים בו פחות וצריך להיכנס אליו, למה שקורה לנו בתוך הבית מכל מיני אביזרים שפולטים זיהום בתוך הבית.

איתמר גרוטו: כמובן שגם עישון פסיבי נכלל בהגדרה הזאת; הבטיחות של הכבישים והמדרכות – תחום חשוב מאוד, כמובן; שטחים ירוקים משפיעים על בריאותנו.

איתמר גרוטו: יש הרבה מחקרים שמראים שבמקומות בהם יש יותר שטחים ירוקים אנשים עושים יותר פעילות גופנית והילדים שמנים פחות; שבילי אופניים ושבילי הליכה וגם אתרי פסולת הם גם דבר שנמצא בתוך ערים, או ליד ערים, ויכול להשפיע על הבריאות שלנו.

איתמר גרוטו: ניקח את נושא התחבורה, למשל.

איתמר גרוטו: על-פי הנתונים באירופה, התחבורה היא הגורם השלישי בהשפעה על הבריאות.

איתמר גרוטו: אחרי עישון ותזונה שהם הרגלים אישיים של אנשים, הגורם השלישי שמשפיע על התחלואה הוא התחבורה.

איתמר גרוטו: מסתכלים בשלושה ממדים של התחבורה: 1) תאונות הדרכים כגורם מרכזי לתחלואה ותמותה, 2) זיהום האוויר שנוצר, 3) הפעילות הגופנית – כאשר נוסעים יותר הולכים פחות, ואם הולכים או רוכבים על אופניים גם יותר בריאים.

איתמר גרוטו: צריך לזכור שגם תנאי העבודה משפיעים.

איתמר גרוטו: צריך לזכור גם שבשלב הזה העיר משפיעה גם לא רק על מי שגר בעיר אלא גם על מי שבא לעיר מן הכפר.

איתמר גרוטו: שינויי האקלים באים לידי ביטוי בערים יותר מאשר באזורים הכפריים.

איתמר גרוטו: בעיר אנו חשופים הרבה יותר ל-Junk food, לעישון פסיבי ולרעש.

איתמר גרוטו: אלה גורמים שהם ייחודיים לסביבה העירונית.

איתמר גרוטו: ממחקרים שנערכו, גם שימוש בסמים ואלכוהול היקפו גבוה יותר בערים, האלימות היקפה גבוה יותר בערים.

איתמר גרוטו: תחלואה והפרעות התנהגות וגם התאבדויות נמצאים בשכיחות רבה יותר בערים.

איתמר גרוטו: כאשר יש, לא עלינו, אסון או מגפה של שפעת או רעידת אדמה וכן הלאה אז כמובן האוכלוסייה בערים פגיעה יותר.

איתמר גרוטו: הצד השני שמעבר לסביבה הפיזית הוא המצב החברתי-כלכלי.

איתמר גרוטו: אנו יודעים שיש קשר חזק מאוד בין המצב הסוציו-אקונומי ובין בריאות.

איתמר גרוטו: לא כאן המקום לפרט.

איתמר גרוטו: אנו יודעים שבערים בולט יותר אי-השוויון בין האנשים, הפערים גדולים יותר בערים מאשר באזורים הכפריים.

איתמר גרוטו: פעמים רבות אנו רואים ערים שגדלות בקצב מהיר ופיתוח השירותים – גם בתחום הבריאות, אבל לא רק, גם בתחומים אחרים – לא תמיד עומד בקצב של גידול האוכלוסייה ואנחנו רואים הרבה מאוד בעיות שקשורות בעניין הזה.

איתמר גרוטו: מבחינת התחלואה, אנו יודעים שמחלות שנפוצות יותר לעיור הן מחלות לב וכלי דם, סרטן שקשור לחשיפות בתוך הערים, סוכרת, מחלות נשימה כרוניות, טראומה שקשורה גם לתאונות וגם לאלימות, שימוש בסמים ואלכוהול שנפוצים יותר בערים, ועלייה בסיכון.

איתמר גרוטו: בדרך כלל מגפות כמו סארס או שפעת התחילו דווקא בערים גדולות, כי שם יש צפיפות והמגפות יכולות להתפרץ בקצב מהיר.

איתמר גרוטו: האתגרים – איך אנו רואים את החזון בהתמודדות עם הנושאים הללו?

איתמר גרוטו: יש לי כמה הצעות או רעיונות בעניין הזה.

איתמר גרוטו: הנושא המרכזי שכל מי שמתעסק בתחום הזה מדבר עליו הוא שיתוף הפעולה ושיתוף הציבור.

איתמר גרוטו: כשמסתכלים היום על הגדרה של בריאות הציבור, בתוכה מופיעים כבר הפרטנרים שצריכים להיות שותפים, ואלה הפרטנרים שמופיעים גם כאן:

איתמר גרוטו: משרדי הממשלה, הרשויות המקומיות, הארגונים הלא ממשלתיים, המגזר העסקי וכן קהילות ופרטים.

איתמר גרוטו: נושא שני חשוב מאוד שהייתי רוצה לגעת בו, ושהוזכר כאן כבר, הוא תסקירי השפעה על הבריאות.

איתמר גרוטו: ניתן לדבר על שני היבטים: 1) אם יש תהליך שיכול להשפיע ולגרום ליצירת זיהום אוויר, כמו למשל תחנת כוח פחמית ודברים מן הסוג הזה, זה הדבר הראשון שבו נתמקד, כלומר המקרים הקלסיים כאשר רוצים להקים איזה גורם מזהם ליד ישוב, אז אנחנו רוצים כמובן לבדוק את ההשפעות על הבריאות; 2) בתכנון העירוני תסקיר הבריאות יכול להיות משמעותי כאשר מדובר על שטחים ירוקים, שבילי אופניים, שבילי הליכה, בטיחות בדרכים, עידוד תחבורה ציבורית.

איתמר גרוטו: אם אפשר לבחון כחלק מן התסקיר הבריאותי גם את היבט התכנון העירוני, יוכלו לראות שאם נבנה יותר שבילי אופניים ייתכן שזה יעלה קצת כסף בטווח הקצר אבל בסופו של דבר יחסוך לנו בתחלואה ויוביל לבריאות.

איתמר גרוטו: אותו דבר לגבי שטחים ירוקים כמובן.

איתמר גרוטו: אולי יתנו קצת פחות שטח לבנייה, אבל מצד שני נשפר את בריאות האנשים.

איתמר גרוטו: אנשי משרד הבריאות ואחרים שותפים בתהליך התכנון ואני מקווה שהרפורמה לא תפגע בעניין הזה, או להיפך, דווקא תחזק את הנושא הזה.

איתמר גרוטו: מבחינתנו זה חשוב.

איתמר גרוטו: הגברת הנגישות לאנשים עם מוגבלויות, דובר על כך גם לפניי.

איתמר גרוטו: בנוסף, עלינו להמשיך להתכונן לאירועי אסון ומגפות שהם חלק מן הסיכונים ולכן גם בתחום הזה עלינו להשקיע.

איתמר גרוטו: סקרתי את כל השלילי שקורה בערים, אך אציין גם את הדברים החיוביים.

איתמר גרוטו: אנו יודעים שבכל זאת בערים לרוב התושבים יש נגישות גבוהה יותר לשירותי בריאות ולשירותי רווחה.

איתמר גרוטו: בבריאות למשל מדובר ברפואה מתקדמת יותר מבחינת בתי-החולים ורפואת מומחים נוחה יותר לאנשים בערים מאשר בישובים הפריפריים; תחום הרשתות החברתיות חזק יותר, ההתארגנויות של הקהילות; העובדה שאם מתכננים נכון אפשר להשפיע על הרבה אנשים בבת אחת וזה חשוב לנו; וזאת כמובן ההזדמנות לציין את הדוגמה של ערים בריאות, כאשר מנצלים את הפלטפורמה של העיר כדבר שיכול לקדם את הבריאות.

איתמר גרוטו: תודה רבה.

המנחה אלכס לבנטל: תודה לד"ר איתמר גרוטו שהעלה את נושא הבריאות למודעות.

המנחה אלכס לבנטל: שמעתם היום הרבה על נושא הסביבה.

המנחה אלכס לבנטל: ביקשנו את נציגת המשרד להגנת הסביבה, גברת סיגלית רחמן שממונה על הקיימוּת, לפרוש את הנושא הזה מן הזווית שלה.

המנחה אלכס לבנטל: בבקשה, הבמה שלך.

סיגלית רחמן: תודה רבה, צהרים טובים.

סיגלית רחמן: הקשבתי גם להרצאות של פרופ' לבנטל ושל פרופ' צ'רצ'מן הבוקר וגם להרצאה של ד"ר גרוטו.

סיגלית רחמן: אני לא דוקטור או פרופסור, אך אני שמחה שגם מן הזווית הסביבתית הדברים שאומר יתחילו לחזור על עצמם ונראה עד כמה התכנים משותפים, עד כמה גם המטרות וגם התוצרים של הפעולות משותפים לכולנו ומביאים לאיכות חיים וסביבה עירונית בריאה וטובה לתושבים בערים, שכפי שהוזכר קודם מהווים את רוב הציבור בישראל.

סיגלית רחמן: אתחיל עם עקרונות פיתוח בר-קיימא.

סיגלית רחמן: המפגש שלנו כאן היום הוא על פן הבריאות והוזכרו הבוקר ההיבטים החברתיים והקהילתיים של שוויוניות וכדומה.

סיגלית רחמן: הם חלק מן המרכיבים של תפיסת פיתוח בר-קיימא שהמשרד להגנת הסביבה מקדם מתוך הסתכלות על המשאבים הטבעיים ועל מצב הסביבה והביצועים הסביבתיים של הרשויות המקומיות, מתוך מטרה לצמצם את התפוקות המזיקות, לצמצם את המפגעים הסביבתיים שאליהם נחשף הציבור, לשמור על ערכי הטבע, מגוון המינים ועוד.

סיגלית רחמן: החברה היא כמובן המשלימה של ההיבטים האלה, בוודאי ובוודאי ברמה המקומית, ברשויות המקומיות שבהן רשת ערים בריאות פועלת ומהן אני מניחה רוב היושבים בקהל מגיעים.

סיגלית רחמן: הוזכר כבר הבוקר נושא הנגישות והוגנוּת בנגישות למשאבים, בין טבעיים ובין לא טבעיים, שיתוף הציבור וכולי.

סיגלית רחמן: והמשלימה השלישית, שהוזכרה אף היא, היא ההיבטים הכלכליים, המגזר העסקי, המגזר שהיום ברמה המקומית אולי נוטים לייחס לו פחות חשיבות אבל פעמים רבות הוא מנוע צמיחה ומנוע של יצירת מקומות עבודה, תעסוקה, דברים שהם משמעותיים מאוד ברמה המקומית.

סיגלית רחמן: הטענה של כולנו, שרק שילוב ושיתוף ומציאת שוויון הזדמנויות לכל ההיבטים, גם הסביבתיים, גם החברתיים וגם הכלכליים תביא ליצירת עיר שטוב לחיות בה ואיכות חיים ובריאות ברמה המקומית.

סיגלית רחמן: הוזכר הבוקר שהממשלה אימצה את עקרונות פיתוח בר-קיימא כבר בשנת 2003.

סיגלית רחמן: הממשלה קיבלה החלטה שמדיניות ממשלת ישראל תתבסס על עקרונות של התנהלות פיתוח בר-קיימא.

סיגלית רחמן: החלטת הממשלה מטילה חובות על משרדי הממשלה השונים.

סיגלית רחמן: משרד הבריאות שותף עם המשרד להגנת הסביבה בצוות המנכ"לים שפועל ליישום החלטת הממשלה הזאת והמשרדים השונים מגבשים אסטרטגיות לפיתוח בר-קיימא.

סיגלית רחמן: אבל הדברים, כפי שאתם בוודאי באים לייצג, לא נגמרים רק ברמת הממשלה.

סיגלית רחמן: לרשויות המקומיות ולפעילות ברמה המקומית יש משמעות רבה מאוד ביכולת של מדינת ישראל, ביכולת של כולנו להוביל אורח חיים מקיים, אורח חיים בריא ואיכותי יותר.

סיגלית רחמן: לכן אנו פועלים – וזה החלק שלי במשרד להגנת הסביבה – אני עובדת עם הרמה המקומית, עם הרשויות המקומיות ועם כל הארגונים שמייצגים את הרמה המקומית ופועלים ברשויות המקומיות, כדי לזהות את האינטרסים המשותפים ואת הפיתוח המושכל ולהביא לאותו חזון משותף, שהוא גם החזון של הממשלה אבל אני בטוחה שגם החזון שכל אחד מאתנו יוכל להתחבר אליו, לפיתוח בר-קיימא צודק, שוויוני, בהתאם לגבולות משאבי הסביבה, שמסתכל על המערכת הכלכלית, שמחפש את האיזון ואת שמירת ההזדמנויות לדורות שיבואו אחרינו ליהנות מאותם משאבי טבע, סביבה ואיכות חיים שמהם אנו נהנים.

סיגלית רחמן: כפי שהזכרתי, אנו משקיעים מחשבה רבה בהטמעת עקרונות פיתוח בר קיימא בקהלי יעד שונים, גם מול המגזר העסקי, גם מול הממשלה וגם מול הרשויות המקומיות, כאשר רשת ערים בריאות למעשה מאפשרת כר פעולה נרחב ברמה המקומית, שפועל להטמיע את כל אותם עקרונות – ותיכף אדבר על העקרונות המשותפים – ברמה המקומית.

סיגלית רחמן: כמשרד להגנת הסביבה אנו מזהים את הרשות המקומית כמקום שבו הכול קורה, כגוף שאמור להנגיש את איכות הסביבה וקובע למעשה פרמטרים רבים לגבי איכות הסביבה והבריאות שתונגש לתושבים.

סיגלית רחמן: יושבת כאן גברת נעמי צור ומהנהנת.

סיגלית רחמן: אני בטוחה שהיא פועלת רבות כדי לעשות את זה, ואני מזהה כאן נציגים של רשויות מקומיות נוספות שאני יודעת שעסוקות מאוד הן בהיבטים סביבתיים והן בהיבטים בריאותיים.

סיגלית רחמן: החובה והחבות, גם הפוליטית, מוטלת פעמים רבות על הרשות המקומית ועל ראש הרשות המקומית.

סיגלית רחמן: לכן אנו מזהים את הרשות המקומית – ורשת ערים בריאות היא ביטוי לזה – כמקום שבו אפשר להשפיע ושיש לו יכולת רבה מאוד להכתיב את איכות החיים שמסופקת לתושבים של הרשות המקומית.

סיגלית רחמן: מה הוא החזון שאליו אנו שואפים?

סיגלית רחמן: לייצר סביבה אורבנית שוקקת חיים.

סיגלית רחמן: תראו שהדברים שאני אומרת חוזרים על דברים שנאמרו כאן כבר בבוקר – מרחב הזדמנויות כלכליות, חברתיות, תרבותיות, עסקיות וסביבתיות.

סיגלית רחמן: ההגעה לחזון של קיימוּת מקומית היא תוצר של החלטות והחזון תלוי למעשה בכל אחד ואחד מן היושבים באולם הזה ובכל אחד ואחד מן האנשים שאיתם אתם פועלים ברמה המקומית.

סיגלית רחמן: הוא לא תלוי באיזה כוח עליון, ולא תלוי כמעט בכלל בגופים אחרים, אלא רוב ההחלטות מתקבלות ברמה המקומית ותלויות בפעולות שקורות ברמה המקומית, ולכן ביכולת

סיגלית רחמן: כם להשפיע ולגרום לכך לקרות.

סיגלית רחמן: ובאמת רשת ערים בריאות היא מבחינתנו סוכן שינוי שאתם נציגיו ברמה העירונית, שיכול לייצר את הדברים הללו.

סיגלית רחמן: כולנו יכולים לפעול במשותף כדי לשפר את איכות החיים שכולנו נהנים ממנה.

סיגלית רחמן: כאשר אנחנו בוחנים את העקרונות שאנחנו מביאים, ד"ר איתמר גרוטו ציין קודם את הפרמטרים הבריאותיים, אז אנחנו מסתכלים קודם כול על שימור המשאבים הטבעיים, זה תפקידנו בכוח, אבל לכל פעולה שמגינה על המשאבים הטבעיים יש השלכות רבות שמשליכות גם על הבריאות ועל היכולת לנהל איכות חיים טובה בעיר.

סיגלית רחמן: אני רואה כאן נציגים עירוניים של רשת ערים בריאות, של הרשויות המקומיות שעוסקות בצמצום פליטות ואמנת האקלים ומניעת זיהום אוויר, ולא בכדִי הדברים מתחברים ברמה המקומית.

סיגלית רחמן: מדובר כמובן במדיניות רָשוּתית שבאה לשמר ולחסוך במשאבים טבעיים, מדיניות רָשוּתית שמקדמת מדיניות תחבורה, שמסתכלת על כל הפרמטרים, גם על הפחתת השימוש על-ידי הצרכנים אבל גם על התייעלות באספקה.

סיגלית רחמן: הוזכרה כאן קודם תחבורה ציבורית.

סיגלית רחמן: בתחבורה ציבורית תמיד נשאלת שאלת הביצה והתרנגולת.

סיגלית רחמן: אפשר לספק תחבורה ציבורית, אבל אם לא יהיה מי שישתמש בה אז לא יספקו את התחבורה הציבורית.

סיגלית רחמן: תמיד מתעורר ויכוח מי יהיה קודם, המשתמשים או שירותי התחבורה הציבורית.

סיגלית רחמן: לכן חשוב מאוד שיתוף הפעולה כדי לעודד, כדי לדרוש ולקבל וגם להשתמש בתחבורה ציבורית יעילה.

סיגלית רחמן: כמובן שבילי אופניים ומה שהפעילות וההתייעלות בנושא התחבורה עושה לשטחים הפתוחים העירוניים וליכולת ההליכה ברגל, מצד אחד, והבריאות, מצד שני, אבל גם לאפשרות לספק טבע עירוני, צירים ירוקים, מסדרונות אקולוגיים שפינו אותם שטחים, שאחרת היו הופכים להיות כבישים, חניות ומדרכות.

סיגלית רחמן: בנוסף הפסולת היא נושא מרכזי, הפחתת צריכה, אורח חיים מקיים.

סיגלית רחמן: ציטטו בפניי לא מזמן משפט מן הספר החדש של תומס פרידמן.

סיגלית רחמן: הוא כותב: "כדי להמשיך לחיות כפי שאנחנו חיים היום עלינו לעשות מהפיכה".

סיגלית רחמן: כלומר, כדי שכל אחד מאתנו יוכל להמשיך ליהנות מאותה רמת חיים שאליה אנו רגילים צריך לעשות מהפיכה, כי כבר אין את אותם משאבים שיכולנו להרשות לעצמנו אולי ליהנות מהם מבלי לחשוב עליהם פעמיים עד היום.

סיגלית רחמן: היום כדי להמשיך לקיים את הערים שלנו רק כפי שהן היום, לא יותר ולא פחות, אנו חייבים לעשות מהפיכה, להפחית את הצריכה ואת כמות הפסולת שאנו מייצרים, וכמובן לטפל בפסולת שכן מיוצרת בצורה מושכלת.

סיגלית רחמן: הזכרנו קודם את התחבורה והנגישות.

סיגלית רחמן: הנושא הזה נוגע גם לאוכלוסיות המוחלשות של העיר אבל גם לכלל הציבור – שינוי בתפיסת התחבורה ושינוי בתפיסה איך אנו מגיעים ממקום למקום והאם אנו נותנים עדיפות לרכב הפרטי או להולך הרגל, ואם כבר נותנים עדיפות להולך הרגל מה זה אומר על הרחובות שלנו, מה זה אומר על השטחים הפתוחים שלנו, מה זה אומר על תכנון הרחוב, על העצים ברחוב, על הצל, על המגזר העסקי שמלווה את הולך הרגל ברחוב, על היכולת לחצות את הכבישים בבטחה.

סיגלית רחמן: ותראו, אני בכלל לא מדברת על איכות הסביבה, אבל אני מניחה שברור לכם, כפי שזה ברור לנו, שאלו הדברים שמרכיבים את הבריאות ואת איכות החיים העירוניים ולכן התועלות משותפות.

סיגלית רחמן: הזכרנו קודם את השטחים הפתוחים ואת שבילי האופניים שמפנים את מקומות החניה.

סיגלית רחמן: חניון הוא אחד הדברים הכי אבסורדיים בתחבורה.

סיגלית רחמן: כשמדברים על תחבורה חושבים תמיד על הכבישים, אבל השטח הכי פחות מנוצל הוא השטח שמשמש לחניה.

סיגלית רחמן: לכל אחד מאתנו נדרשים 10 מטרים מרובעים שאנו חונים בהם 7-8 שעות בזמן שאנו בבית בערב ובלילה, עוד 10 מטרים מרובעים שמנוצלים רק שליש מן היום בעבודה, ועוד 10 מטרים מרובעים שמפוזרים בכל מיני מקומות שבהם אנו חונים בדרך.

סיגלית רחמן: אין חניה שמנוצלת במאה אחוז ולכן יש בזבוז אדיר של שטחים, שאם היינו מפתחים אותם לשטחים ירוקים ברור לכולם מה זה היה עושה לאיכות החיים שלנו, לבריאות שלנו, לאוויר שאנו נושמים, לתחושת הרוגע שלנו, לתחושת השייכות שלנו למקום, לאווירה הטובה.

סיגלית רחמן: כל אחד מאתנו, אם העיר שלו היתה מספקת לו את איכות החיים הזאת וטבע עירוני גם לא היה מחפש דווקא בית פרטי בכפר, שצריך לנסוע בפקקים במשך שעה לכל כיוון במשך היום, וכך היינו מגינים גם על השטחים הפתוחים שמחוץ לעיר.

סיגלית רחמן: גברת נעמי צור בתפקידה הקודם וגם בתפקידה הנוכחי פעלה ופועלת רבות כדי לקדם את הנושא הזה בירושלים, וערים רבות נוספות מצטרפות לעשייה המבורכת.

סיגלית רחמן: בעצם היא גם באה לייצג את התפיסה הזאת.

סיגלית רחמן: הוזכר קודם שרוב הציבור חי בערים.

סיגלית רחמן: איני יודעת להגיד נתונים מדויקים על הציבור שאין לו רכב ולא יכול בשבת להיכנס לאוטו ולנסוע לשמורת טבע, אבל המספרים גבוהים מאוד.

סיגלית רחמן: התפיסה של טבע עירוני, מעבר למגוון ביולוגי ואיכות סביבה, גם מתייחסת לאוכלוסיות מוחלשות, שלא משתמשות או שאנו מפחיתים בעזרת זה את השימוש שלהן ברכב פרטי, ומנגישה את הטבע לתושבי הערים, גם במקומות שהם פחות חזקים, גם במקומות שלחצי הפיתוח בהם פעמים רבות גדולים יותר בגלל האוכלוסייה המוחלשת שנמצאת בהם, ובעצם מנגישה איכות של טבע ושל סביבה טבעית בתוך העיר פנימה לכל הציבור.

סיגלית רחמן: עירוב שימושים וקהלים הוא נושא מסובך מאוד סביבתית.

סיגלית רחמן: מתכננים סביבתיים מתלבטים מאוד בגינו, במיוחד בעיר, כי כאשר מערבים שימושים וקהלים זה יוצר איכות חיים עירונית, רחוב שהוא גם מדרחוב וגם עסקים וגם דופק-חיים.

סיגלית רחמן: בואו נחשוב אנחנו לאילו ערים באירופה אנו נוסעים לבקר בחופשים שלנו – לאותן ערים חיות ותוססות, עם מפגשים, עם אירועים, עם דברים שקורים.

סיגלית רחמן: כמובן שלתושבים שגרים בתוך ערים שיש בהן עירוב שימושים וקהלים זה לא תמיד פשוט וצריך לעשות את הדברים בצורה מאוד זהירה ולדאוג לכל שכבות האוכלוסייה, גם לקשישים.

סיגלית רחמן: גרתי פעם בנחלת שבעה בשכנות לזוג זקנות מנחלת שבעה של פעם שנשארו שם בדיור מוגן והן באמת היו די אומללות בערב כאשר כל המסעדות הוציאו את נגני הג'אז שלהן החוצה.

סיגלית רחמן: זאת תמיד דילמה מורכבת מאוד, אבל היא חלק מן החיים העירוניים וצריך להתמודד איתה מתוך תשומת לב, ובוודאי לא מתוך הדרה וניסיון להרחיק ולהפריד, כי אחרת אנחנו מאבדים את כל הדופק הזה.

סיגלית רחמן: גינות קהילתיות – כולכם שותפים למהלך הזה, בין אם אתם יודעים על כך ובין אם לא, כי עוד ועוד רשויות מקומיות מקימות היום גינות.

סיגלית רחמן: ארגונים סביבתיים עושים את זה כבר שנים, ולשמחתי גם המשרד להגנת הסביבה וגם משרד הבריאות משתתפים וממשיכים לשתף פעולה כדי להניע את המהלך הזה.

סיגלית רחמן: רק ביום חמישי האחרון פעילי הגינות הקהילתיות זכו בפרס הגלובוס הירוק, מתוך הבנה שזה דבר חברתי לא פחות מאשר סביבתי.

סיגלית רחמן: מי שיש לו גינה קהילתית ליד הבית גם לומד לקחת אחריות על הסביבה אבל גם כמובן נהנה מבריאות, מאיכות חיים, מיכולת להשתמש במרחב הציבורי ברמה טובה יותר.

סיגלית רחמן: כדי להגיע לכל זה העיר צריכה שיהיה לה חזון אסטרטגי כולל, ושוב, זה המקום שבו אתם כסוכני השינוי שלנו ברשות המקומית יכולים להשפיע: איך אני מתפתח, מה הדברים שחשובים לי כעיר, מה אני רוצה, איך אני רוצה שהעיר שלי תיראה, איך אני רוצה לפתח את המרחבים הציבוריים והקהילתיים שלי, את ההון האנושי שלי.

סיגלית רחמן: אלה שאלות שהעיר צריכה להוביל ולשאול את עצמה.

סיגלית רחמן: אנו ניסחנו, ביחד עם רשת ערים בריאות, עשרה עקרונות לרשות מקיימת, החל משמירת המשאבים והמשך בפיתוח מערכות תחבורה, שוויון בניהול המרחב הפיזי, כלכלה מקומית, התקשרויות וכולי וכולי.

סיגלית רחמן: כל הדברים הללו הם סביבתיים, כפי שהם בריאותיים, והם חזון משותף לכולנו.

סיגלית רחמן: אותה תוכנית אסטרטגית, או תוכנית-אב, באה להניע תהליך רב-שלבי.

סיגלית רחמן: כאשר אנחנו מדברים על קיימוּת אנחנו מדברים על מחזוריות, על הערכה ומדידה ופיתוח שכל הזמן בוחן את עצמו, בוחן את ההצלחות שלו ומוּנַע מתוך מחויבות של הרשות עצמה.

סיגלית רחמן: שיתופי פעולה – כפי שהוזכר כבר קודם, רק כך, רק בשיתופי פעולה בין-מגזריים בתוך הרשות המקומית, בין כל הגורמים שמקבלים החלטות ושמנהלים את העסק הזה, כל אחד עם האינטרסים שלו, אבל כפי שאמרנו המשותף מרובה על הנפרד, יכולים להניע את התהליך הזה.

סיגלית רחמן: כאן רואים את העקרונות של תוכנית אסטרטגית לפיתוח בר-קיימא.

סיגלית רחמן: הדברים נאמרו כבר קודם: שיתוף הציבור הוא אחד המרכיבים המרכזיים.

סיגלית רחמן: הזכרתי קודם שחלקכם יושבים כאן בכובעים שונים.

סיגלית רחמן: מעבר לפעילות של רשת ערים בריאות יש היום עשייה של אמנות סביבתיות ושל פעילות, בין של מועצות אזוריות ובין של רשויות מקומיות, שהולכת ומתפתחת.

סיגלית רחמן: שיתופי הפעולה הללו בין הנציגים, שחלקם אפילו אותם אנשים ברשות, יכולים להעצים את הפעילות מכל הכיוונים.

סיגלית רחמן: הדבר האחרון שאגיד עליו רק משפט כי אין לי זמן להיכנס לעומקו, הוא מדדי ביצוע.

סיגלית רחמן: אמרתי קודם מה צריך לעשות, מה התהליך.

סיגלית רחמן: כדי לנטר את התהליך ולנהל אותו – ואמרתי שהוא צריך להיות מחזורי – גם העקרונות של רשת ערים בריאות מדברים על מדדים, על מדידה והערכה, כל הזמן לחזור ולבדוק את כיווני הפיתוח, האם אנו בכיוון הנכון, ואם לא מה צריך לעשות כדי לתקן.

סיגלית רחמן: אותו דבר בנושא פיתוח בר-קיימא וסביבה, והיום יש כבר סט מדדים.

סיגלית רחמן: נמצא כאן יששכר ממשרד הפנים, שותף שלנו בפיתוח הסט הזה – מדדי ביצוע לקיימוּת מקומית, מדדי ביצוע לערים בריאות.

סיגלית רחמן: רק מדידה והערכה על בסיס המתודולוגיה הזאת יכולה לאפשר לכולנו לפתח את העיר שלנו להיות עיר טובה, גם סביבתית וגם בריאותית.

סיגלית רחמן: תודה.

המנחה אלכס לבנטל: תודה רבה.

המנחה אלכס לבנטל: נעבור הלאה.

המנחה אלכס לבנטל: אני מבקש להזמין לבמה את גברת שלומית ניר טור ממשרד התרבות והספורט.

המנחה אלכס לבנטל: היא מנהלת המחלקה לספורט נשים וספורט עממי.

המנחה אלכס לבנטל: כולנו משתתפים בנושא הזה ואני בטוח שדבריה יהיו מעניינים מאוד.

שלומית ניר טור: כל הקהל לקום, להרים ידיים למעלה ולנער קצת את הידיים.

שלומית ניר טור: להניע את הידיים מצד אל צד ולנשום עמוק.

שלומית ניר טור: לקחת אוויר ולהוציא, ושוב.

שלומית ניר טור: אני בעצם לא צריכה יותר לדבר ...

שלומית ניר טור: אני מבטיחה לקצר בדבריי, כי בעברי הייתי ספורטאית אולימפית ואצלנו לומדים שתוך דקה ו-19 שניות צריך לסיים 100 מטרים, אחרת לא עולים לגמר.

שלומית ניר טור: אז תודה רבה.

שלומית ניר טור: צהרים טובים.

שלומית ניר טור: אני מברכת את כל הנמצאים.

שלומית ניר טור: נפלא לערוך בכנסת ישראל את הכנס לרגל עשרים שנות פעילות של רשת ערים בריאות.

שלומית ניר טור: יש כאן כמה ראשי ערים שיבורכו שהגיעו, כי מי שהגיע מחויב, ובעצם זאת התקווה שלנו וזה החזון.

שלומית ניר טור: אני חייבת להגיד משפט אחד לד"ר מילכה דונחין.

שלומית ניר טור: במהלך השנים האחרונות היית בעבורי מורה חשובה שאפשרה לי להכיר את התחום, להכיר את השונוּת של האנשים, להכיר את שיתופי הפעולה ולהבין עד כמה התחום שלנו לא רק חשוב, והוא מורכב, ועד כמה צריך להתייחס אליו ברצינות רבה עם אורך נשימה עמוק מאוד ועם ראייה וחזון עתידי.

שלומית ניר טור: את אשת חזון, ואני מברכת אותך על כך.

שלומית ניר טור: כפי שאתם יודעים, ארגון הבריאות העולמי כבר לפני שנה אמר שפעילות גופנית היא נושא משמעותי, חשוב וקריטי להובלת עיר בריאה.

שלומית ניר טור: אם שמתם לב, עיר פעילה משמע עיר בריאה.

שלומית ניר טור: אלה דברים שהם ברורים מאליהם, נכון?

שלומית ניר טור: מחקרים מצאו שפעילות גופנית קבועה תורמת להפחתת הסיכון.

שלומית ניר טור: כבר דיבר ד"ר איתמר גרוטו על כל הגורמים המשפיעים, עד כמה זה חשוב ומשפיע על מחלות כרוניות, השמנה, סוכרת, לחץ דם, סרטן ועוד.

שלומית ניר טור: פעילות גופנית מאיטה הזדקנות – קראתי על כך ואני לא בטוחה שזה נכון, אבל החלטתי שנכון לכתוב את זה כאן – ומשפיעה כמובן על מצב הרוח ועל ה-Well being שלנו.

שלומית ניר טור: אם יש משהו שבאמת מכיל את התחומים של אורח חיים פעיל, של הרגשה טובה ושל איכות חיים, אדם שיוצא לעשות פעילות גופנית בבוקר, בצהרים או בערב בוחר חצי שעה לעצמו ומרגיש שהוא עשה משהו למען עצמו.

שלומית ניר טור: זה מבחינתי Well being.

שלומית ניר טור: רציתי להציג בפניכם את ההמלצות של ארגון הבריאות העולמי.

שלומית ניר טור: אלה ההמלצות האחרונות שאימצנו במשרד הבריאות ובמשרד החינוך, והן קובעות כדלקמן: לילדים ובני נוער – בין 5-6 ימים בשבוע 60 דקות פעילות גופנית; למבוגרים בני 18-64 – 30 דקות פעילות גופנית מתונה ביום, או 75 דקות בשבוע בעצימות גבוהה; לבני 65 פלוס – פעילות גופנית מתונה לפחות 5 ימים בשבוע 30 דקות.

שלומית ניר טור: כמובן שזה טוב, ואנו גם עדים לכך שהאוכלוסייה הבוגרת בישראל, בגילאים 18-64, פעילה יותר.

שלומית ניר טור: עובדות שכדאי לדעת בהקשר שעליו אני מדברת:

שלומית ניר טור: פחות משליש מן האוכלוסייה הבוגרת בישראל עוסקת בפעילות גופנית באופן סדיר על-פי ההמלצות שדיברתי עליהן קודם.

שלומית ניר טור: לצערי הרב, באוכלוסייה הערבית רק 14.8% עוסקים בפעילות גופנית, שזה עוד הרבה-הרבה פחות.

שלומית ניר טור: אני לא צריכה להציג בפניכם שיותר אנשים נמצאים שעות מול המחשב או מול הטלוויזיה, ויש כמובן קשר ברור ומוכח בין השמנה בגיל הצעיר ובין התפתחות תחלואה בגיל המבוגר.

שלומית ניר טור: כל ילד חמישי בישראל סובל מעודף משקל.

שלומית ניר טור: הצפי הוא כי בשנת 2020 – וזה די מפחיד – כל אדם שני בישראל יסבול מהשמנת-יתר, והשמנת-יתר לא צריך להסביר כאן מה ההשלכות שלה.

שלומית ניר טור: כיצד נשנה את המצב?

שלומית ניר טור: חשבתי לעצמי, אנו אורחים היום, שלושה שותפים מרכזיים – משרד הבריאות שמוביל את התהליך, משרד החינוך שהוא קריטי להצלחת התהליך, ומשרד הספורט שהצטרף למעגל הזה ומוביל תוכנית לאומית לקידום פעילות גופנית, תזונה נבונה ומניעת השמנה.

שלומית ניר טור: אין זה סוד שהרשויות המקומיות, בין היתר באמצעות רשת ערים בריאות, הקדימו את המדינה.

שלומית ניר טור: דרך אגב, זה מצוין בעיני.

שלומית ניר טור: אנו יודעים שיש התפתחות של תחומים בשני כיוונים, לעתים היא באה מלמעלה אולם טוב יותר כאשר היא מגיעה מלמטה מתוך דרישה של הציבור.

שלומית ניר טור: ראשי עיריות רציניים ונבונים שהבינו שה-Well being של האוכלוסייה שלהם מתבטא בקידום בריאות ויש מה לעשות, הרימו את הנס.

שלומית ניר טור: קשה לי לציין רק חלק מן הרשויות המקומיות אבל אני מוכרחה לציין את אשדוד ואת חולון, את אום אל פחם ואת מעלה אדומים, את שוהם ואת חיפה ועוד רשויות מקומיות רבות שהחליטו לעשות מעשה, לגרום לשינוי, והן עושות את זה בגדול.

שלומית ניר טור: אספר קצת על מה שמינהל הספורט עשה בשנה האחרונה.

שלומית ניר טור: ערכנו סקר ארצי למיפוי מתקני ספורט.

שלומית ניר טור: פותחה תוכנית לאומית לקידום הנושא.

שלומית ניר טור: התוכנית הלאומית הזאת תאגם את כל המשאבים שמשרדי הממשלה משקיעים במתקני ספורט, וכמובן את המשאבים של המועצה להסדר ההימורים בספורט.

שלומית ניר טור: נמצא כאן ראש עיריית נס ציונה.

שלומית ניר טור: בסקר הזה הגענו למסקנה שעיריית נס ציונה מדורגת בסולם בעשירון 8.

שלומית ניר טור: ננסה לשאוף להוביל רשויות מקומיות שמדורגות בעשירונים 2, 3, 4 ו-5 להגיע למצב שנס ציונה נמצאת בו.

שלומית ניר טור: תבורך.

שלומית ניר טור: מינהל הספורט מנחה את הרשויות בהכנת תוכנית-אב יישובית.

שלומית ניר טור: מדי שבוע נערכים בכל הארץ חוגים, והחוגים הללו וההפעלות המרובות הללו באים לתת מענה.

שלומית ניר טור: יש שוני גדול מאוד בין אדם לאדם, יש צרכים אחרים.

שלומית ניר טור: אחד צריך תחרות והשני לא סובל תחרות, אחת צריכה יוגה והשנייה צריכה אירובי והרקדות.

שלומית ניר טור: לכן מגוון הפעילויות ככל שיגדל ייתן מענה גדול יותר לצרכים ולרצונות של התושבים.

שלומית ניר טור: אפשר לציין לטובה את 50, או אולי כבר יותר, מועדוני ההליכה והרכיבה שהוקמו ביוזמת החברה למתנ"סים.

שלומית ניר טור: יש לנו שיתופי פעולה גדולים להקמת מתקנים, כפי שאמרתי קודם.

שלומית ניר טור: משרד הגמלאים השקיע בשנתיים האחרונות למעלה מ-20 מיליון שקלים בהקמת מתקני פטאנג ומתקני כושר בטבע.

שלומית ניר טור: כל הרשויות רואות את זה – זה צבעוני, זה יפה.

שלומית ניר טור: ראשי עיריות קיבלו כסף והגדילו משמעותית את המשאבים לטובת הנושא הזה.

שלומית ניר טור: אנחנו רואים גם ילדים צעירים וגם משפחות וגם כמובן מבוגרים משתמשים במתקנים הללו.

שלומית ניר טור: מתקיימים אירועי ספורט רבים בקהילה.

שלומית ניר טור: הדרך להצלחה, כפי שד"ר מילכה דונחין לימדה אותי, היא רק באמצעות שיתופי פעולה.

שלומית ניר טור: אחרת, זה לא יכול לקרות.

שלומית ניר טור: אנו רואים הרבה יותר שותפים אפילו ממה שמצוין כאן בשקף שצריכים לתת כתף, גם ברמה הלאומית וכמובן גם ברמה העירונית-היישובית.

שלומית ניר טור: התפקיד המרכזי הוא של הרשות המקומית, ואני לא צריכה ללמד אתכם.

שלומית ניר טור: לראש הרשות המקומית יש את הסמכות להחליט האם להעמיד את נושא העיר הפעילה והבריאה במקום מרכזי.

שלומית ניר טור: אנו תקווה שנוביל את משרד ראש הממשלה ואת ראש הממשלה עצמו לקחת אחריות על המדינה בהקשר הזה.

שלומית ניר טור: נוכל לאט-לאט להוביל את הנושאים האלה ולהעביר משאבים גם לרשויות המקומיות.

שלומית ניר טור: חשוב לי להוסיף באשר למדדים – שוב, אני חוזרת לפעילות הספורטיבית שלי: ידעתי תמיד שצריך לסמן מטרות.

שלומית ניר טור: יש אבני דרך וכל הזמן הן נמדדות.

שלומית ניר טור: אחד הדברים שאנו צריכים להוסיף לרשת הערים הבריאות, מעבר לחזון ומעבר לפעילות – להציב מטרות מדידוֹת ולבדוק אותן.

שלומית ניר טור: יש מטרות מדידוֹת, אבל אני סבורה שאנו לא עושים את זה מספיק, הן ברמה הארצית והן ברמה העירונית, ואולי גם המדדים שלנו לא די מדויקים.

שלומית ניר טור: זאת המלצה שלדעתי נכונה לפחות לקראת שנת 2020, שניכנס בצורה רצינית יותר למדידה.

שלומית ניר טור: מודל העבודה בקהילה – את זה למדתי מד"ר מילכה דונחין: תוכנית אסטרטגית, סקר פעילות, צוות רב-תחומי, תוכניות מותאמות לפי הצרכים, פרויקטים לקידום אורח חיים פעיל בריא, שיווק, מתקנים, מידע זמין.

שלומית ניר טור: הרצליה הראתה לנו היום עד כמה היא פעילה ויעילה.

שלומית ניר טור: בירושלים יש כבר זמן רב באמצעות האינטרנט הנגשה של כל הפעילויות לכל התושבים.

שלומית ניר טור: רק כך נצליח.

שלומית ניר טור: תודה על ההקשבה.

המנחה אלכס לבנטל: תודה רבה לשלושת המרצים.

המנחה אלכס לבנטל: אני מציע שנעבור למושב הבא.

המנחה אלכס לבנטל: ישנם כאן ראשי ערים שיש להם הרבה מאוד להגיד.

המנחה אלכס לבנטל: גברת נעמי צור תיקח עכשיו את ההובלה.

המנחה אלכס לבנטל: אנחנו חוזרים מן הממשלה לרשויות המקומיות.

המנחה אלכס לבנטל: מושב שלישי, רב-שיח בנושא: עיור ובריאות – ניגוד עניינים או אפשרות למגורים משותפים

המנחה נעמי צור: אנחנו במושב הסיום של הכנס שלנו.

המנחה נעמי צור: אני רוצה, אישית, לומר תודה לד"ר מילכה דונחין, לגברת גבי בר-זכאי, לגברת תחיה קרבטרי ולכל הצוות של הוועד המתאם של רשת ערים בריאות.

המנחה נעמי צור: כעיר שחברה ברשת ירושלים נכנסת לפעילות נמרצת.

המנחה נעמי צור: אנו הולכים לחזור להיות עיר פרויקט ברשת הערים העולמית וזה חשוב גם למעמד של ירושלים, עיר הבירה שלנו.

המנחה נעמי צור: ראש העירייה שלנו היה רוצה להיות כאן, הוא פשוט נמצא בחוץ-לארץ, והוא שולח ברכות.

המנחה נעמי צור: אני רוצה להזמין את חברי הפנל, כי במושב האחרון הזה אנו חייבים את כולם כאן על הבמה.

המנחה נעמי צור: אני קוראת קודם כול לחבר הכנסת דב חנין, יושב-ראש הוועדה המשותפת לסביבה ובריאות וגם יושב-ראש השדולה הסביבתית של הכנסת, לשעבר יושב-ראש ארגון "חיים וסביבה".

המנחה נעמי צור: אעיר רק שטוב שפועלת בכנסת ועדה לסביבה ובריאות, והבוקר השתתפנו בוועדה של רווחה ובריאות.

המנחה נעמי צור: מה שחסר לי זה ועדה לכלכלה ובריאות, אך נגיע לזה; עוד רגע יצטרף אלינו ראש עיריית אשדוד, ד"ר יחיאל לסרי; אני מבינה שד"ר בועז לב לא הצליח להגיע היום; מר בני כשריאל, ראש עיריית מעלה אדומים; ראש עיריית נס ציונה, מר יוסי שבו; סגן וממלא מקום ראש עיריית אום אל פחם, עו"ד מוסטפא סוהיל מחמיד.

המנחה נעמי צור: מחיאות כפיים לכולם.

המנחה נעמי צור: ברוכים הבאים.

המנחה נעמי צור: אנו אמורים להציג את הדילמה של העיר בכלל, והעיר הבריאה בפרט.

המנחה נעמי צור: אני חוזרת על המסרים של הוועידה העולמית למשבר האקלים שנערכה בדצמבר 2009 בקופנהגן.

המנחה נעמי צור: שם הסתמנה תמונה, שבנוגע למשבר האקלים מדינות העולם לא יצליחו כל-כך מהר ללכד שורות ולפעול ביחד.

המנחה נעמי צור: מסתבר גם, כפי ששמענו בהרצאות בתחילת היום, שערים הופכות להיות יותר ויותר מרכזיות בעולם.

המנחה נעמי צור: זה לא רק שהם כוללות יותר מ-50% מן האוכלוסייה, ואצלנו יותר מ-90%, כפי ששמענו.

המנחה נעמי צור: מסתמן שנצטרך גם כרשויות מקומיות לקחת אחריות ולהוביל, וגם בהסתכלות העולמית יצטרכו להתחיל להסתכל על ערים כגורם מכריע ומשמעותי בשיח העולמי, שזה כאילו דבר והיפוכו: זה הדבר המקומי וזה הדבר העולמי ביחד.

המנחה נעמי צור: אנו מקדמים בברכה את ראש עיריית אשדוד, ד"ר יחיאל לסרי.

המנחה נעמי צור: ברוך הבא.

המנחה נעמי צור: תפוס את מקומך על הבמה.

המנחה נעמי צור: נאמר לנו שיש נהירה לערים.

המנחה נעמי צור: מצד שני, חובה עלינו לגור בערים, ובמדינת ישראל זה חשוב בפרט, כי יש לנו מחסור אדיר במשאבי טבע ואקולוגיה.

המנחה נעמי צור: אז אומרים: תהיו עירוניים.

המנחה נעמי צור: אבל אני אישית לפחות גדלתי בבית שבו אמרו שאדם שחולה באסטמה או בבעיות נשימה או שיש לו קשיים צריך ללכת לכפר, צריך ללכת להרים, שם הבריאות נמצאת.

המנחה נעמי צור: אז כדי לשמור על עולם בריא, על מדינה בריאה, עלינו להיות עירוניים.

המנחה נעמי צור: מצד שני, האם העיר מסוגלת להיות עיר מקיימת ועיר בריאה?

המנחה נעמי צור: מה נדרש?

המנחה נעמי צור: מה הסוד?

המנחה נעמי צור: מה המתכון של העיר כדי שתמשוך אליה צעירים, שתאפשר גם דיור בר-השגה, שתאפשר רווחה, שתספק גינה קהילתית וטבע עירוני, שתתן חינוך, רווחה, שירותים ולא תבריח את כולם אל הכפר?

המנחה נעמי צור: דרך אגב, אנחנו גם נסיק מסקנות מן הדבר הזה.

המנחה נעמי צור: אני רוצה לשמוע מה החזון של כל אחד מכם.

המנחה נעמי צור: נבקש מחבר הכנסת ד"ר דב חנין לפתוח, כי אתה נציג המחוקקים.

המנחה נעמי צור: אתה תציג את החזון שלך.

המנחה נעמי צור: מכיוון שאנחנו בסיום יום, כל אחד מחברי הפנל יקבל כ-5 דקות.

המנחה נעמי צור: בינתיים אוכל לקבל כמה פתקים עם בקשות להתייחסות מן הקהל, ואחר-כך נבקש לשמוע את הסיכום של חברי הפנל שלנו.

המנחה נעמי צור: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: לעונג לי להשתתף בכנס הזה.

דב חנין: לעונג לי להיות עם חבריי לפנל, ואני מברך את כולכם.

דב חנין: הנושא שאנו דנים בו חשוב מאוד.

דב חנין: נקודת המוצא שלי היא שבדרך כלל כאשר מדברים על העיר בהקשרים סביבתיים, התפיסה היא של העיר כבעיה.

דב חנין: אבל נכון יותר להתייחס לעיר כמשאב וכהזדמנות עצומה.

דב חנין: אין לנו ברירה, ראינו קודם שבעולם, וגם בישראל, אנשים חיים יותר ויותר בערים, ועוד יותר ויותר ויותר ככל שהזמן עובר.

דב חנין: לכן התייחסות נכונה לעיר קריטית בתפיסה סביבתית מודרנית.

דב חנין: מבחינתי כאיש סביבה – באתי לכנסת מן התנועה הסביבתית ואני פעיל מאוד בתנועה הסביבתית גם היום – התפיסה הסביבתית המודרנית היא קודם כול תפיסה עירונית ואורבנית.

דב חנין: גם אני, כמו גברת נעמי צור, גדלתי בחברה להגנת הטבע, וגם אני חונכתי על "קח מקל, קח תרמיל, בוא אתנו ..." – אגב, בחברה להגנת הטבע בארץ זה אף פעם לא היה "בוא אתנו לגליל" אלא תמיד "בוא אתנו למדבר לראות את השמיים זרועי הכוכבים במכתש הענק".

דב חנין: נפלא, אין כמו זה, אני ממליץ.

דב חנין: אגב, זאת הזדמנות אחרונה לראות את מכתש רמון כי הולכים להקים שם מיזמים בעייתיים מאוד.

דב חנין: אבל המאבק הסביבתי האמיתי הוא בעיר, על דמותה ואופיה של העיר.

דב חנין: העיר היא משאב.

דב חנין: העיר היא הזדמנות, קודם כול כי העיר היא ריכוז עצום של בני אדם.

דב חנין: לא רק ריכוז של בעיות, קשיים ונושאים לטיפול, אלא ריכוז של אנרגיה, יוזמות, התרחשות, עניין.

דב חנין: העיר היא מקום מרתק ומעניין.

דב חנין: נכון שצריך לבנות את העיר נכון, שצריך לתכנן אותה נכון, שצריך להיאבק נגד אִיומים שנוצרים בתוכה, כולל אִיומים שמגובים באינטרסים, לפעמים אינטרסים חזקים, אבל העיר היא דבר שאנחנו צריכים מאוד-מאוד לעודד אותו ולתמוך בו.

דב חנין: כדי שעיר תהיה טובה, היא חייבת להיות מקום שמתנהלת בו מדיניות כוללת חברתית-כלכלית-סביבתית, עם ראייה עירונית נכונה ומתקדמת.

דב חנין: כאשר אני אומר "מדיניות סביבתית מתקדמת" אני לא מתכוון ולא מציע שנהרוס את העיר ונבנה אותה מחדש לפי פרמטרים כאלה או אחרים.

דב חנין: החוכמה הגדולה בהתערבויות חכמות היא מה שמר חיים לרנר ראש עיריית קוריטיבה בברזיל קרא לו פעם "אקופונקטורה עירונית" – להפוך את העיר למרחב נכון וטוב יותר.

דב חנין: למשל כאשר אני חושב על שכונה מוזנחת בדרום תל-אביב – והדוגמאות שלי יבואו מתל-אביב כי זו העיר שאני חי בה ואותה אני גם אוהב מאוד, על אף כל הבעיות והקשיים שיש בה – לא צריך לחשוב במושגים של הריסת השכונה ובמקומה לבנות פינוי-בינוי, איזה פרויקט נדל"ני שמישהו ירוויח ממנו.

דב חנין: אפשר בעלויות קטנות מאוד לעודד פתיחה של כמה בתי-קפה, לערוך שם פסטיבל רחוב מדי כמה חודשים, לערוך שם אירועים שיהפכו את השכונה הזאת לטובה יותר, להפוך אותה לנגישה יותר למרכז העיר על-ידי מערכת תחבורה ציבורית טובה.

דב חנין: והנה אנו הופכים בהליך פשוט יחסית מקום שהוא חרב, הרוס ונכשל למקום שפתאום הופך להיות מאוד-מאוד נחשק ואופנתי.

דב חנין: זה לא מחייב הרבה כל-כך.

דב חנין: זה מחייב קודם כול חשיבה אחרת, חשיבה שמסתכלת על בני האדם, על הצרכים של בני האדם, על מה הופך את העיר לידידותית למשתמשים בה.

דב חנין: כשאנו חושבים על עיר טובה, נקודת המוצא הראשונה היא עיר שאפשר לנוע בה היטב.

דב חנין: מערכת התחבורה של העיר היא מחזור הדם של העיר.

דב חנין: הערים שלנו בדרך כלל הן ערים לא טובות, כי אין בהן מערכת תחבורה טובה.

דב חנין: אין בהן מערכת תחבורה ציבורית מספקת ואז אנשים תלויים ברכב פרטי, וזה אומר גם שהילדים לא יכולים לנוע באופן חופשי אלא אם ההורים יקחו אותם; זה אומר שפעמים רבות נשים לא יכולות לנוע באופן חופשי כי הרכב בדרך כלל נמצא אצל הגבר, אלא אם כן יש שני רכבים במשפחה וזאת משפחה נורא עשירה, ולכן הנשים מוגבלות בתנועתן בעיר.

דב חנין: אלה ערים טובות פחות.

דב חנין: עיר טובה היא עיר עם תחבורה ציבורית טובה.

דב חנין: עיר טובה היא עיר שנעימה להולכי רגל.

דב חנין: בסופו של דבר העיר צריכה להיות טובה לבני אדם, ובני אדם הם יצורים שהולכים על שתיים.

דב חנין: אם נוח לאנשים להסתובב במקום מסוים, הם יסתובבו בו ויהיה להם נעים להסתובב בו, וגם מחירי הדירות במקום הזה יעלו, וזה יהיה מקום יותר ויותר טוב.

דב חנין: כדי לעשות את זה, לא חייבים לחפור מנהרות תת-קרקעיות ולייצר רכבות תחתיות.

דב חנין: אפשר לעשות את זה גם על פני האדמה.

דב חנין: אם הזכרתי את קוריטיבה, אפשר לבנות בעיר רכבת תחתית נהדרת שתהיה רכבת תחתית לכל דבר ועניין ותתנהג כמו רכבת תחתית, פרט לשתי תכונות שוליות: היא לא תהיה רכבת, והיא לא תהיה תחתית.

דב חנין: היא תהיה על פני האדמה באוטובוסים מהירים ונקיים, אבל כאלה שיסעו בלי פקקים, כי הם יקבלו עדיפויות בדרך, יתואמו עם מערכות הרמזורים, יתנהלו ברשת, עם כרטיס חופשי אחד לכל הרשת.

דב חנין: אפשר לעשות את זה.

דב חנין: עשו את זה בעולם ואפשר לעשות את זה גם אצלנו.

דב חנין: נמצא אתנו ראש עירייה מכובד, אולי הוא ירים את הכפפה ויציג לנו את עירו כמודל.

דב חנין: מאוד-מאוד הייתי רוצה לראות מערכת תחבורתית כזאת שהיא כל-כך אפשרית, כל-כך זמינה, כל-כך נוחה, כל-כך זולה וכל-כך משפרת את העיר.

דב חנין: תודה רבה.

המנחה נעמי צור: תודה רבה.

המנחה נעמי צור: נתקדם לפי סדר הישיבה.

המנחה נעמי צור: כיבדנו קודם את נציג הכנסת.

המנחה נעמי צור: דרך אגב, מעניין שבריאות מיוצגת בשתי ועדות של הכנסת.

המנחה נעמי צור: אולי זה הנושא היחיד שמיוצג פעמיים, וצריך גם להרחיב את הזירה ולהכניס בריאות אולי לכל ועדה בכנסת.

דב חנין: רעיון טוב.

דב חנין: מעניין אותי לראות איך תיראה ועדת הכספים והבריאות ...

המנחה נעמי צור: ראש עיריית נס ציונה, מר יוסי שבו, בבקשה.

יוסי שבו: שלום לכולם.

יוסי שבו: אני שמח להיות כאן.

יוסי שבו: נס ציונה רק השנה הצטרפה לרשת ערים בריאות, כאשר כל הזמן התנהגנו כעיר בריאה, השתדלנו.

יוסי שבו: נכנסנו לרשת ערים בריאות על מנת לקבוע לנו מטרות, ובעיקר, כפי שאמרה נציגת משרד התרבות והספורט, לקבוע מדדים ולהגיע להישגים כי הנושא רחב מאוד וגדול מאוד.

יוסי שבו: אם לא נהיה ממוקדים לקדם נושאים מסוימים אנחנו עלולים להתרחב ולא לקבל את התמורה שאנו רוצים.

יוסי שבו: בנס ציונה אנחנו משתדלים מאוד להתנהג בהתאם לכללים שנאמרו כאן.

יוסי שבו: מאחר והזמן קצר, יש כמה דברים שאני רוצה להתייחס אליהם כאן.

יוסי שבו: קודם כול, דובר כאן על שיתוף הציבור בקבלת החלטות.

יוסי שבו: אני אומר פעם נוספת, שיתוף הציבור הוא בתכנון בניין עיר, זה אחד הדברים.

יוסי שבו: בתכנון בניין עיר מתחילה הקביעה אם תהיה עיר בריאה או לא תהיה עיר בריאה בהתאם לבינוי, לצפיפות, לשטחים הירוקים.

יוסי שבו: שיתוף הציבור חשוב מאוד בשלב המוקדם ביותר.

יוסי שבו: אי אפשר לשתף את הציבור בשלבים המאוחרים כי אז זה כבר מתחיל להיות בעייתי.

יוסי שבו: חייבים לשתף את הציבור בתוכניות המתאר ולקבל את חוות הדעת של הציבור ואז לקבוע את התוכנית.

יוסי שבו: כאשר מורידים את תוכנית המתאר לתוכניות בניין עיר, אז כבר בלתי אפשרי להכניס את הציבור כי אז ההחלטות שלנו יימרחו לאורך שנים, אלא צריך לקבל החלטות בתוכניות המתאר.

יוסי שבו: אני אומר את זה לכל מי שמדברים על שיתוף הציבור.

יוסי שבו: אני בעד, אבל בנקודה מסוימת.

יוסי שבו: נושא נוסף הוא הצפיפות בערים.

יוסי שבו: היום יש מדיניות של משרד הפנים ושל המשרד להגנת הסביבה לצופף את הערים ולהשאיר שטחים פתוחים מחוץ לערים.

יוסי שבו: אני סבור שההחלטה הזאת לא נכונה.

יוסי שבו: אדם נמצא בעיר 95% מן הזמן, אם בעבודה ואם בבית.

יוסי שבו: 5% מן הזמן הוא נמצא מחוץ לעיר.

יוסי שבו: האם נכון להקדיש 95% מן השטח למגורים צפופים כמו בלול על מנת שה-5% האחרים מחוץ לעיר יהיו שטח נחמד ורחב ופתוח?

יוסי שבו: אני סבור שצריך לשנות את המדיניות.

יוסי שבו: צריך לדלל את הצפיפות בתוך העיר.

יוסי שבו: לא בריא להיות בצפיפות בתוך העיר.

יוסי שבו: למרות המדיניות הזאת שנובעת מכך שאין שטחים בארץ, בכל זאת יש הרבה שטחים בארץ.

יוסי שבו: דבר נוסף שלא הביאו בחשבון, ושנוגע להחלטות מקדימות, החוק מחייב הפקעה של 40% לשטחי ציבור, לגנים, מדרכות וכבישים.

יוסי שבו: 40% לא מספיק היום כדי לתת מענה של שטחים ירוקים ושטחים פתוחים.

יוסי שבו: צריך להגדיל את היקף השטחים הללו בחוק, לקבוע שנדרשים 60%-70% שטחים פתוחים בעיר על מנת לקבל את מה שאנו רוצים.

יוסי שבו: אחרת, אנחנו בונים שכונה של 3,000 יחידות דיור עם גינה של 50-60 דונם שבקושי מספיקה להצבת כמה נדנדות למשחק הילדים.

יוסי שבו: גם את זה צריך לשנות.

יוסי שבו: הדברים הללו הם חלק מתוכנית עיר בריאה.

יוסי שבו: בנס ציונה, דווקא כי לא שיתפנו את הציבור קיבלנו תוצאה טובה.

יוסי שבו: אני אומר את הדברים הללו כי צריך לקחת בחשבון שלא תמיד הציבור מסייע.

המנחה נעמי צור: אלה החיים האמיתיים.

יוסי שבו: אציג לכם דוגמה.

יוסי שבו: יש בנס ציונה את גבעות האירוסים, 850 דונם של גבעות כורכר.

יוסי שבו: בתקופת העלייה הגדולה מברית-המועצות לשעבר, בוול"לים החליטו להקים על הגבעות הללו 3,000 יחידות דיור.

יוסי שבו: כאשר נבחרתי כראש העירייה לפני 17 שנים קיבלתי החלטה שעל הגבעות הללו לא יבנו.

יוסי שבו: התחיל הליך של דיונים בבתי-משפט.

יוסי שבו: עשינו שימוע של התושבים, לא היו התנגדויות ואפילו החבר'ה הירוקים הסכימו לתת להם 50% לבנייה ו-50% לגן לאומי.

יוסי שבו: אני אמרתי: או 850 דונם או כלום, כי אחרת זה יהפוך להיות גינה, לא גן לאומי.

יוסי שבו: התנהלו דיונים בבתי-המשפט והגיעו עד בית-המשפט העליון.

יוסי שבו: בסוף קיבלו החלטה שזה יהיה גן לאומי, למרות מה שיכולנו לקבל אם היינו עורכים שימוע ומקבלים את חוות הדעת של התושבים ואת חוות הדעת של הירוקים.

יוסי שבו: ראש עירייה צריך לפעמים להוביל בניגוד לחוות דעת שמציגים בפניו, ויש לנו היום בנס ציונה גן לאומי על שטח של 850 דונם, עם אירוסים, עם כל הדברים.

המנחה נעמי צור: נמצא כאן גם חבר מועצה שלך, מר נאור ירושלמי שהוא גם מנכ"ל ארגון הגג "חיים וסביבה" ובין הלוחמים הנאמנים של הסביבה.

יוסי שבו: דבר אחרון, ב-22 באפריל, לפני כשבוע היה לנו את יום כדור הארץ – אני קורא לו "יום האדמה" – ונס ציונה היתה בין הערים שכיבו את האורות.

יוסי שבו: שוחחנו על כך ומתברר שלא עושים שום דבר בנושא העיקרי.

יוסי שבו: כאשר למדתי בבית-ספר היו 2 מיליארד תושבים על פני כדור הארץ, היום יש 7.5 מיליארד ובעוד 20 שנים יהיו 15 מיליארד תושבים.

יוסי שבו: האם כדור הארץ מסוגל להכיל 15 מיליארד אנשים?

יוסי שבו: זאת השאלה שעליכם לחשוב עליה.

יוסי שבו: תודה רבה.

המנחה נעמי צור: תודה רבה.

המנחה נעמי צור: עכשיו אני פונה לסגן וממלא מקום ראש עיריית אום אל פחם, עו"ד מוסטפא סוהיל מחמיד, בבקשה.

מוסטפא סוהיל מחמיד: תודה רבה.

מוסטפא סוהיל מחמיד: המנחה אמרה שלכל דובר יהיו בערך 5 דקות.

מוסטפא סוהיל מחמיד: אני מניח שהדגש הוא על בערך.

מוסטפא סוהיל מחמיד: שמעתי את כל המרצים, שמעתי את כל ההרצאות.

מוסטפא סוהיל מחמיד: הבנתי שצריכים לאגם את כל המשאבים ולשתף את כל הגורמים.

מוסטפא סוהיל מחמיד: כל מה שנאמר כאן הם דברים יפים ומכובדים.

מוסטפא סוהיל מחמיד: העיר אום אל פחם חברה ברשת ערים בריאות כבר כמה שנים, אנו ותיקים.

מוסטפא סוהיל מחמיד: עברנו את תוכנית-אב לספורט ותוכנית-אב לבריאות, הבאנו את כל המומחים, עברנו את כל השלבים שלא עולים כסף.

מוסטפא סוהיל מחמיד: אגמנו את כל המשאבים, גייסנו את אנשי העסקים מן המגזר הפרטי, גייסנו את קופות-החולים, הפעלנו תוכניות הסברה בבתי-הספר, בקרב הנשים, הילדים והקשישים.

מוסטפא סוהיל מחמיד: הגענו לכדי כך שכולם יודעים היום שצריך לחיות באופן בריא, שהעיר צריכה להיות עיר בריאה.

מוסטפא סוהיל מחמיד: מה זאת אומרת?

מוסטפא סוהיל מחמיד: צריך לעשות יותר פעילות גופנית, ללכת יותר, לרכוב על אופניים, לשמור על כושר, לשמור על תזונה נכונה ודיאטה.

מוסטפא סוהיל מחמיד: וגם לא לזרוק פסולת, ולא להטמין אלא למחזר.

מוסטפא סוהיל מחמיד: הגענו לשלב הזה ונתקענו.

מוסטפא סוהיל מחמיד: יש אצלנו שיעור אבטלה גבוה מאוד בקרב הנשים, מן הגבוהים בארץ.

מוסטפא סוהיל מחמיד: כל הנשים עכשיו יודעות שלא צריך לשבת בבית אלא צריך לעשות פעילות, ללכת, לרוץ, ואנשים רוצים מסלולי הליכה.

מוסטפא סוהיל מחמיד: אנחנו פונים למשרד הבריאות ולמשרד הספורט.

מוסטפא סוהיל מחמיד: אנחנו עיר ענייה שמשתייכת לאשכול 2, האבטלה גואה ואנחנו צריכים מימון.

מוסטפא סוהיל מחמיד: יש לנו תוכניות.

מוסטפא סוהיל מחמיד: מה אומרים לנו במשרד הספורט ובמשרד הבריאות?

מוסטפא סוהיל מחמיד: אין כסף לממן הקמת מסלולי הליכה, שהאנשים יילכו למכון כושר.

מוסטפא סוהיל מחמיד: אבל אין מה לעשות, מנוי למכון כושר עולה 2,400 שקל בשנה ולנשים הללו אין כסף כי הן מובטלות.

מוסטפא סוהיל מחמיד: יש לנו תוכניות אך אין לנו אמצעים להגשים אותן.

מוסטפא סוהיל מחמיד: הבעיה שלנו עם משרד הספורט ועם משרד הבריאות קטנה לעומת הבעיה הקטסטרופלית עם המשרד להגנת הסביבה.

מוסטפא סוהיל מחמיד: מדוע?

מוסטפא סוהיל מחמיד: משרד הספורט אומר: אין לי כסף לתת לך, אבל לא אומר:

מוסטפא סוהיל מחמיד: אקח ממך בכוח ואממן את העשירים.

מוסטפא סוהיל מחמיד: זה מה שעושה המשרד להגנת הסביבה.

מוסטפא סוהיל מחמיד: הוא כופה עלינו לשלם לו כסף ומממן את העשירים.

מוסטפא סוהיל מחמיד: זה המקום היחיד בעולם שבו לוקחים מן העניים ונותנים לעשירים.

מוסטפא סוהיל מחמיד: כולם שואלים איך זה ייתכן.

מוסטפא סוהיל מחמיד: חוקקו לפני כמה שנים חוק שנקרא היטל הטמנה.

מוסטפא סוהיל מחמיד: כאשר אתה מטמין אתה משלם.

מוסטפא סוהיל מחמיד: גובה ההיטל עלה בהדרגה ועומד היום על 50 שקל.

מוסטפא סוהיל מחמיד: חישבנו שאום אל פחם צריכה לשלם ומשלמת למשרד להגנת הסביבה מיליון שקלים בשנה, וזה יגיע למיליון וחצי ולשני מיליון שקלים.

מוסטפא סוהיל מחמיד: פניתי אישית למשרד להגנת הסביבה ואמרתי: אנחנו רוצים עיר בריאה.

מוסטפא סוהיל מחמיד: הרי יש לנו תוכנית, אנחנו רוצים סביבה נקייה.

מוסטפא סוהיל מחמיד: כאשר יש אצלנו חתונה עם אלפי מוזמנים מצטברת אשפה של אלפי פלסטיקים וקרטונים ושאריות מזון ורוצים לזרוק הכול לאשפה.

מוסטפא סוהיל מחמיד: אנחנו רוצים לפזר בעיר מכלים למיחזור ולמיון של פלסטיק לבד, קרטון לבד, אך זה עולה כסף.

מוסטפא סוהיל מחמיד: אנחנו רוצים לבנות תחנת מיחזור.

מוסטפא סוהיל מחמיד: אנחנו רוצים מכונות דחיסה.

מוסטפא סוהיל מחמיד: אנחנו רוצים מכונות למיחזור הפלסטיק.

מוסטפא סוהיל מחמיד: זה עולה כסף.

מוסטפא סוהיל מחמיד: ביקשנו שייתנו מהמיליון שאנחנו מעבירים בשנה, הרי אם תעיינו במטרה של הצעת החוק – יש מטרה מאחורי החוק.

מוסטפא סוהיל מחמיד: אמרו: נטיל היטלי הטמנה כדי להשקיע.

מוסטפא סוהיל מחמיד: כאשר אנחנו פונים למשרד להגנת הסביבה, מה אומרים לנו?

מוסטפא סוהיל מחמיד: יש קריטריונים לחלוקת הכספים.

מוסטפא סוהיל מחמיד: אני שואל מה הקריטריונים, אומרים לי: יותר ממחזר – יותר מקבל.

מוסטפא סוהיל מחמיד: ברור, לעשירים יש כסף, יש להם יכולת למחזר והם מביאים קבלות: מיחזרנו ב-20 מיליון שקל, אז נותנים להם עוד 3 מיליון שקל.

מוסטפא סוהיל מחמיד: לי אין גרוש כדי למחזר.

מוסטפא סוהיל מחמיד: בכסף הזה אני רוצה לבנות תחנות מיחזור, ואז אומרים לי: אתה אולי תקבל פירורים.

מוסטפא סוהיל מחמיד: מה נותנים לנו?

מוסטפא סוהיל מחמיד: פה 50,000 שקל, פה כמה שקלים, אבל לוקחים מאתנו 1.2 מיליון שקל בשנה.

מוסטפא סוהיל מחמיד: יש דבר גרוע יותר, מכיוון שאנשים אחרי חתונות לא מוצאים מקום למחזר ולמיין את האשפה הם שופכים את האשפה בוואדי.

מוסטפא סוהיל מחמיד: המשרד להגנת הסביבה עומד על המשמר, הרי הוא רוצה עוד כסף.

מוסטפא סוהיל מחמיד: מה עושים?

מוסטפא סוהיל מחמיד: מטילים קנס, מוציאים צו ניקוי לעירייה ויומיים לאחר מכן, עוד לפני שהעירייה התארגנה והוציאה מכרז, שולחים את הקבלן שלהם לנקות.

מוסטפא סוהיל מחמיד: אני מספר לכם על מקרה אמיתי שנדון בימים אלה בבית-המשפט.

מוסטפא סוהיל מחמיד: הקבלן שלהם עבד 3 ימים ודרש 480,000 שקל ועוד כפל קנס, כי 480,000 שקלים מועברים לקבלן והמשרד להגנת הסביבה דורש עוד 480,000 שקל לעצמו מן המסכנים האלה, אז נדרשנו לשלם מיליון שקל על עבודה של 3 ימים.

מוסטפא סוהיל מחמיד: אני מחזיק בידי את הבטאון של מרכז השלטון המקומי.

מוסטפא סוהיל מחמיד: השר היחיד שיש פה כתבה מלאה בשמו הוא השר להגנת הסביבה.

מוסטפא סוהיל מחמיד: הוא אומר: "הגנת הסביבה היא ערך קיומי".

מוסטפא סוהיל מחמיד: אני פונה לכבוד השר להגנת הסביבה ונציגיו ולחבר הכנסת דב חנין, תתקנו את החוק כך שהיטל ההטמנה שעיריית אום אל פחם תצטרך לשלם – ייקבע בחוק שראש העירייה חייב להשקיע מידי שנה בענייני הגנת הסביבה אותו סכום שהיה מוטל עליו כהיטל הטמנה.

מוסטפא סוהיל מחמיד: אם לא ישקיע, יילך לבית סוהר.

מוסטפא סוהיל מחמיד: לזה אנו מסכימים.

קריאה: אין די מקום בבתי הסוהר.

מוסטפא סוהיל מחמיד: יש די מקום בבתי הסוהר.

מוסטפא סוהיל מחמיד: אבל לקחת את הכסף מאתנו, חבר הכנסת חנין, ולהגיד לנו שבגלל שאנו לא ממחזרים לא נקבל סיוע למיחזור – אנחנו עניים, במילא אנחנו לא יכולים למחזר.

מוסטפא סוהיל מחמיד: תחייבו אותנו להשקיע את הסכומים האלה במיחזור.

מוסטפא סוהיל מחמיד: עוד הצעה, יש שיטת מאצ'ינג בתקצוב פרויקטים על-ידי הרשויות המקומיות ומשרדי הממשלה.

מוסטפא סוהיל מחמיד: משרד הספורט אף הוא נוקט בשיטה הזאת ואני מבקש שיחדל מכך.

מוסטפא סוהיל מחמיד: בחוק ההסדרים נקבע שיוקצבו 100 מיליון שקל להקמת מתקני ספורט – לאום אל פחם מגיע חצי מיליון שקל, ולערערה ולרהט ולאופקים ולירוחם.

מוסטפא סוהיל מחמיד: מה אומרים?

מוסטפא סוהיל מחמיד: ניתן לך חצי מיליון שקל בתנאי שאתה תשתתף בעוד חצי מיליון שקל.

מוסטפא סוהיל מחמיד: אבל אין לי.

שלומית ניר טור: שינינו את זה.

מוסטפא סוהיל מחמיד: טוב ששיניתם במשרד הספורט.

מוסטפא סוהיל מחמיד: אבל במשרד להגנת הסביבה לא שינו את זה.

מוסטפא סוהיל מחמיד: לא רק שלוקחים את היטל ההטמנה וגובים קנסות, אלא אומרים לנו שחייב להיות מאצ'ינג.

מוסטפא סוהיל מחמיד: אין לי חצי מיליון שקל להשקיע, אז הם אומרים שהתקציב יחזור למשרד, ותקציב המשרד מחולק כרזרבות שר בסוף השנה למי?

מוסטפא סוהיל מחמיד: למי שמיחזר יותר, לעשירים.

מוסטפא סוהיל מחמיד: אנחנו מבקשים להפסיק לממן על חשבוננו.

מוסטפא סוהיל מחמיד: שמעתי את נציגת המשרד מדברת על חברה צודקת ושוויונית, על צדק חברתי וחלוקתי.

מוסטפא סוהיל מחמיד: זה שהעשירים יממנו את העניים.

מוסטפא סוהיל מחמיד: את הכסף שלנו תשאירו לנו ותחייבו אותנו להשקיע אותו בהגנת הסביבה.

מוסטפא סוהיל מחמיד: אל תקחו אותו מאתנו.

מוסטפא סוהיל מחמיד: בשביל הכסף הזה אנחנו לוקחים הלוואות ומשלמים ריביות ואנחנו בגירעון של 43 מיליון שקל ולא מצליחים לשלם ריבית.

מוסטפא סוהיל מחמיד: לסיכום, עיור ובריאות יכולים לדור יחד או יש ביניהם ניגוד עניינים?

מוסטפא סוהיל מחמיד: במצב הקיים היום, אני מדבר על העיר שלי, יש ניגוד, הם לא יכולים לדור ביחד כי עיור זה יותר מסעדות, יותר תעשייה, יותר, יותר, יותר, יותר, יותר זיהום אוויר, יותר מזון מהיר, פחות הליכה, יותר אינטרנט.

מוסטפא סוהיל מחמיד: הכול מנוגד לבריאות.

מוסטפא סוהיל מחמיד: אבל בחזון של ראש עיריית אום אל פחם על-פי התוכנית שהוא הציג, אם ישאירו לנו את המשאבים ויעזרו לנו נהפוך את העיור לשירות לדיור, נמחזר, נבנה מסלולי הליכה ונעודד את הפעילות הספורטיבית.

מוסטפא סוהיל מחמיד: אני מקווה שהמשרד להגנת הסביבה ונציגיו וחבר הכנסת חנין שמעו את זה ושהחוק יתוקן לטובת אום אל פחם, אופקים וירוחם.

המנחה נעמי צור: יש כאן קריאה ברורה מאוד ומובנת.

המנחה נעמי צור: אתם לא הרשות היחידה שנמצאת בקשיים, כי התהליכים קיימים ולא תמיד קל להתמצא בהם ולמצות אותם.

המנחה נעמי צור: ייתכן שאנו צריכים להקים, אולי דרך רשת ערים בריאות, איזו מסגרת של שיח ושיג מול המשרד להגנת הסביבה כדי להבין איך למצות את הזכויות עם היטל ההטמנה.

המנחה נעמי צור: גם בירושלים היו לנו קשיים והדברים לא פשוטים ולא מאוד ברורים.

המנחה נעמי צור: נצטרך איכשהו להתמודד עם הבעיה כולנו ביחד.

המנחה נעמי צור: אם נעשה את זה כרשת אולי נוכל להגיע לתוצאות חיוביות.

המנחה נעמי צור: אנחנו ממשיכים עם ראש עיריית מעלה אדומים, מר בני כשריאל, בבקשה.

בני כשריאל: צהרים טובים לכולם.

בני כשריאל: אדלג על תיאור ההתפתחות של העיר כי נמצאת כאן גברת גבי בר-זכאי, ממלאת מקום ראש העירייה שהיא גם סגנית יושב-ראש הפורום הזה ושמעתי בהרחבה גם את דבריה וגם את דבריהם של האחרים.

בני כשריאל: אני רוצה להביא את העיר מעלה אדומים כדוגמה לדילמה שבין עיור ובין בריאות.

בני כשריאל: אני מסכים עם כל הדברים שאמר חבר הכנסת חנין.

בני כשריאל: מעלה אדומים היא בעצם הפירוש הלכה למעשה של דבריך.

בני כשריאל: את מעלה אדומים התחילו לבנות בסוף שנת 1979.

בני כשריאל: היא עיר צעירה.

בני כשריאל: אנו בוחנים שתי תקופות במעלה אדומים: התקופה שלא היתה רשות מקומית בכלל אלא היה צוות הקמה של משרד הבינוי והשיכון, ולאחר מכן התקופה שרשות מקומית התחילה לקחת את העניינים לידיים, כלומר פעלה כבר ועדה מקומית, ועדת רישוי, פיקוח וכדומה.

בני כשריאל: שתי התקופות הללו שונות לחלוטין זו מזו, כי מה רוצה משרד הבינוי והשיכון לעשות?

בני כשריאל: הוא רוצה לפתח מהר, לבנות מהר.

בני כשריאל: גם זה לגיטימי, אבל הוא גם רוצה לחסוך בהוצאות פיתוח.

בני כשריאל: הוצאות הפיתוח משליכות כמובן על איכות החיים, על הבריאות וכולי.

בני כשריאל: אני לא רוצה להיכנס לפירוט כל האגפים של רשות מקומית, כמו רווחה, בריאות וכולי, אין טעם.

בני כשריאל: אתרכז בנושא הבנייה והפיתוח מול בריאות קהילתית.

בני כשריאל: דרך אגב, בשורה התחתונה, אין ניגוד אינטרסים.

בני כשריאל: זה תלוי ברשות המקומית.

בני כשריאל: למה הבאתי את הדבר הזה?

בני כשריאל: אתם רואים בשכונות הוותיקות של העיר מעלה אדומים בנייה שונה לגמרי, פיתוח שונה לגמרי – פיתוח זול יותר, בנייה צפופה יותר, הגישה לכל בניין מן הכביש ומן המדרכה לא נוחה והיינו צריכים לתקן את זה בשלבים מאוחרים יותר, הייעור היה ממש עני, מוסדות החינוך ומוסדות הציבור שונים בתכלית השינוי בשכונות הוותיקות לעומת השכונות שנבנות בתקופה הנוכחית.

בני כשריאל: ניקח את בתי-הספר שנבנו בתקופת צוות ההקמה, הם כמובן לא תקינים על-פי הקריטריונים הנוכחיים של משרד החינוך.

בני כשריאל: לכן לרשות המקומית יש תפקיד חשוב מאוד, ובפרט לראש העירייה, לשמור על איכות החיים.

בני כשריאל: מה יש לנו?

בני כשריאל: הגזרה הראשונה היא המגורים, הגזרה השנייה היא אזור התעשייה, אם באותה עיר יש אזור תעשייה, והגזרה השלישית שמפוזרת בכל השכונות היא מוסדות הציבור ומוסדות החינוך, וכמובן המרכזים המסחריים.

בני כשריאל: לכל שלוש הגזרות הללו יש השפעה על בריאות קהילתית.

בני כשריאל: המדרכות שמפתחים, מסלולי האופניים, מדרכות רחבות שילדים יוכלו ללכת בהן ברגל בבטחה ושגם מיטיבי לכת יוכלו ללכת בהן.

בני כשריאל: ייעור – ידידי מר יוסי שבו הזכיר את נושא הפיתוח והוא צודק.

בני כשריאל: אמנם לא 70%, זה קצת מוגזם.

בני כשריאל: אף אחד לא יבנה ויְפתֵח לנו אם נקבע 70% לפיתוח.

בני כשריאל: אולי בנס ציונה כן, אבל במעלה אדומים בוודאי לא, שם הקרקעות יקרות יותר, אבל ברור שצריכות להיות ריאות ירוקות וגינון מסודר, ולכן עמדנו כאן במאבק נוקשה מאוד מול משרד הבינוי והשיכון.

בני כשריאל: הקמנו למשל פארקים גדולים ורחבים יותר, ירוקים יותר, עם עצים בוגרים יותר.

בני כשריאל: אני מאמין שהכנס הבא של רשת ערים בריאות יהיה במעלה אדומים, אולי, אנו מקווים.

בני כשריאל: גם אם לא, אתם מוזמנים להגיע למעלה אדומים.

בני כשריאל: אני מקווה שהכנס הבא יהיה במעלה אדומים כי אין טוב ממראה עיניים.

בני כשריאל: אנחנו רואים גם את אזור התעשייה שיש בו כמובן לחצים כבירים של מפעלים שרוצים להיכנס, שיוצרים בעיות אקולוגיות ובעיות אחרות, ואנחנו צריכים לעמוד על המשמר ולא לתת למפעלים הללו להיכנס.

בני כשריאל: עוד מעט אציג כמה דוגמאות של מאבקים על הגנת הסביבה.

בני כשריאל: אותו דבר גם בתי-הספר, בפרט התיכונים, שבאמת צריכים להיות קמפוסים, להשרות אווירה נעימה על התלמיד, לא רק כשייכנס לכיתה אלא שתהיה לו סביבה ירוקה מסביב.

בני כשריאל: על כך אנו עומדים.

בני כשריאל: תרשי לי לסטות קצת מן הנושא.

בני כשריאל: זה חשוב לי כי אני מייצג גם את חבריי ראשי הרשויות המקומיות בנושא הזה.

בני כשריאל: בכל מקום נוח להטיל את האחריות על הרשות המקומית.

בני כשריאל: שמעתי את שתי המילים הללו "רשות מקומית" עשרות פעמים הבוקר.

בני כשריאל: משרד ממשלתי אומר: הרשות המקומית צריכה לעשות את זה, אתם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות בראשות חבר הכנסת כץ אומרים: הרשות המקומית צריכה לקחת את האחריות.

בני כשריאל: אבל מה קורה כאשר מטילים את האחריות על הרשות המקומית אבל לא נותנים לה את הסמכויות ולא נותנים לה גם את התקצוב?

בני כשריאל: אי אפשר להטיל רק את האחריות.

בני כשריאל: זה הכי פשוט, כי הרשות המקומית היא הבטן הרכה, אפשר להטיל עליה הכול.

בני כשריאל: לא מתחייבים כלפיה, מחוקקים חוקים אבל ראש הרשות המקומית חייב לעמוד במימוש החוקים.

בני כשריאל: אציג לכם שתי דוגמאות לאור מה ששמעתי כאן הבוקר בכנס.

בני כשריאל: דוגמה אחת איך רשות מקומית לא יכולה לשמור על איכות החיים ולשמור על התושבים שלה.

בני כשריאל: חברה קבלנית מסוימת בנתה בעיר מעלה אדומים, והיא בנתה גרוע מבחינה בטיחותית – קירות תמך נסדקו, הפיתוח היה לא טוב, היתה אפילו סכנת חיים לילדים שעוברים שם.

בני כשריאל: את המכרזים על הקרקעות, מאחר והקרקעות שייכות למינהל מקרקעי ישראל, מוציא משרד הבינוי והשיכון בשם מינהל מקרקעי ישראל כי הוא עושה גם את הפיתוח.

בני כשריאל: בא ראש רשות מקומית ואומר: רבותי, אני מבקש שאת החברה הזאת, אחרי שפעמיים הוצאתם מכרז ופעמיים היא פישלה, אל תשתפו במכרז.

בני כשריאל: זה לא עזר.

בני כשריאל: היועצת המשפטית של משרד הבינוי והשיכון דחתה אותנו, החברה ניגשה למכרז שלישי, פשטה את הרגל והשאירה את הדיירים עם אותן בעיות, עם צרות צרורות.

בני כשריאל: הרשות המקומית היתה צריכה להיכנס לזה ולשלם מתקציבה חלק מן הפיתוח כדי לתקן את התיקונים הראשונים, את העזרה הראשונה.

בני כשריאל: דוגמה שנייה איך מטילים את האחריות על הרשות המקומית ולא מסייעים לה היא נושא העלייה.

בני כשריאל: אנו קולטים עלייה מאתיופיה שהיא עלייה קשה מאוד שמצריכה ייעוץ והכוונה בנושאים האלמנטריים ביותר – בהיגיינה, בריאות, חינוך וכדומה.

בני כשריאל: זה בריאות קהילתית.

בני כשריאל: רבותי, אני רוצה לומר לכם שכאשר הם מגיעים לארץ הם ישנים ואוכלים במרכזי קליטה ושום דבר אחר.

בני כשריאל: אחרי שנתיים שהזינו אותם ונתנו להם מקום ללון הם מגיעים לישובים בדיוק כפי שהגיעו לארץ מאתיופיה.

בני כשריאל: אחרי שנתיים שהיו במרכזי הקליטה הם מגיעים לישובים ואנחנו צריכים לטפל בהם בלי הכנה, בלי הדרכה, בלי מימון.

בני כשריאל: יש לנו הרבה לומר.

בני כשריאל: סיכום דבריי הוא כדלקמן: יחד עם הבקשה לקבל אחריות של הרשויות המקומיות, אני פונה בפרט לנציגי המשרדים שנמצאים כאן, אנא מכם, אל תטילו אחריות מבלי לראות כיצד יפעילו את האחריות הלכה למעשה.

בני כשריאל: דהיינו, לתת את הסמכויות לראש הרשות המקומית – למרות כל מה שנאמר עכשיו בתקשורת על החקירות המשטרתיות כאשר כל ראש רשות מקומית הוא כבר בגדר חשוד עם אזיקים ברגליו – לתת לו את הסמכויות לפעול ולתת גם את המשאבים הנכונים.

בני כשריאל: בלי זה, כל הישיבות האלה, עם כל הרצון הטוב שלנו – ואתם יודעים בדיוק מה עשינו בעיר שלנו, קיבלתם דיווח – עם כל הרצון הטוב, עם כל ההנחיות שתתנו לנו לא נוכל לבצע את המטלות למרות שאנחנו רוצים להיות ירוקים ובריאים בערים שלנו.

בני כשריאל: תודה.

המנחה נעמי צור: תודה.

המנחה נעמי צור: האחרון בשורה הוא ראש עיריית אשדוד, ד"ר יחיאל לסרי, בבקשה.

543: שלום לכולם.

543: כאשר מדברים על עיר ואיכות הסביבה, הדברים של חבר הכנסת דב חנין מייצגים את העמדה הכמעט מתבקשת לעניין, אפילו הייתי אומר הפורמלית, רק עם תיקון אחד קטן, שזאת צריכה להיות נקודת המוצא ולא תשובה לשאלה האם עיר היא בעיה או לא בעיה, אלא נקודת המוצא היא שהחיים מתרחשים בערים, בישובים, ושם צריכה להתבצע העבודה.

543: מכך מתבקש שהאחריות כולה, בניגוד קל למה שחבריי ראשי הרשויות המקומיות אמרו, במיוחד מר בני כשריאל, האחריות מתחילה ונגמרת בראש הרשות המקומית.

543: כאשר ראש רשות מקומית מקבל החלטה להיות מחויב לנושא איכות הסביבה, במסגרת היכולות של הרשות, הכלכליות והחברתיות וכולי, הוא יכול לעשות את המקסימום.

543: הוא מחויב לעשות את המקסימום כדי להגיע לתנאים שמאפשרים איכות סביבה טובה יותר ואיכות חיים טובה יותר לתושבים שלו.

543: אשדוד היא לא דוגמה, כי היא באמת חזקה מבחינה פיננסית.

543: אין לנו את הצרות של אום אל פחם שתיאר כאן חברי עו"ד מוסטפא סוהיל מחמיד, אבל בכל זאת עשינו את השינוי בשנה וחצי האחרונות כאשר המצב הכלכלי שלנו לא נעשה טוב יותר, באותם תנאים שהיו קודם, אבל קיבלנו החלטות אחרות, שהתחילו מראש הרשות המקומית וירדו עד אחרון העובדים, מין הכרזה שאנחנו רוצים להיות עיר ירוקה.

543: לא ברמה של מיתוג, לא ברמה של ססמאות, לא ברמה של קמפיינים וכולי, אלא כאמירה אמיתית, עם פעולות מעשיות ותוכנית כוללת שיצאה לדרך ברובה.

543: התוכנית פועלת, החל מן הסביבה המיידית של התושבים בניקיון ברמה אחרת, וכלה בהקמת מרכזי מיחזור רובעיים, שניים בכל רובע, ודרך כניסה לתוכנית של טיפול באשפה מן הבית, שם נערכת הפרדה בין אשפה אורגנית ולא אורגנית ואשפה רטובה, ועד לפתרון קצה של הטמנה ומיחזור.

543: היום רוב התהליכים נמצאים באמצעם, ברמה גבוהה מאוד.

543: מתקדמים בתהליך פתרון הקצה ומתחילים את התהליך הקשה ביותר, של הפרדה בתוך הבית, שהוא באמת חזון אחרית הימים, אבל נכנסנו אליו, התחלנו בו ביחד עם המשרד להגנת הסביבה.

543: במקביל יש טיפול בזיהום.

543: זיהום האוויר באשדוד הוא מן הגבוהים בארץ, עם 15 מפעלים, עם תוכנית מסודרת למשך שנתיים, שיש לה התחלה עם ליווי מקצועי וגם סוף של אכיפה.

543: בתוך שנתיים אם לא יעמדו ביעדים שהצבנו להם נלך לאכיפה מסיבית, כולל סגירה של מפעלים.

543: גם התוכנית הזאת נמצאת בשיאה, עם ליווי אמיתי, עם כל הטכנולוגיות לכל מפעל, עם כנס של 15 מנכ"לי המפעלים שנפגשו אתנו ושמעו את הדברים ומשתפים פעולה, ודרך ניקוי נחל לכיש, שהוא היום נקי ובקיץ הקרוב אנחנו רוצים לאפשר שם שיט, וטיפול בחוף הים, שימורו והגנה עליו, מתוך מגמה להפוך אותו לנגיש לכל תושבי העיר ולכל תושבי מדינת ישראל, והוא כזה היום, ועוד ועוד בכל הקשור בדיונה ובאתרי טבע שיש לנו באשדוד.

543: את החצי השני של הדברים שלי אני רוצה להקדיש למשהו מעולם אחר, שיש לו השפעה הרבה יותר ישירה על בריאות התושבים.

543: אנו חברים ברשת ערים בריאות משנת 1997.

543: בשנים האחרונות הקשר טוב קצת יותר, אולי כי ראו בקדנציה הקודמת שיושב-ראש ועדת הבריאות שלנו הוא רופא וזה נתן להם חשק לבוא.

543: הגיעו והתחלנו לצאת בתוכניות.

543: בשנים 2006-2007 ביצענו סקר פרופיל בריאות של העיר וקיבלנו תוצאות מעניינות מאוד, וגם מדאיגות במקצת, למשל שתוחלת החיים באשדוד נמוכה ב-9 חודשים מן הממוצע הארצי, או ששכיחות יתר לחץ דם באשדוד גבוהה מן הממוצע הארצי, ההשמנה אף היא גבוהה יותר מן הממוצע הארצי.

543: כל זה לאור רקע של הרכב דמוגרפי מאוד לא פשוט ולא קל באשדוד.

543: אנחנו העיר החרדית השלישית בגודלה אחרי ירושלים ובני-ברק.

543: אנחנו באשכול סוציו-אקונומי 5, עם שיעור מקבלי הבטחת הכנסה כמעט פי שתיים מן הממוצע הארצי, שיעור משפחות חד-הוריות כמעט פי שתיים מן הממוצע הארצי, אבטלה גבוהה ב-2% מן הממוצע הארצי.

543: באמת נתונים אובייקטיביים מאוד-מאוד לא טובים.

543: שאלנו את עצמנו מה הפעולה היחידה הישירה המשמעותית ביותר שאנו יכולים לעשות כרשות מקומית כדי להשפיע על בריאות התושבים בהיבט של תוצאות מדעיות.

543: הפעולה היא לעודד פעילות גופנית.

543: מכיוון שבאשדוד הסקר הראה שרק 12.7% מן התושבים עוסקים בפעילות גופנית 3 פעמים בשבוע, לעומת ממוצע ארצי של 28%, שזה מאוד-מאוד נמוך, והיקף הפעילות הגופנית פעמיים בשבוע הוא 28% לעומת ממוצע ארצי של 35%, אמרנו שניקח את הנתון הזה ונשפר את המצב, נגיע ל-40%-50% של עיסוק בפעילות גופנית ובכך נשפיע אולי על כל הממדים הבריאותיים שמצאנו שאינם תקינים.

543: זה מבוסס מחקרית – כל מי שעושה 50 דקות פעילות גופנית 3 פעמים בשבוע, או 65 דקות פעילות גופנית פעמיים בשבוע, משפר את כל הממדים הבריאותיים שלו – מחלות ממאירות, מחלות לב, סוכרת, השמנה וכולי.

543: לא פשוט להכריח תושבים לעשות פעילות גופנית, אבל התחלנו בתהליך הדרגתי מאוד, ולדעתי נכון, שאנו נמצאים בשיאו.

543: התחלנו אותו לפני כ-6 חודשים ואני יכול לומר שהוא מתקדם יפה מאוד.

543: הקמנו ועדת היגוי, שאני עומד בראשה, שחברים בה כל הגורמים העירוניים – בריאות, ספורט, רווחה, חינוך; צירפנו את קופות-החולים, את המפעלים, מתנ"סים, ארגוני מתנדבים.

543: תקצבנו בחצי מיליון שקל את הפעילות הארגונית ויצאנו לדרך.

543: המשמעות היא קודם כול חינוך והסברה מגני הילדים ועד התושבים, הקמה של קבוצות הליכה בתוך מתנ"סים, מועדוני הליכה, פעילות גופנית בגני הילדים פעמיים בשבוע עם מדריך ושאר הפעמים עם הגננת, הוצאה של ילדים בימי שישי עם ההורים שלהם לפארקים עם מדריך לעשות פעילות גופנית, שיתוף פעולה עם מועדוני כושר שישלחו מדריכים לגנים ולמפעלים.

543: זה בצד השקעה מסיבית בתשתיות.

543: יש לנו 30 אתרים ברחבי העיר, שני אתרים בכל רובע, של מתקני כושר ברחוב, טיילת עם מתקני שתייה קרה, מתקנים לשקילה לאורך הטיילת, שם אנשים יכולים להישקל.

543: יצאו לקמפיין כללי כזה וכולם מדברים על פעילות גופנית, כולם מחוברים לתהליך הזה.

543: אנחנו מאמינים שלאורך זמן נצליח להגדיל את מספר המשתתפים בפעילות גופנית.

543: היעד שהצבנו לעצמנו, להגיע ל-50% בתוך 3 שנים.

543: זה סוג של פעולה פשוטה ובריאה, שמשפרת את איכות החיים, וזה גם נחמד ויפה, עם תוצאות טובות.

543: תודה.

המנחה נעמי צור: תודה לחברי הפנל.

המנחה נעמי צור: יש לנו זמן לכמה התייחסויות או שאלות.

המנחה נעמי צור: נשמע את כל השאלות ואז נעשה סבב מסכם.

המנחה נעמי צור: בבקשה, מישהו רוצה לשאול?

שלומית ניר טור: הזכרתי קודם את עיריית אשדוד שעושה עשייה מבורכת ויפהפייה בנושא הפעילות הגופנית.

שלומית ניר טור: אני רוצה להציע הצעה, לא לקבוע מדד כל-כך יומרני.

שלומית ניר טור: בלתי אפשרי להגיע מ-12.5% ל-50% ב-3 שנים.

543: אנחנו רוצים לעלות מ-28% ל-50% את מספר העוסקים בפעילות גופנית פעמיים בשבוע.

543: לא שלוש פעמים בשבוע.

שלומית ניר טור: עיריית ליברפול בנתה תוכנית יפהפייה של עיר פעילה ולקחה על עצמה ב-5 שנים, בין 2005-2010, להעלות ב-1% בשנה את הפעילות של העיר.

שלומית ניר טור: תקבעו מדדים אפשריים על מנת שתוכלו באמת להגיע אליהם.

שלומית ניר טור: תודה.

המנחה נעמי צור: עוד התייחסויות?

המנחה נעמי צור: רציתי בעקבות השיח הזה וההרצאות הקודמות להציע שככנס, כיום עיון אולי נסכים על משהו ביחד כאיזו החלטה או סיכום של היום.

המנחה נעמי צור: לא תיאמתי את זה מראש.

המנחה נעמי צור: אני מציעה את זה לחבריי בצוות.

המנחה נעמי צור: מכל ההרצאות של כולם, מכנה משותף חזק מאוד של כל הגורמים, הן גורמי הממשלה, הן הכנסת והן הנהלת עיר, היא הבעיה של הרפורמה בתכנון והצורך לא רק בשקיפות אלא במהלכים של שיתוף ציבור אמיתי, דבר שהוא עמוק מאוד בתורה של העיר הבריאה.

המנחה נעמי צור: ביום העיון הזה אנו יכולים להסכים על כך כדבר שאנו מבקשים לקדם כרשת ערים בריאות.

המנחה נעמי צור: אם מישהו לא מסכים אתי וסבור שהסיכום הזה סתם נופל מן השמיים, אז לא אציע אותו, אבל קלטתי את זה במשך היום.

המנחה נעמי צור: האם כולם מסכימים?

המנחה נעמי צור: אני חושבת שאנחנו צריכים לקחת את המסר הזה אתנו.

יוסי שבו: אמרתי שצריך לשתף את הציבור, אבל בשלבים המוקדמים.

יוסי שבו: בשלבים המאוחרים של תוכניות בניין עיר, זה כבר מאוחר מדי ובעייתי מאוד.

יוסי שבו: בשלבים המוקדמים של תוכניות מתאר חובה לשתף את הציבור.

דב חנין: רציתי להתייחס בקצרה מאוד, כי אנו בסוף היום, לדברים שאמרו חבריי הנכבדים לפנל.

דב חנין: קודם כול, אתם צודקים.

דב חנין: יש היום מצב מצער ומדאיג במדינת ישראל, שבו הממשלה, לצערי הרב, מגלגלת המון אחריות לרשויות המקומיות ולא נותנת להן כלים או כסף לבצע את התפקידים שלהן.

דב חנין: זה מצב פסול, שכולנו צריכים לשתף פעולה ביחד במאבק נגדו.

דב חנין: יחד עם זה, אני רוצה להציג לכם שתי דוגמאות של חוקים שיזמתי בכנסת הקודמת, שהטילו על הרשויות המקומיות גם אחריות אבל גם נתנו לכם כוחות, סמכויות וכסף.

דב חנין: הראשון הוא תיקון מספר 84 לפקודת התעבורה, שמאפשר לרשות המקומית לקבוע תוכנית תחבורה בתחומי העיר.

דב חנין: השני הוא חוק האכיפה הסביבתית, שנותן לפקחים של הרשויות המקומיות סמכות לבצע אכיפה בכל החוקים הסביבתיים של מדינת ישראל ונותן לרשות המקומית את הכסף שהפקחים שלה מטילים בדמות קנסות.

דב חנין: החוק הזה לא עולה לכם כסף אלא מייצר לכם כסף.

דב חנין: הוא חוק שמעתיק לתחום הסביבתי את המנגנון שעובד בצורה כל-כך אפקטיבית בתחום החנייה.

דב חנין: עשינו תחשיב בכנסת שהחוק הזה, אם יופעל ברמת העבירות הסביבתיות שיש בישראל לצערי הרב, יכול להיות מקור מרכזי למימונן של הרשויות המקומיות.

דב חנין: למה אני אומר את הדברים?

דב חנין: באתי לכאן להביע תסכול מסוים, כי הנה חוק נהדר, שבמקרה גם היתה לי הזכות לנסח אותו, ובמציאות הוא לא עובד.

דב חנין: אני לא אומר שהוא לא עובד בכל מקום.

המנחה נעמי צור: יש צורך בהכשרת פקחים שצריכים להיות בעלי תעודת בגרות.

קריאה: רק עכשיו נערך השלטון המקומי להכשרת הפקחים ורק עכשיו קיבלו את הרישוי לבצע את זה.

קריאה: זה לא בגלל הרשויות המקומיות.

דב חנין: אתה צודק בהחלט.

דב חנין: אני לא רק בא אליכם בטענות.

דב חנין: הרבה מאוד גורמים גררו כאן את רגליהם.

דב חנין: משרדי הממשלה לא ביצעו את התוכניות להכשרת פקחים.

דב חנין: אבל תראו, זה חוק טוב שקיים כבר, והשלטון המקומי כאשר יש לו מתנה כזאת צריך ללחוץ ולדרוש.

דב חנין: כך גם בתיקון מספר 84 לפקודת התעבורה.

דב חנין: קחו את הכדור הזה ותגידו: הנה התוכנית, אנחנו בונים תוכנית תחבורה לטובת העיר שלנו, א', ב', ג', ד'.

דב חנין: לא נראה לכם, כן נראה לכם – בואו נפעל לפי הפרוצדורה של החוק.

דב חנין: השלטון המקומי גם הוא צריך לראות את עצמו כגוף שנאבק לממש את אותם דברים שהחוק כבר נותן לו.

דב חנין: אני רוצה בצער רב להצטרף לדברים שאמר מר מוסטפא סוהיל מחמיד על היטל ההטמנה.

דב חנין: אני אומר את זה בצער, כי הניסוח של החוק – והייתי מעורב בו, זה ניסוח שלי – הוא ניסוח טוב.

דב חנין: החוק קובע שהיטל ההטמנה נקבע על בסיס של קריטריון סביבתי נטו, אבל החלוקה של הכסף בחזרה לרשויות המקומיות היא על בסיס של קריטריון סוציו-אקונומי.

דב חנין: זה כתוב בחוק אך לא ממומש, לצערי הרב, ולכן התוצאה היא התוצאה העקומה שאתם נתקלים בה וגם רשויות מקומיות אחרות נתקלות בה.

דב חנין: אני רוצה לסיים במה שלדעתי הוא הבעיה הכי גדולה שעומדת על סדר יומנו כרגע.

דב חנין: אנחנו מדברים על ערים בריאות, אנחנו מדברים על בריאות ועל סביבה ועל דברים נפלאים.

דב חנין: חברות וחברים, נמצאת היום על שולחן הכנסת הצעת רפורמה שתהפוך לצערי הרב את ארץ הקודש היפה שלנו ל"הולילנד" או לחולילנד, והיא תעשה את זה בהליך מהיר ולא שקוף.

דב חנין: אני אומר לכם בדאגה ובצער שאם החוק הזה יעבור, המון הישגים שהיו לנו – ויש לנו הישגים, לשלטון המקומי ולנו בכנסת ולכם ולחברה האזרחית – המון הישגים יישטפו עם הגל המסוכן הזה.

דב חנין: לכן אני פונה אליכם כאן.

דב חנין: אני מדבר על הצעת הרפורמה בתכנון ובבנייה, שזאת לא רפורמה, זאת מהפיכה.

דב חנין: זה חוק חדש, חוק שקובע שלא יהיה תכנון אבל תהיה בנייה, ולא תהיה בריאות כי אין נציגים של משרד הבריאות בשום מקום והשיקול הבריאותי מפסיק להילקח בחשבון.

קריאה: אבל יש הולילנד עכשיו, זה בסדר.

דב חנין: אבל יש הולילנד, בדיוק, ויהיו עוד הולילנד'ים.

דב חנין: משפט אחרון, אני מפציר בפני כל אחת ואחד מכם ללמוד את הנושא הזה, להכיר אותו בצורה כללית, לבדוק עם המעגלים שנמצאים סביבכם מה ההשלכות המעשיות של השינוי הזה עליכם, על החיים שלכם, על העבודה שלכם, על הארגונים שבהם אתם פועלים, על המסגרות שבהן אתם פועלים, ובמידה שאתם משתכנעים שזה אכן מסוכן גם להשמיע קול בעניין הזה.

יוסי שבו: אני מצטרף אל דברי חבר הכנסת דב חנין.

יוסי שבו: רבותי, החוק הזה גרוע.

יוסי שבו: הוא בא לעזור לנדל"ניסטים.

יוסי שבו: צריך להכניס שינויים בהליכי הרישוי, אבל לא בחוק התכנון והבנייה, לקצר הליכי רישוי, במקום בתוך חודשיים לקבל אישור בתוך 24 שעות, אבל בחוק התכנון והבנייה לא צריך לעשות רפורמה.

יוסי שבו: תמיד אמרתי, ואני ראש עירייה ותיק, שלפעמים הבירוקרטיה עזרה לי למנוע את השחיתות.

המנחה נעמי צור: בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות הבוקר הזמנתי את כולם, ואני מזמינה גם את נציגי הרשויות המקומיות וראשי הרשויות המקומיות.

המנחה נעמי צור: בישיבת ועדת התכנון העירוני של ירושלים ידונו הערב בנושא הרפורמה ובניסיון לגבש עמדות משותפות, איך נצא ביחד כשלטון מקומי, לא רק השלטון המקומי אלא ממש מחויבות של ראשי רשויות.

המנחה נעמי צור: מי שיכול לבוא, מוזמן.

המנחה נעמי צור: מי שלא יכול לבוא, נעביר את החומרים ואת המסקנות שלנו וננסה לקבוע יום עיון כדי להביא את הדברים ביחד לדיונים של ועדת הפנים והגנת הסביבה.

קריאה: ירושלים היא לא דוגמה.

המנחה נעמי צור: זאת יוזמה שהחלטנו לקחת על עצמנו ונשמח שיצטרפו אליה.

543: גברת שלומית ניר טור ידידתי, לחלום זה לא בושה, ומחלום יוצאת מציאות.

543: אם דיברנו על 50% עוסקים בפעילות גופנית באשדוד, גם 100% זה טוב, כי מכאן צומחים קדימה.

543: ככל שיותר אנשים יעסקו בפעילות גופנית, זה רק מבורך.

543: מעבר לזה, נאמרו כאן דברים חשובים מאוד.

543: עלינו לזכור דבר אחד: כל התוכניות במדינת ישראל קיימות ברמת תוכניות מזה שנים, אך בפועל אין תוצאות חיוביות משנה לשנה.

543: אי אפשר לבחון מדדים ולציין שיש הצלחות ב-5-6 השנים האחרונות.

543: כל הציבור במדינה יודע את כל מה שאנו אומרים כאן.

543: אני סבור שאין אדם במדינה שלא יודע שאסור לעשן, אין אדם במדינה שלא יודע מה מותר ומה אסור לאכול, אולי לא בדיוק אבל בערך.

543: ולמרות הכול אנשים לא תמיד פועלים באופן בריא ולמרות הכול לצערי הרב הנתונים במדינה מראים שאנחנו די חולים, לא בדיוק בריאים.

543: אני לא יודע אם נערך סקר כמה אנשים בריאים יש במדינה.

543: אנחנו יודעים אולי כמה חולים יש, אבל איננו יודעים כמה בריאים יש.

קריאה: תחשב את כלל האוכלוסייה מינוס מספר החולים.

543: הכול תוכניות מגרה, תיאוריות מכאן ועד הודעה חדשה.

543: השאלה שלי מה עושים מחר בבוקר.

543: זה שעיריית אשדוד לקחה על עצמה ועושה את מה שהיא עושה, יופי.

543: זה עדיין לא כל מדינת ישראל.

543: מה אתם כראשי עיריות עושים מחר בבוקר ביוזמה שלכם?

543: מה השלטון המרכזי הולך לעשות מחר בבוקר כדי שהמדינה הזאת תיראה אחרת, במעשים, לא בדיבורים ובתוכניות ובתיאוריות, הלכה למעשה?

543: מה יהיה מחר בבוקר?

543: אשדוד היא דוגמה לא טובה כי אשדוד עושה.

543: מה הלאה?

543: זאת השאלה.

543: תודה רבה.

דב חנין: למה מחר בבוקר?

דב חנין: היום אחר-הצהרים.

המנחה נעמי צור: אנחנו מגיעים לקראת סיכום.

המנחה נעמי צור: אני יוצאת עם כמה תחושות מן היום הזה.

המנחה נעמי צור: שיתפתי אתכם במסקנתי על נושא השקיפות ושיתוף הציבור, ייצוג כל הגורמים הרלוונטיים בוועדות התכנון, שנפעל בזה ביחד מול הרפורמה.

המנחה נעמי צור: זה דבר קריטי וחשוב.

המנחה נעמי צור: אבל יש עוד מסר שיוצא מכאן, שנוגע לכל הרמות השונות, וזה עולה גם מדבריו של הדובר האחרון.

המנחה נעמי צור: יש את המחוקק, יש את השלטון המקומי, יש את החברה האזרחית.

המנחה נעמי צור: נדרש כאן שילוב זרועות, גם של מערכת החינוך, כולם ביחד.

המנחה נעמי צור: הדברים לא קורים ביום וכנראה יש איזה טמטום בתוך כולנו שאנחנו רוצים להמשיך כפי שהיינו קודם וגם אם זורקים לנו בפרצוף את העובדות אנחנו ממשיכים עם ההתנהגות הקודמת שלנו.

המנחה נעמי צור: זה אומר שהדרך קשה, אבל אני סבורה שאנחנו לא צריכים להסס לצאת אליה, וזאת החובה של העיר הבריאה.

המנחה נעמי צור: לכאורה זה מושג מובן מאליו, הרי מי רוצה עיר לא בריאה?

המנחה נעמי צור: אבל אם זה מובן מאליו, למה זה לא קורה?

המנחה נעמי צור: לכן, כרגיל, בסופו של יום הדרך ארוכה וקשה.

המנחה נעמי צור: אם מישהו מחברי הפנל שלא אמר דברי סיכום רוצה לומר לנו עוד משפט, לרומם את הרוח לקראת הסיום, אשמח.