ועדת הכלכלה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 213, 2010-03-22 15:00

אופיר אקוניס: רבותי, החג מתקרב וזאת כבר הישיבה הרביעית היום של ועדת הכלכלה.

אופיר אקוניס: אנחנו דנים בהצעה לסדר שהעלה חבר הכנסת אריאל במליאת הכנסת, שעברה על-ידי המליאה לוועדת הכלכלה.

אופיר אקוניס: קראת לה: החרמת תוצרת מן ההתנחלויות על-ידי הרשות הפלסטינית.

אופיר אקוניס: אני בטוח שלא היית שותף בניסוח, כי לא היית אומר "התנחלויות" אלא "התיישבות ביהודה ושומרון".

אורי אריאל: אין לי שום בעיה עם המילה "התנחלויות".

אורי אריאל: אני חי איתה טוב מאוד.

אופיר אקוניס: כל מי שמכיר אותי יודע שאני משתמש במונח "ההתיישבות הישראלית ביהודה ושומרון".

קריאה: לישובי עמק חפר וישובי חבל אשכול הערבים קוראים התנחלויות.

אופיר אקוניס: הפלסטינים רואים את כל ההתיישבות הציונית כהתנחלות.

קריאה: אבל אנחנו כותבים את השלטים.

אופיר אקוניס: חשוב לכתוב את השלטים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אריאל, חשוב לקיים דיון בוועדת הכלכלה ולשמוע מנציגי משרד החוץ ויתר המשרדים, המשרד לשיתוף פעולה אזורי ומשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, כיצד המדינה מתמודדת עם אותן הצהרות.

אופיר אקוניס: התחיל בכך מר סלאם פיאד, שבנובמבר הודיע על השקת קמפיין להפסקת צריכת מוצרים המיוצרים בהתיישבות הישראלית ביהודה ושומרון.

אופיר אקוניס: הבוקר עדכן אותי ראש עיריית מעלה אדומים, שהחל מ-1 באפריל ניתנה הוראה של הרשות הפלסטינית לפועלים שעובדים במפעלים שנמצאים בתוך ההתיישבות לא להגיע לעבודה.

בני כשריאל: זה המידע שהגיע אלינו מ"ג'רוזלם פוסט".

אופיר אקוניס: תיכף נשמע.

אופיר אקוניס: ניתנה לפועלים הוראה לא להגיע לעבודה.

אופיר אקוניס: ראש הממשלה נחת עכשיו בוושינגטון.

אופיר אקוניס: האמריקאים ינסו לומר לו שצריך לקיים שיחות קִרבה.

אופיר אקוניס: נדמה לי שאנחנו והפלסטינים קרובים מאוד גיאוגרפית.

אופיר אקוניס: אני לא יודע מה משמעות הביטוי החדש הזה, אבל בסדר.

אופיר אקוניס: אין לנו התנגדות אף פעם לדבר עם הפלסטינים.

קריאה: מר אבו מאזן עבר לירדן והוא מנהל את המדינה משם ...

אופיר אקוניס: איזו מדינה?

אופיר אקוניס: אין לו מדינה, כידוע לך, ואני אגב הודעתי פעמים רבות שאני מתנגד לה, כזכור.

אופיר אקוניס: אני לא חוזר בי מעמדתי.

קריאה: אנחנו מקווים שתישאר בעמדתך.

אופיר אקוניס: עמדתי ברורה מאוד.

אופיר אקוניס: ברור שכאשר מנסים לבקש שיחות קִרבה, שיחות הקִרבה הן לא חד-צדדיות.

אופיר אקוניס: ובכלל מערכת היחסים בין ישראל ובין הפלסטינים, לאורך השנים יש בה סוג של חד-צדדיות רצופה.

אופיר אקוניס: הדבר הזה פשוט בלתי מתקבל על הדעת.

אופיר אקוניס: מה עוד שנחתמו הסכמים.

אופיר אקוניס: ברוב ההסכמים אנחנו היינו הצד הנותן והפלסטינים הצד המקבל.

אופיר אקוניס: כמעט אף פעם הם לא נדרשו לתת שום דבר, אבל גם הסכמי פריז, שהם הסכמים כלכליים שנוגעים ליחסי הסחר בין המדינה ובין הרשות הפלסטינית, צריכים להיות דבר הגון ודו-צדדי.

אופיר אקוניס: לא יכולה להיות חד-צדדיות.

אופיר אקוניס: אם הפלסטינים רוצים להפר, שיודיעו, כמקובל, שהם מפרים, אבל לא בצורה שהם נוהגים.

אופיר אקוניס: זאת העמדה שלי.

אופיר אקוניס: הייתי רוצה לשמוע גם את חברי הכנסת וגם איך הממשלה מתמודדת עם הדבר הזה.

אופיר אקוניס: ראשון הדוברים יהיה חבר הכנסת אורי אריאל, המציע.

אורי אריאל: תודה, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הנושא שעומד לפנינו, בפי הוא נקרא "טרור כלכלי".

אורי אריאל: לטרור יש פנים רבות, וזה אחת הפנים המכוערות שלו.

אורי אריאל: ולמה מכוערות?

אורי אריאל: כי מדינת ישראל היא ספק הכספים הגדול ביותר והמשמעותי ביותר לרשות הפלסטינית.

אורי אריאל: בהסכמי פריז ישראל התחייבה להעביר את המע"מ ואת המסים על העובדים וכן הלאה – לא אפרט עכשיו את כל הפרטים – ואנחנו מעבירים למעלה מ-2 מיליארד שקל לרשות הפלסטינית.

אורי אריאל: עכשיו הרשות הפלסטינית מפרה ברגל גסה את הסכמי אוסלו ואת הנספח הכלכלי שלהם שנחתם בפריז ושנקרא "הסכם פריז".

אופיר אקוניס: הוא נחתם בשנת 1994.

אורי אריאל: מפרה את ההסכמים ומחרימה סחורות ישראליות בכלל – אני מדגיש, ויש לי מקורות לזה – ובפרט ובדגש על תוצרת מן ההתיישבות ביהודה ושומרון או ההתנחלויות, אבל ההודעה היא על כל מדינת ישראל.

אורי אריאל: אני אומר לכם בוועדה, אני לא דואג להם.

אורי אריאל: אני לא מאלה שכל היום אומרים: צריך לדאוג להם, הם שכנים שלנו.

אורי אריאל: אני לא מתעלל בהם, לא מתעמר בהם, אבל גם לא דואג להם.

אורי אריאל: אני דואג לאזרחי מדינת ישראל, ובעניין הזה אין הבדל בין יהודים לערבים, דרוזים או צ'רקסים וכן הלאה.

אורי אריאל: אם הם לא רוצים לקנות תוצרת ישראלית, שלא יקנו; הם לא רוצים שפועלים פלסטינים יעבדו אצלנו, שלא יעבדו.

אורי אריאל: אני דואג לעבודה של האנשים שלנו.

אורי אריאל: למרות שיש ירידה בהיקף האבטלה, וצריך לברך על כך, עדיין יש בישראל כ-200,000 מובטלים.

אורי אריאל: אני לא דואג לפלסטינים.

אורי אריאל: אני דואג יותר לנו, ואני דואג יותר ממה שהממשלה שלנו עושה, או נכון יותר, לא עושה.

אורי אריאל: ב-26 בינואר 2010, לפני כחודשיים כתבתי מכתב לשר התעשייה, המסחר והתעסוקה.

אורי אריאל: כתבתי: "מצורף בזה דיווח.

אורי אריאל: אסור לטמון את הראש אלא להרוג את הבעיה כשהיא קטנה וניתנת לטיפול.

אורי אריאל: אני מבקש טיפולך הדחוף והצורך לנקוט באמצעים אחרים.

אורי אריאל: אודה על התייחסותך בהקדם.

אורי אריאל: העתקים לראש הממשלה, שרים, מועצת יש"ע וכולי".

אורי אריאל: ב-8 בפברואר 2010 ענה לי השר המכובד בנימין (פואד) בן-אליעזר: "...

אורי אריאל: בהמשך לפנייתך, הנושא נבדק וככל הידוע לנו, בשלב זה היו התבטאויות של שרים מן הרשות בכלי תקשורת בהקשר הזה.

אורי אריאל: נכון להיום לא הגיעה לידינו כל הודעה רשמית של הרשות הקוראת לחרם על מוצרים תוצרת יו"ש".

אורי אריאל: ואני אומר: בסדר, הם לא הודיעו.

אורי אריאל: אבל מה אתה עושה?

אורי אריאל: "המסמך אשר העברת כצירוף לפנייתך, אינו נושא כל סממן רשמי אשר מאפשר לשייכו לגורמים שלטוניים ברשות".

אורי אריאל: מה שהעברתי זה תמונה של ראש ממשלת הרשות, מר פיאד, כשהוא בעצמו זורק מוצרים ישראלים, והתמונה מול עיניכם, ומסביר שכך צריך לעשות וכי הוא נותן דוגמה אישית.

אורי אריאל: זה אחרי שהחרימו מחסנים שלמים של תוצרת, שרפו וכולי וכולי.

אורי אריאל: אז השר בן-אליעזר לא שמע על זה ...

קריאה: - - -

אורי אריאל: אני מבקש, עם כל הכבוד, מר פואד בן-אליעזר הוא שר שלנו, שר חשוב.

אורי אריאל: אני יכול לפאר אותו במשך חצי שעה, אבל היושב-ראש לא מרשה לי.

יעקב כץ: הוא היה המפקד שלי ולימד אותי להחזיק נשק.

אופיר אקוניס: הוא מן האנשים שתרמו למפעל ההתיישבות ביהודה ושומרון.

אופיר אקוניס: כאשר היה מנהל המינהל האזרחי בשנות השבעים אישר רבים מן הישובים.

אורי אריאל: "מעבר לכך, לא הגיעו אלינו תלונות קונקרטיות מצד התעשייה הישראלית הממוקמת ביו"ש".

אורי אריאל: לפי דעתי זה לא נכון.

אורי אריאל: ייתכן שלא הגיעו תלונות אל השר, אבל הגיעו למשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.

אורי אריאל: "אי לכך, ובהיעדר ראיה מוחשית לקריאה רשמית של הרשות לחרם על מוצרים מיו"ש" – יש החלטת ממשלה שלהם, ראש הממשלה שלהם קורא להחרמת מוצרים מישראל, השרים קוראים לכך, אבל הסיכום של השר בן אליעזר: "אני לא רואה טעם לנקוט בצעדי נגד בשלב הזה.

אורי אריאל: על החתום: שר התעשייה, המסחר והתעסוקה".

אורי אריאל: מי שסבור שיתנהג כמו שלושת הקופים: לא רואה, לא שומע, לא מדבר, ובזה יביא איזה פתרון, טועה.

אורי אריאל: איך אני יודע את זה?

אורי אריאל: אני יודע.

אורי אריאל: מישהו אמר: תהיה הקפאה ביו"ש וכך נציל את ירושלים, ואז "חטפנו" גינויים גם על ירושלים.

אורי אריאל: מישהו אמר: נברח מעזה, ואז חטפנו את זה על תל-אביב, אשקלון וכולי.

אורי אריאל: הרי הדברים ידועים.

אורי אריאל: אני לא מתעסק בפוליטיקה.

אורי אריאל: אני מתעסק עכשיו בשאלה איך דואגים לתעשיינים שלנו, שחלקם נמצאים אתנו כאן, ואודה ליושב-ראש אם ייתן להם לדבר, איך דואגים לפועלים שלנו, איך דואגים לכבוד הלאומי.

אורי אריאל: בעיניי יש דבר כזה, יש דבר שנקרא כבוד לאומי.

אורי אריאל: לא צריך להגיד שיריקות הן גשם.

אורי אריאל: גם אם יורקים עליך הרבה מאוד, זה לא נהפך לגשם.

אורי אריאל: זה יריקה על הדגל, יריקה על המדינה.

אורי אריאל: מדינה שומרת על כבודה, כך נהוג בכל העולם.

אורי אריאל: אין זה אומר שצריך לעשות מעשים פזיזים, אין זה אומר שצריך לצאת למלחמה.

אורי אריאל: זה אומר שצריך לשמור על הכבוד.

אורי אריאל: אם צד אחד מפר את ההסכם, אנחנו לא צריכים להישאר בהסכם.

אורי אריאל: לסיכום, אני רוצה להציע ליושב-ראש הוועדה שהוועדה תחליט כמה דברים: 1) שהיא קוראת לממשלה ולעומד בראשה – כי זה עניין ממלכתי, זה לא רק עניין של שר התעשייה, המסחר והתעסוקה או שר החוץ או שר כזה או אחר – לנקוט באמצעים מיידיים להפסיק את העניין.

אורי אריאל: 2) אם העניין לא ייפסק בשבועות הקרובים, הממשלה תפעל להפעיל סנקציות נגדיות.

אורי אריאל: 3) אני מציע שהוועדה תקרא לציבור הישראלי ולמשרדי הממשלה לעודד קניית מוצרים כחול-לבן בכלל, ובפרט מן המפעלים שמנסים עכשיו לפגוע בהם בצורות שונות ומשונות, ועל-ידי זה, בעצם בצורה חיובית, לעודד אותם.

אורי אריאל: עליי לציין דבר נוסף, ברשותך.

אורי אריאל: פניתי לשר האוצר ולא קיבלתי ממנו תשובה, פניתי לראש הממשלה ולא קיבלתי ממנו תשובה, פניתי גם ליושב-ראש ההסתדרות הכללית, מר עיני, שבהחלט זה חלק מתפקידו, כך אני מבין, אך לא קיבלתי תשובה, ופניתי גם למר שרגא ברוש, יושב-ראש התאחדות התעשיינים וגם ממנו לא היתה התייחסות.

אורי אריאל: אני מצר על כך מאוד.

אורי אריאל: אני מקווה שהישיבה בוועדה והמעקב – וראיתי שכאן עוקבים אחרי הדברים – יובילו לשינוי בעמדה הזאת, הן בצד המעשי, של התעשיינים והמפעלים ואזורי התעשייה והרשויות, והן בצד שבעיני הוא לא פחות חשוב, הלאומי.

אורי אריאל: תודה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: ברור שהחד-צדדיות לא תוכל להימשך.

אופיר אקוניס: אתה מציע כבר סיכום ואנחנו רק בתחילתו של הדיון.

אופיר אקוניס: אבל לא יכולה להיות חד-צדדיות ביחסים בין המדינה ובין הרשות הפלסטינית.

אופיר אקוניס: אני גם לא מבין מה האינטרס הפלסטיני כאשר ידוע שאלפי פלסטינים עובדים באזורי התעשייה הישראלים, למשל בברקן ובמישור אדומים.

אורי אריאל: אותם אני דווקא מבין.

אורי אריאל: אני לא מבין את עצמנו.

אורי אריאל: להם יש אינטרס לאומי שגובר על שיקולי תעסוקה ותל"ג וכל מיני דברים.

אורי אריאל: כך להבנתם הם יבנו את מה שהם קוראים לו פלסטין.

אורי אריאל: מה אנחנו עושים – זאת השאלה, זאת הבעיה.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

זאב אלקין: קודם כול, אני מברך אותך על קיום הדיון ועל הרצון לדרבן את הרשות המבצעת.

זאב אלקין: צודק חבר הכנסת אריאל, עד היום הטמנו את הראש בחול.

זאב אלקין: התופעה הזאת הולכת וצוברת תאוצה.

זאב אלקין: הנה אולי עוד חרם חדש בדרך, של כוח העבודה.

זאב אלקין: ההנהגה של הרשות הפלסטינית, הדבר האחרון שמעניין אותה הוא רווחתו של התושב הפלסטיני.

זאב אלקין: זה ממש לא מעניין אותה.

זאב אלקין: אם אנחנו לא נתעורר כאן ולא נדרוש לנקוט בפעולות מקבילות, בסופו של דבר התופעה רק תורחב.

זאב אלקין: לכן אני מציע שבמסגרת הדיון הזה, מלבד הדיון העקרוני ננסה להבין מנציגי הרשות המבצעת היכן הנקודות שבהן הרשות הפלסטינית נהנית אצלנו, גם בפן הכספי – זה מופיע גם בסקירה של מרכז המידע והמחקר של הכנסת שהניח חבר הכנסת אריאל – וגם בפן המסחרי.

זאב אלקין: אם יש ניסיונות החרמה של סחורה ישראלית בכלל, או סחורה ישראלית שמיוצרת ביהודה ושומרון, יש לא מעט סחורה פלסטינית שנכנסת לכאן, סחורה חקלאית וסחורה בתחום הטקסטיל ובאפיקים אחרים.

אופיר אקוניס: בביקורי בגוש עציון ביום חמישי ראיתי טור של משאיות ישראליות הממתינות במחסום גוש עציון להעמיס שיש מחברון.

אופיר אקוניס: כן יש לפלסטינים מה להפסיד.

בני כשריאל: הרבה ירקות ופירות, ושיש.

זאב אלקין: זה בתנאי שהתגובה של הרשות המבצעת כאן תהיה מהירה ושלא יסתפקו רק באמירות עקרוניות, שזה לא טוב ושזה פוגע בפלסטינים.

זאב אלקין: לכן אני מציע לנו למפות כאן את הנקודות הכאובות המשמעותיות; לשמוע מנציגי משרדי הממשלה השונים מה הם עשו או מתכוונים לעשות, ואם לא נשמע דברים ברורים ולוח זמנים ברור, לפעול כוועדה מול המשרדים הרלוונטיים – זה נכון גם למשרד האוצר וגם לכמה משרדים אחרים – ולדרוש צעדי תגובה ברורים מאוד, מקבילים, כי בלי תגובה מקבילה, או איום בתגובה מהירה ישראלית התופעה הזאת לא תיפסק אלא רק תורחב.

זאב אלקין: הצד השני של המטבע – וכאן הכתובת היא בעיקר משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה ומשרד האוצר – הוא כמובן הניסיון לשפות ולפצות את מי שייפגע בצד הישראלי.

זאב אלקין: המדינה ידעה לעשות את זה בעקבות כל מיני פעולות שנקטו באיחוד האירופאי לגבי המפעלים שפועלים ביהודה ושומרון.

זאב אלקין: יש דרכים להתמודד עם זה, אם דרכים עקיפות – השאלה איפה רשומה הכתובת של המפעל.

זאב אלקין: כאן לפעמים אנחנו מכניסים גול עצמי ובאים בכל מיני דרישות למפעלים שבסופו של דבר גורמות להם נזקים – ואם הפיצוי ישיר על-ידי המדינה את מי שנפגע בגלל שהיא לא פעלה מהר ולא עמדה על הדדיות.

זאב אלקין: עניין ההדדיות כאן: 'יתנו – יקבלו, לא יתנו – לא יקבלו', צריך להיות נר שלאורו תפעל הרשות המבצעת.

זאב אלקין: תודה.

אברהם מיכאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

אברהם מיכאלי: המגמה של החרמת סחורות מיהודה ושומרון לא התחילה היום.

אברהם מיכאלי: לצערנו כבר כמה שנים מדברים על זה, אבל ההתחלה הזאת גוררת השלכות.

אברהם מיכאלי: באירופה כבר מדברים על החרמת סחורה ממדינת ישראל בכלל.

אברהם מיכאלי: כאשר שותקים להם בשלב הראשון הם עוברים לשלב השני ולשלב השלישי, כמו לגבי אנטישמיות.

אברהם מיכאלי: האנטישמיות היום מופנה כבר לא כלפי מדינת ישראל בלבד אלא כלפי העם היהודי.

אברהם מיכאלי: כך רוצים להחרים אותנו בעולם.

אברהם מיכאלי: אין ספק שהכבוד שחבר הכנסת אורי אריאל דיבר עליו, הוא לא כבוד לשם כבוד, אלא הרבה מעבר לזה.

אברהם מיכאלי: הפכנו להיות לא לגיטימיים בכל מיני פורומים בעולם.

אברהם מיכאלי: אם רוצים להציק לנו דרך החרמת סחורות ביהודה ושומרון, שאין כל ספק שזה בעצם קביעת עובדות, כביכול המצב ביהודה ושומרון לא לגיטימי ולא חוקי, כפי שמנסים לומר גם על ירושלים, כביכול אסור לנו לבנות בירושלים, אזי אנחנו חייבים כמדינה להתגונן.

אברהם מיכאלי: זה לא רק לגבי תושבי יהודה ושומרון, אלא לגבי המדינה בכלל.

אברהם מיכאלי: אנחנו חייבים להגיב בצורה שבה אנו יכולים להגיב.

אברהם מיכאלי: אני בטוח שלמדינה שלנו, כפי שהזכירו כאן, יש כמה וכמה כלים נגד אותם דמגוגים שמנסים כל הזמן לטעון נגדנו.

אברהם מיכאלי: אם הם יבינו שאנו כמדינה מגיבים, אולי בסוף יבינו שאנחנו יכולים להכאיב גם לצד הנגדי ואז יפסיקו עם זה.

מיכאל בן-ארי: אדבר ממש בקצרה.

מיכאל בן-ארי: אשמח לשמוע את נציגי משרדי הממשלה שעוסקים בעניין וגם את ראשי הרשויות המקומיות שנמצאים כאן.

מיכאל בן-ארי: יחד עם זה, אני חייב לומר שאני רואה בזה עוד אחד מן הצעדים המבורכים שעושים – אני קורא להם האויבים ואם אתם רוצים תקראו להם הרשות הפלסטינית.

מיכאל בן-ארי: ההחרמות שלהם בסופו של דבר צריכות להוביל לכך שהם ייפגעו.

מיכאל בן-ארי: זה צריך להיות המסר.

מיכאל בן-ארי: כאשר פועלים לא ייכנסו תתגבר העבודה העברית ונפתור את בעיית האבטלה של האנשים שלנו.

מיכאל בן-ארי: לא צריך להתחנחן.

מיכאל בן-ארי: זאת ההזדמנות לתת מכה לכיוון השני.

מיכאל בן-ארי: במשך שנים יש מגמה כזאת ברשות הפלסטינית.

מיכאל בן-ארי: אציג דוגמה שאינני יודע כמה מכם מכירים.

מיכאל בן-ארי: לדוגמה, ברשות הפלסטינית אסור לתושבים לקנות רכבים מיד שנייה מישראל.

קריאות: מותר רק לגנוב.

מיכאל בן-ארי: אני מדבר על משהו שנקבע בחוק.

מיכאל בן-ארי: זאת אומרת, יש מספר דברים שהם מגמה, ואנחנו רואים את זה כרגע מלמעלה, זה נעשה עכשיו מן המקפצה על-ידי מר סלאם פיאד, שחושב שיעשה מה שירצה ואף אחד לא יגיב.

מיכאל בן-ארי: לצערנו זאת המציאות.

מיכאל בן-ארי: אני מודה ליושב-ראש שכינס את הישיבה הזאת, ביוזמת חבר הכנסת אריאל, כדי שנוכל לתת מענה.

מיכאל בן-ארי: נשמח לשמוע את אנשי המקצוע ואת אנשי הממשלה שילמדו אותנו איך הם מתכוננים להגיב לעניין הזה.

רוברט אילטוב: קודם כול, תודה על כינוס הוועדה.

רוברט אילטוב: אני לא רואה כאן את חבר הכנסת אחמד טיבי.

רוברט אילטוב: הוא בוודאי היה רוצה לבוא ולמחות על הרכב הוועדה – שרובם כאן דוברי רוסית, כולל חבר הכנסת יעקב (כצל'ה) כ"ץ.

רוברט אילטוב: זאת גם כן נקודה לדיון בכנסת.

רוברט אילטוב: חבר הכנסת בן-ארי אמר שהשר ליברמן דואג ללימודי הרוסית.

רוברט אילטוב: אני אומר שחבר הכנסת יעקב (כצל'ה) כ"ץ דואג והוא מתחיל ללמוד רוסית.

רוברט אילטוב: לנושא עצמו, אין ספק שמדינת ישראל החליטה כאסטרטגיה לתת הקלות לפלסטינים ולעזור להם להתפתח כלכלית.

רוברט אילטוב: כאשר ברשות הפלסטינית מתחילים להחרים את הסחורות שלנו, אנחנו מחויבים לפעול ברמה האופרטיבית, הן ברמת הממשלה והן ברמת הכנסת, ולנקוט פעולות כדי למנוע את הדבר הזה.

רוברט אילטוב: כפי שהם מחרימים את הסחורות שלנו, אנחנו צריכים חד וחלק להחרים את הסחורות שלהם, וכך הם אולי יבינו דרך הכיס.

רוברט אילטוב: אם לא יבינו, נמשיך לפעול.

רוברט אילטוב: אין שום הקלות, וצריך לפעול לביטול ההקלות.

רוברט אילטוב: אם כך הם מתנהלים, אם כך הם רוצים לנהל את המשא ומתן – הבנו ואנחנו ממשיכים הלאה.

יהודה כהן: אני עובד באזור התעשייה בברקן.

יהודה כהן: אני חבר מושב שיתופי, חבר משק, ואני גם מנכ"ל חברת "ליפסקי".

יהודה כהן: מכל המערכת שיש לנו, ויסלחו לי גורמי הביטחון, בידיים שלנו יש הכי הרבה מידע על מה שקורה.

יהודה כהן: אתחיל במצגת.

יהודה כהן: כל אזורי התעשייה שאתם רואים כאן, אלה אזורי התעשייה שמוחרמים.

יהודה כהן: זה כולל את רמת הגולן, מישור אדומים, ברקן, אריאל וירושלים.

זאב אלקין: אזור התעשייה עטרות גם מוחרם?

יהודה כהן: כן.

יהודה כהן: החקיקה הפלסטינית נתקבלה בשנת 2005.

יהודה כהן: מר סלאם פיאד, ראש הממשלה, ומר אבו ליבדה, שר הכלכלה, החלו את זה בנובמבר 2009 כתוצאה מפגישה עם הבריטים.

יהודה כהן: הפעולות שהרשות הפלסטינית מבצעת, אמיתיות.

יהודה כהן: הוכנה רשימה של כל המפעלים הישראלים וחל איסור על מכירה של המוצרים שלהם.

יהודה כהן: זה התחיל באופן חלקי והיום חל באופן מלא.

יהודה כהן: הסחורה שלנו נתפסת ברשות אחרי שהעברנו להם את המע"מ.

יהודה כהן: על-פי הסכמי פריז המע"מ שלנו בישראל מועבר דרך חשבונית מוקאסה, ואחרי שהם מקבלים את המע"מ הסחורה שלי, של "ליפסקי", נתפסת, נשרפת ומושמדת.

יהודה כהן: כלומר, הם מרוויחים את המע"מ שלנו וגם שורפים את הסחורה.

יהודה כהן: מעבר לזה שיש לי גם לקוח שיושב בבית-הסוהר הפלסטיני בגלל שמכר סחורה שלי.

יהודה כהן: יש פרסומים בתקשורת ובפרסומי חוצות נגד הסחורה שלנו.

יהודה כהן: נדבר על הדדיות.

יהודה כהן: שיהיה לכם ברור, יש מפעלים ברשות הפלסטינית שמעודדים את ההנהגה שלהם לבצע את החרם, ובמקביל הם מוכרים סחורה שמתחרה למשל בחברה שלי בתוך שטחי מדינת ישראל.

יהודה כהן: מידי בוקר אני נוסע מתימורים לברקן בכביש 6 ורואה את המשאיות של המתחרה שלי.

יהודה כהן: אני יודע שהוא מזרים כסף כדי שיפגעו ב"ליפסקי".

אורי אריאל: אתה אומר שכל קנייה על-ידנו היא בעצם עידוד לטרור הכלכלי.

יהודה כהן: ואף מעבר לטרור הכלכלי, גם טרור, וגם מעבר לזה.

אברהם מיכאלי: המתחרה הוא ישראלי?

יהודה כהן: לא, המתחרה הוא פלסטיני מחברון.

יהודה כהן: משאיות עם נהגים ממזרח ירושלים, עם לוחיות זיהוי ישראליות נכנסות בבוקר לחברון, מעמיסות סחורה ועוברות, גם לא דרך בדיקה במחסום תרקומיה, אל תוך שטחי מדינת ישראל.

יהודה כהן: אני צועק וצועק, והגעתי למר יובל דיסקין והגעתי לכולם, אך אף אחד לא עושה מעשה.

יהודה כהן: יכול לעבור גם מטען חבלה ואלף ואחד דברים אחרים, אך אף אחד לא עושה מעשה.

יהודה כהן: דיברנו על מסמכים של הרשות הפלסטינית.

יהודה כהן: חבר הכנסת אורי אריאל, אמרת ששר התעשייה, המסחר והתעסוקה לא ידע.

אורי אריאל: לא אמרתי שהוא לא ידע.

אורי אריאל: הוא כותב שהוא לא יודע, ואמרתי שזה טמינת הראש בחול.

יהודה כהן: אני והיושב-ראש שלי, מר סבינועם אביבי, שהיה ראש אגף הדרכה בשב"כ בזמנו, היינו לפני 3 חודשים אצל מנכ"ל משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה והבאנו לו נתונים ומסמכים.

יהודה כהן: נפגשנו והארנו את עיניהם.

רוברט אילטוב: אתם יכולים להציג בפני חברי הוועדה את הנתונים המספריים?

יהודה כהן: אעביר לכם כל דבר שתבקשו, גם את השמות של החברות.

יהודה כהן: יושבים כאן נציגים ממשרד הביטחון.

יהודה כהן: ממחסום תרקומיה, או יותר נכון ממה שנקרא המת"ק – מפקדת תיאום קישור, אפשר לקבל בלחיצת כפתור את רשימת כל החברות הפלסטיניות שמוכרות סחורה בישראל.

יהודה כהן: זה מסמך רשמי של הרשות הפלסטינית שהוצא לפני שבוע.

יהודה כהן: המסמך הזה מאשר שכל השרים הפלסטינים חתמו על החרם נגד הסחורה שלנו שממוקמת באזורי התעשייה.

יהודה כהן: המסמך הזה, שהוצג גם במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, יצא לפני 4 חודשים, באוקטובר 2009.

יהודה כהן: מי שאמר שאין חותמת של הרשות הפלסטינית, על המסמך הזה מופיעה חותמת של הרשות הפלסטינית.

יהודה כהן: זה דוגמה של מוצרים שלי.

יהודה כהן: אלה הודעות בשלטי חוצות, בתקשורת ובעיתונות הפלסטינית לא לקנות את הסחורה שלי.

יהודה כהן: הם מדברים על הגאווה הלאומית שלהם, ואתם יכולים לראות למטה מצד שמאל את הסמל של עמותת "כראמה": "פלסטיני, אל תקנה סחורה ישראלית, בזה אתה מעודד את ההתנחלויות וגורם להתנחלויות לחיות ולשרוד".

יהודה כהן: זה הסמל של הגאווה הלאומית הפלסטינית.

יהודה כהן: אני שואל, מה אתנו?

יהודה כהן: מה עם הכבוד והגאווה שלנו?

אברהם מיכאלי: זה אגרוף בפרצוף שלנו.

יהודה כהן: סחורה שלנו מוחרמת ונשרפת.

יהודה כהן: אני מעסיק במפעל שלי 50% פלסטינים ו-50% ישראלים.

יהודה כהן: אני הגשר האמיתי לשלום.

יהודה כהן: כל הסיפורים על מפעלים באזורי תעשייה משותפים – שמעתי לפני 3-4 שבועות את סגן שר החוץ מסכם עם גברת הילארי קלינטון להקים אזורי תעשייה משותפים.

יהודה כהן: אני שואל: למה להקים אזורי תעשייה משותפים כאשר יש לנו משהו נפלא בברקן?

יהודה כהן: צריך כל העולם ללמוד את מה שקורה בברקן, להעתיק אותו, לשכפל אותו, לשלש אותו.

יהודה כהן: זה הגשר האמיתי, ואותו משמידים.

יהודה כהן: אבסורד לדבר בססמאות ובעת ובעונה אחת לפגוע במעשים.

מיכאל בן-ארי: השלום לא מעניין אף אחד בעצם.

רוברט אילטוב: אותם הוא לא מעניין.

יהודה כהן: אציין כאן למי שמפחד מן החרם של האנשים שלא יגיעו לעבודה – אנשים כן יגיעו לעבודה ב-1 באפריל.

יהודה כהן: הם הוציאו מסמך, אבל מי שקורא בין השורות, הם הודיעו שאנשים שעובדים כבר לא ייפגעו.

יהודה כהן: הם מבינים ש-25,000 פועלים פלסטינים מובטלים, כפול שלוש משפחות בממוצע שכל פועל מחזיק, יכולים להוביל לאינתיפאדה נגדית נגד הרשות, ואת זה הם לא יעשו.

יהודה כהן: הם יוציאו מסמך יפה, אבל לא יפגעו בעובדים הפלסטינים.

יהודה כהן: אבל אנחנו נפגע בעובדים הפלסטינים כי העבודה שלנו מצטמצמת.

יהודה כהן: הגשר הזה הוא גשר שצריך לצלם אותו, לשכפל אותו להפיץ אותו בעולם.

יהודה כהן: הגעתי לברקן לפני 3 שנים, לפני כן פעלתי בלוד.

יהודה כהן: בעל הבית שלי, מר סמי סגול, פחד מזה, ויכולתי להבין אותו, בגלל החרם מצד האירופאים.

יהודה כהן: אבל זה דוגמה לדו-קיום הכי נכון שיכול להיות.

יהודה כהן: עלינו להיות זהירים וחכמים.

יהודה כהן: אנחנו לא יכולים לעשות חרם נגדי.

יהודה כהן: בל נשכח שאנחנו מייצאים המון לאירופה.

יהודה כהן: אבל הדדיות חייבת להיות.

יהודה כהן: אם יש חברות ישראליות שנפגעות, אפשר לקחת את המקבילים להן ברשות הפלסטינית שמוכרים את הסחורה בארץ ולפגוע בהם.

יהודה כהן: האמינו לי, המשפחות הכבדות הללו לבדן יעשו רעש.

יהודה כהן: חייבת להיות הדדיות.

יהודה כהן: לא ייתכן שזה נמשך כבר 4 חודשים, ופרט לחבר הכנסת אורי אריאל, אני מרגיש שאנחנו ומר גרשון מסיקה, שהוא בכלל לא חבר כנסת, בודדים וכולם מעלימים עין כמו בנות יענה, כאילו "הגשם יעבור".

יהודה כהן: מישהו אמר שיורקים עלינו.

יהודה כהן: אני משתמש במשפט גס יותר.

יהודה כהן: לא יכול להיות דבר כזה.

יהודה כהן: אני מבקש מכם, הדדיות חייבת להיות כאן.

יעקב כץ: אני סבור שלא מעלימים עין.

יעקב כץ: כל העסק הזה יצא רק בחודשים האחרונים בצורה ברורה וחדה, וטוב שהוועדה התכנסה, וגם אני מודה מאוד לחבר הכנסת אקוניס שזימן את הישיבה.

יעקב כץ: מר יהודה כהן, אני לא צופה שהממשלה תהיה מסוגלת במציאות הנוכחית לעשות איזה מעשה שיש בו הרמת יד או הרמת קול או איזו סנקציה כלפי מה שמכונה הרשות הפלסטינית.

יעקב כץ: אני לא רואה שום סיכוי לדבר הזה, והמבין יבין.

יעקב כץ: אנחנו לא רואים גם בדברים הרבה יותר טריוויאליים שמדינת ישראל היתה צריכה לפעול בהם.

יעקב כץ: אגב, לגבי ירושלים, מכיוון שבפועל יש היום הקפאה גם בירושלים וגם ביהודה ושומרון, לפועלים הערבים אין עבודה.

יעקב כץ: בצורה עקיפה הם צריכים לעזוב את הארץ כי אין להם היכן לעבוד.

יעקב כץ: ביהודה ושומרון עוד יש קצת עבודה, אבל בירושלים כבר חודשים רבים, כמעט שנה לא התחיל שום פרויקט במזרח העיר, כך שהערבים לא נכנסים לעבוד בישראל והם במילא יצטרכו לעזוב.

יעקב כץ: אבל אם אתה תולה איזו תקווה שממשלת ישראל תעשה איזה מעשה, שתאיים על הרשות הפלסטינית, תיקח ממנה את המע"מ, תיקח ממנה דברים אחרים – זה בחלומות הלילה.

יעקב כץ: בדברים פשוטים יותר ונורמליים יותר, כאשר מדובר על הביטחון שלנו, לצערנו הממשלה לא עושה.

יהודה כהן: גם לא הדדיות בחרם?

יעקב כץ: הממשלה לא תעשה שום דבר.

יעקב כץ: מי שיכול לעשות זה מועצת יש"ע בשיתוף פעולה עם התעשיינים, לקחת את השמות של התעשיינים שלהם, לראות היכן הם מספקים את העבודה, להושיב אנשים ולהתקשר למקומות השונים.

יהודה כהן: זה לא יעזור.

יהודה כהן: חבל על הזמן.

יהודה כהן: זה חייב לבוא מן הממשלה.

יעקב כץ: מן הממשלה זה לא יבוא.

יעקב כץ: מנציגים כמו חבר הכנסת אקוניס, חבר הכנסת אורי אריאל או חבר הכנסת זאב אלקין שידברו ואולי גם שרים שידברו, אולי.

יהודה כהן: אבל זה לא יכול להיות.

אופיר אקוניס: זאת ההערכה של חבר הכנסת כ"ץ.

יעקב כץ: אני לא רואה את ממשלת ישראל מסוגלת להגיד למר פיאד: 'אם תעשה כך, אעשה אני כך'.

יעקב כץ: אין לה כוח לעשות דברים הרבה יותר פשוטים.

יעקב כץ: אין לה כוח לעצור את 2,000 המסתננים שנכנסים מידי חודש לתל-אביב ועוד מעט יהיו בתל-אביב 100,000 מסתננים.

יעקב כץ: מה שאתה לא תעשה, אף אחד לא יעשה.

יעקב כץ: יש כבוד לאומי לעם ישראל.

יעקב כץ: אם יתקשרו למפעלים ויגידו שכאשר מחרימים את התוצרת שלנו לא נקנה מן המפעלים המקבילים הפלסטינים מכיוון שהם גורמים לכך שבגללם לא נקנית תוצרת ישראלית, זה הדבר היחיד שילמד אותם.

יעקב כץ: ממשלת ישראל לא תעזור.

יהודה כהן: אני עושה את זה כל הזמן.

יעקב כץ: כאשר ראש הממשלה מר נתניהו יודיע שיעשה את הדבר הזה, אני אהיה הראשון שישמח לשמוע שהוא אומר למר פיאד: 'אם לא תעשה כך וכך, אעשה לך כך וכך'.

יעקב כץ: אבל עד היום מר נתניהו רק פירק את כל המחסומים.

אופיר אקוניס: הוא לא יכול להגיד כלום למר פיאד.

יעקב כץ: בירושלים הוא העביר כבר הוראה לא לבנות השנה, כולם יודעים, ולכן אין עבודה לפועלים הערבים.

זאב אלקין: "כולם" זה אתה, אבל בסדר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת כ"ץ העריך מה תהיה עמדת הממשלה, אך הוא לא הביע את עמדת הממשלה.

אופיר אקוניס: אגב, גם חבר הכנסת אלקין, חבר הכנסת אריאל וחבר הכנסת אקוניס לא יכולים להביע את עמדת הממשלה, מן הטעם הפשוט, שאיננו מייצגים את הממשלה אלא את הפרלמנט.

אופיר אקוניס: יושב-ראש מועצת יש"ע ביקש את רשות הדיבור, בבקשה.

דני דיין: כמה דברים קצרים.

דני דיין: קודם כול, כולנו ראינו כאן את המצגת.

דני דיין: מי שירצה יוכל לראות בגדול יותר את המצית מסלפית, שהוא הפרטנר שלנו היום לשיחות הקִרבה.

דני דיין: אני סבור שלעניין הזה יש היבט לא רק כלכלי.

דני דיין: הוא גם נכלל במסגרת פעילות ההסתה שהרשות הפלסטינית מנהלת נגדנו, ולזה יש גם משמעות מדינית.

דני דיין: הפעולה למניעת ההסתה חייבת להיות על סדר היום של הנושאים והנותנים.

דני דיין: אני משוכנע שבעקבות ההסתה שהיתה בסלפית, כאשר מר סלאם פיאד, כמו אחרון הפרחחים, זרק סחורות למדורה שהוא בעצמו הצית, לא במקרה כמה ימים אחר-כך נרצח רב-סמל איהב חטיב בצומת תפוח, קילומטרים ספורים משם.

דני דיין: זה היה במסגרת אותה הסתה.

דני דיין: אני רוצה לומר עוד דבר דווקא לכם כמחוקקים.

דני דיין: ארצות-הברית חוקקה חוק בנושא הזה כדי להגן על מדינת ישראל.

דני דיין: בשנת 1977 הסנטור ריביקוף יזם והעביר חקיקה בסנאט ובבית-הנבחרים האמריקאי, שהפכה את שיתוף הפעולה עם חרם על ישראל על-ידי אזרח אמריקאי לעבירה פלילית.

דני דיין: על החוק הזה חתם נשיא שלא היה ידוע כאוהד ישראל דווקא, אם כי היום בפרספקטיבה הדברים נראים קצת אחרת כמובן, מר ג'ימי קרטר, ששיבח את החוק הזה במילים חמות מאוד.

דני דיין: עד היום יש במשרד המסחר של ארצות-הברית גוף שנקרא Office of anti boycott compliance שכל תפקידו לוודא שחברות אמריקאיות לא משתפות פעולה עם החרם הערבי נגד ישראל בכלל, ונגד חברות ישראליות ספציפיות בפרט.

דני דיין: העונש שמושת על חברה אמריקאית או על אזרח אמריקאי שמשתף פעולה עם החרם נגד ישראל הוא חמש פעמים שווי העסקה שלא בוצעה בגלל החרם ועד 5 שנות מאסר.

דני דיין: נכון שאין לנו יכולת לחוקק חוק מקביל שיעמיד את מר סלאם פיאד ל-5 שנות מחבוש, אבל זה בהחלט מראה את הצורה שבה ארצות-הברית מתייחסת לחרם נגד ישראל, וקצת נותן פרופורציה כיצד אנחנו צריכים להתייחס לאדם שנמצא 2 דקות נסיעה מירושלים ומוביל קמפיין כזה.

דני דיין: אגב, אני רוצה לומר, ובזה אסיים, שבהחלט יש אזרחים ישראלים שמשתפים פעולה עם החרם הזה, ואולי אפילו יוזמים אותו.

דני דיין: הם מפרסמים רשימות באתרי האינטרנט שלהם של החברות הישראליות שמייצרות ביהודה ושומרון, בירושלים וברמת הגולן וקוראים לחרם.

דני דיין: אנחנו יודעים שרבות מן הפעולות שהרשות הפלסטינית מבצעת נגד ישראל באות בעקבות עצות של "ישראלים טובים".

דני דיין: נגד אלה בהחלט אפשר לחקות את החקיקה האמריקאית ולהפעיל אותה נגד האזרחים הישראלים.

דני דיין: ומשפט אחרון, בהתייחס לדברים של חבר הכנסת כ"ץ, מה שמועצת יש"ע צריכה לעשות היא תעשה כמובן.

דני דיין: אני סבור שזה בהחלט תפקידה של המדינה, תפקידו של משרד החוץ, תפקידו של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה להגן על האזרחים הישראלים ביהודה ושומרון, להגן על התעשיינים הישראלים ביהודה ושומרון.

דני דיין: לא יתכן שצעד של מלחמה כלכלית נגד מדינת ישראל, נגד אזרחים ישראלים, ימשיך להתבצע והמבצעים אותו ימשיכו להיות מחוזרים על-ידי הממשלה ולא ישאו בתוצאות המדיניות, הביטחוניות והכלכליות של מעשיהם.

בני כשריאל: אשתדל לא לחזור על דברי ידידיי.

בני כשריאל: במעלה אדומים עובדים כיום כ-1,500 פועלים פלסטינים, באזור התעשייה שלנו ובעיר כולה.

בני כשריאל: כאשר לא היתה הקפאת בנייה, מספר העובדים הפלסטינים הגיע ל-2,500.

בני כשריאל: מאז הקפיאו את הבנייה והפלסטינים הפכו למובטלים, וגם כמובן הסירו את המחסומים, אם תתקשרו למפקד מחוז ש"י תגלו ששיעור הפשיעה ביהודה ושומרון עלה, וגם בתוך הקו הירוק.

בני כשריאל: מספר כלי הרכב שנגנבים אצלנו גבוה למדי, בפרט בצפון ים המלח ובישובים העירוניים כמו מעלה אדומים, אריאל ומקומות אחרים, ומספר הבתים הפרוצים גדל אף הוא, ויתרה מכך, יש גם שוד לאור היום.

בני כשריאל: נתקלנו במקרים שעצרו מכונית ישראלית, שלפו את הנהג או את הנהגת, זרקו אותם החוצה, לקחו את האוטו ונסעו לרמאללה.

בני כשריאל: אצלנו זה קרה פעמיים בתוך 10 ימים.

בני כשריאל: כלומר, כאשר מעקלים את הסחורות יש עלינו לא רק השפעה כלכלית.

בני כשריאל: כאשר מפעל נסגר, פועלים פלסטינים מפוטרים ואז האבטלה בצד הפלסטיני גדלה, דבר שלא מעניין את ההנהגה הפלסטינית, בזה אני מסכים עם יושב-ראש הקואליציה.

בני כשריאל: זה לא מעניין אותם, אלא להיפך.

בני כשריאל: ככל שהעסק ירתח יותר, כך יהיה להם טוב יותר במאבק, אבל עלינו זה משפיע גם מבחינה ביטחונית וגם מבחינת החיים השלווים שלנו.

בני כשריאל: אצלנו מפעל אחד כבר סוגר את שעריו, מפעל "אפרודיטה" לקוסמטיקה.

בני כשריאל: האדם מרמאללה שממנו הסחורה הוחרמה ואוים, הוא שקונה ממנו את המפעל ואת המוניטין.

בני כשריאל: כלומר, רוצים להעביר את המפעל לרמאללה.

בני כשריאל: דיברתי אתו שלא יעשה את זה.

בני כשריאל: אתמול היה שם יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון ושמע אותו.

בני כשריאל: היזם הפלסטיני רוצה להעביר את המפעל לרמאללה ומשם לשווק אותו מוצר, עם אותו שם, "אפרודיטה", לפלסטינים.

בני כשריאל: למה המפעל ייסגר?

בני כשריאל: כי 95% מן התוצרת שלו משווקת לפלסטינים.

בני כשריאל: מפעל אחר, מפעל לעץ וחומרי בניין, ש-50% מן התוצרת שלו משווקת לפלסטינים, הסחורות שלו נעצרו במחסום רמאללה.

בני כשריאל: אנחנו קרובים לרמאללה ולכן אצלנו זה מתחיל ברמאללה וממשיך הלאה.

בני כשריאל: עיקלו את התוצרת שלו וגם במקרה הזה הסיטונאים שקנו ממנו אוימו שיכניסו אותם לכלא ל-20 שנים.

בני כשריאל: אסור להישאר שקטים ושאננים משום שיש מפעלים נוספים שנפגעים, שעדיין לא מזהים את עצמם כי הם מצליחים להבריח את הסחורה שלהם בדרך כזאת או אחרת, אינני יודע כיצד הם עושים את זה, אבל ברגע שהחרם יתרחב מפעלים ייסגרו, ואז פועלים יפוטרו והאבטלה תגדל והפשע יגדל והטרור יגדל וכולי וכולי.

יעקב כץ: והמחסומים יבוטלו.

בני כשריאל: מה צריך לעשות?

בני כשריאל: שמעתי כאן על עניין המע"מ, על עיכוב סחורות של הפלסטינים.

בני כשריאל: יש מתפרות בחברון ומפעלי נעליים ושיש ואבן ויש ייצוא ירקות ופירות ותוצרת חקלאית, ומה לא.

יהודה כהן: יש מפעלי פלסטיק בחברון שמכים בנו.

בני כשריאל: רבותי, אני רוצה להתחבר לדברים שאמר חבר הכנסת בן-ארי.

בני כשריאל: בין השנים 1936-1939 התחילו המאורעות.

בני כשריאל: הדבר הראשון שעשו אז הוא החרמת התוצרת היהודית והחרמת הפועלים היהודיים.

בני כשריאל: כך קם נמל תל-אביב.

בני כשריאל: כאשר נמל יפו לא עבד, הישראלים אימצו אלטרנטיבות.

בני כשריאל: באותה תקופה היו אנשים יצירתיים ונמל תל-אביב נפתח והכלכלה התחילה להתפתח.

בני כשריאל: זה היה היסוד הכלכלי למדינה שקמה ב-1948.

אופיר אקוניס: לא היו אז ועדות תכנון מקומיות ומחוזיות.

אופיר אקוניס: פשוט עשו עבודה, וכך הקימו את העיר העברית הראשונה.

אופיר אקוניס: לא היה "שלום עכשיו" שיגיד לרוֹקַח לא לקנות אדמות של ערבים ליד השק"ם, שיגיד לדיזנגוף לא לקנות אדמות של ערבים ליד רמת אביב.

אופיר אקוניס: לא היו אז הרבה דברים שקיימים היום.

בני כשריאל: אתה צודק.

בני כשריאל: לכן עלינו להיות עכשיו יצירתיים יותר.

צבי לביא: יש טעות היסטורית בסיפור הזה.

צבי לביא: במרד הערבי הגדול, בשנה הראשונה הכריזו שביתה כללית אצלם ונמל יפו הושבת.

צבי לביא: אנחנו קנינו מהם אז את רוב הסחורות שלנו.

צבי לביא: הם חשבו שאם יכריזו על שביתה ולא ימכרו לנו המשק שלנו ייחנק.

צבי לביא: זה נתן דחיפה למשק הישראלי להתפתח.

צבי לביא: זה לא שהם החרימו סחורות שלנו, אלא להיפך.

יעקב כץ: כאשר מישהו מחרים, הוא יוצר אצל הצד השני מוטיבציה לעבוד בדרך אחרת.

בני כשריאל: הם כן החרימו את היהודים.

בני כשריאל: לא נתנו לסוורים שלנו לעבוד בנמל יפו, וכך קם נמל תל-אביב.

יעקב כץ: אבל בשביל זה צריכה להיות הנהגה.

בני כשריאל: נתווכח על הפרטים אחר-כך.

בני כשריאל: מדברים על העיקרון.

בני כשריאל: העיקרון הוא שצריך לפעול לאלתר, לפני שמפעלים ייסגרו.

בני כשריאל: כאשר מפעלים נסגרים, זה לא רק שני מפעלים שנסגרים, אלא זה יזמים שלא מגיעים לאותם אזורי תעשייה, יזמים אחרים שעדיין מוכרים סחורות עוברים למקומות אחרים, ויש גם מי שמוכרים את המפעל שלהם עם כל המוניטין לפלסטינים.

בני כשריאל: זה דבר שלא יכול להיות.

גרשון מסיקה: אני מודה ליושב-ראש על קיום הישיבה.

גרשון מסיקה: חבר הכנסת כץ, אני חולק על דבריך.

גרשון מסיקה: אני חושב שזה לא בעיה של מועצת יש"ע.

יעקב כץ: לא אמרתי שזה לא בעיה של הממשלה.

יעקב כץ: אמרתי שאם זה תלוי בה, לא יעשו את זה.

יעקב כץ: אפשר לקיים 200 ישיבות, אבל האם זה יהפוך את ראש הממשלה נתניהו לגיבור?

גרשון מסיקה: זה לא בעיה של מועצת יש"ע וגם לא בעיה של מפעל מסוים בברקן, למרות שבברקן יש 5,000 פועלים, מתוכם 50% פלסטינים שחיים בדו-קיום, כפי שנאמר כאן.

גרשון מסיקה: זה מאבק על הכבוד הלאומי של העם שלנו.

אופיר אקוניס: נכון.

אופיר אקוניס: תן לי להגיד דבר אחד לחבר הכנסת כ"ץ.

אופיר אקוניס: ראש הממשלה נחת לפני שעה בשליחות מדינית דרמטית בארצות-הברית, מול לחצים שאני לא מאחל לך לעמוד בהם, גם אם אי-פעם תהיה ראש הממשלה.

יעקב כץ: הייתי מת ...

אופיר אקוניס: לא צריך למות.

אופיר אקוניס: קודם כול, תחיה.

אופיר אקוניס: כשראש ממשלה נמצא בחוץ-לארץ בשליחות והוא הולך להגיד לאמריקאים שהוא לא מפסיק את הבנייה בירושלים, האופוזיציה בדרך כלל מגבה.

יעקב כץ: אבל הוא בעצמו הפסיק את הבנייה בירושלים.

יעקב כץ: במשך שנה שלמה הוא נתן הוראה לשר אטיאס לא לבנות בירושלים.

אופיר אקוניס: תן גיבוי לראש הממשלה.

יעקב כץ: לא אתן לו גיבוי לעצור את הבנייה.

יעקב כץ: אני באופוזיציה.

מיכאל בן-ארי: חבר הכנסת אקוניס, אנחנו כרגע לא ב- - -

אופיר אקוניס: סליחה, אתה יצאת ולא שמעת שחבר הכנסת כ"ץ החליט כבר בשביל ראש הממשלה מה הוא יחשוב.

אופיר אקוניס: כאשר ראש הממשלה נמצא בחוץ-לארץ נהוג לתת לו גיבוי בפרלמנט, גם על-ידי חברים מן האופוזיציה.

אופיר אקוניס: כך אנו עשינו כאשר היינו באופוזיציה.

גרשון מסיקה: זה ניסיון מצד האויב הפלסטיני להכתיב מדיניות של קיום חד-צדדי של הסכמים.

גרשון מסיקה: אנחנו מקיימים את כל פרטי ההסכמים והם מקיימים אפס פרטים.

גרשון מסיקה: אני רואה בזה דוגמה לתסמונת האישה המוכה, שבמקום להילחם על כבודה מצדיקה ומנמקת למה אכן הגיעו לה המכות.

גרשון מסיקה: אני מצפה מכנסת ישראל לקום ולעמוד נגד הדבר הזה.

גרשון מסיקה: לדעתי צריך לשפות את המפעלים הנפגעים, אולי לקבוע לאותם מפעלים אזור סחר חופשי ופטור ממע"מ.

גרשון מסיקה: הרי אנו נותנים כל-כך הרבה כסף לפלסטינים דרך המע"מ.

גרשון מסיקה: ניתן לקחת את הכסף הזה ולסייע למפעלים הנפגעים כאן.

גרשון מסיקה: אנו מכירים את הערבים הכי טוב.

גרשון מסיקה: ככל שנהיה חלשים יותר, הם יתחזקו ו"יצפצפו" עלינו יותר.

גרשון מסיקה: ככל שנפגין עמידה איתנה, הם "יתקפלו" ביתר מהירות.

גרשון מסיקה: כאן זה מבחן לאומי שאנו חייבים לעמוד בו, ואם לא נעמוד בו, אוי ואבוי לנו.

בועז העצני: אני גר בקריית ארבע.

בועז העצני: היה לי מוסך שבו רוב הפועלים היו ערבים מחברון.

בועז העצני: בבוקר שלמחרת הבחירות שבהן עלה מר נתניהו לשלטון בפעם הראשונה, הם הגיעו מחייכים כולם מאוזן לאוזן.

בועז העצני: שאלתי אותם מה קרה, והם אמרו: 'עכשיו לא יתנו את חברון'.

בועז העצני: אחר-כך כשהיה הסכם חברון, אנשים מחברון, ככל שיותר נכבדים ובעלי מפעלים ותומכי פאתח, התחננו היכן שרק יכלו: 'אל תוציאו את זה לפועל'.

בועז העצני: זה אומר לנו שהאיש ברחוב, בניגוד לכל מה שבוקע לנו מן המסכים – ואנחנו שבויי התקשורת הישראלית – האיש ברחוב שונא את הרשות הפלסטינית.

בועז העצני: היא מושחתת ועריצה והם לא רוצים אותה.

בועז העצני: תמיד הם אומרים לנו: 'אנחנו לא הבאנו אותם, רבין ופרס הביאו אותם, אל תאשימו אותנו'.

בועז העצני: המסקנה היא שאנחנו מעודדים את מי שרוצה ברעתנו, ודוחים את מי שלא בהכרח רוצה את רעתנו, ואנחנו לא עושים את ההבחנה בין הערבים.

בועז העצני: הזכירו קודם מכוניות גנובות ומכוניות משומשות.

בועז העצני: אי אפשר להעביר מכוניות משומשות עם מספר רישוי צהוב לרשות הפלסטינית.

בועז העצני: המחירים של המכוניות שם מטורפים, ואני יודע, יש לי קשרים עם ערבים ואני עוסק בתחום.

בועז העצני: סובארו משנות השמונים עולה 20,000 שקל, מכונית שאצלנו לא שווה אפילו 500 שקל.

בועז העצני: הם עושים את זה בכוונה ובזדון כדי שהאנשים יידחפו לקנות מכוניות גנובות.

בועז העצני: לא נכון שהערבים קונים מכוניות גנובות בלי הבחנה.

בועז העצני: יש הרבה ערבים שלא רוצים לגעת בזה, כי זה צרות, זה דבר שהוא לא לגמרי לגיטימי והרבה ערבים באמת לא רוצים בכך.

אופיר אקוניס: הנושא שלנו הוא עניין החרם.

בועז העצני: בעניין החרם, אני חש שכל המערכת המטורפת שהיתה בתקופת הסכם אוסלו, לפני שהתפוצץ, כולה חוזרת.

בועז העצני: כל הנרצחים כמעט בשנים האחרונות נרצחו בידי שוטרים פלסטינים, כל שיתוף הפעולה הצבאי, כל השתיקה נוכח ההסתה במערכת החינוך שלהם, בתקשורת שלהם, בקריאת הכיכר על שם המחבלת.

בועז העצני: ובהקשר הכלכלי מדובר בחרם הזה, שאוי ואבוי אם נשתוק עליו.

בועז העצני: אם הממשלה נוקטת בקו מסוים, תפקיד הוועדה הזאת לא לשתף פעולה ובתחום הכלכלי הצר הזה לסכל את שתיקת הממשלה נוכח היריקה בפרצופינו, שאסור לקרוא לה גשם.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: רשות הדיבור למר מאיר בר-אל, המשנה למנכ"ל התאחדות התעשיינים, בבקשה.

מאיר בר-אל: תודה.

מאיר בר-אל: קודם כול, אני מבקש להציג תמונה קצרה על מה שאירע בעקבות הסכם הסחר החופשי עם הרשות הפלסטינית.

מאיר בר-אל: אני יכול להגיד בהחלטיות, זה עשה טוב מאוד לכלכלה הפלסטינית, עשה טוב לתעשייה הפלסטינית, אבל במקרים רבים פגע בתעשייה הישראלית.

מאיר בר-אל: מן הדין, אם זה הסכמי סחר לטווח ארוך, בסוף הם טובים לכולם.

מאיר בר-אל: אבל אם זה מתחיל להיות טוב לכולם ומישהו פתאום עוצר והופך את זה לחד-כיווני, זה רק נזק, נזק גדול לתעשייה הישראלית.

מאיר בר-אל: אציג כמה דוגמאות.

מאיר בר-אל: תעשיית הנעליים, שהיתה תעשייה גדולה בישראל, חוסלה לגמרי.

מאיר בר-אל: היום כל תעשיית הנעליים מבוססת על תעשיית חברון.

מאיר בר-אל: תעשיית האבן והשיש הפלסטינית סגרה לנו את כל המפעלים בארץ.

מאיר בר-אל: המפעל האחרון פעל במישור אדומים ואף הוא נסגר לפני שנה.

מאיר בר-אל: כלומר שם הולכת וגדלה תעשייה, שגדלה מאפס, על חשבון השוק הישראלי הגדול, ואנחנו קיבלנו את זה כי ידענו שלטווח הארוך זה עשוי להתאזן.

יעקב כץ: כך חשבנו.

מאיר בר-אל: מה שקורה כרגע בפועל, החרם החד-צדדי הזה יוצר מצב לא טוב.

מאיר בר-אל: הוא גם נורא מוזר, כי לפחות הדברים שבולטים לנו, שמוטלים חרמות על מוצרים שיש בהם יצרנים חליפיים ברשות.

מאיר בר-אל: כלומר, זה לא חרם כללי על הכול.

מאיר בר-אל: הם לא מטילים חרם על לחם למשל, אלא מטילים חרם כאשר יש שם תעשיית אבן, יש שם תעשיית מחצבות, יש שם תעשיית פלסטיק, יש שם תעשיית מזרנים.

אברהם מיכאלי: הם לא טפשים.

מאיר בר-אל: תעשיין המזרנים הגדול ביותר במזרח התיכון, מר חירבאווי, נמצא היום בחברון.

מאיר בר-אל: הוא מספק 30% מן המזרנים במשק הישראלי.

יעקב כץ: וגם תעשיית הנייר והכול.

מאיר בר-אל: על רקע הנתונים הללו, זה מעליב.

מאיר בר-אל: באה כלכלה קטנה, שנשענת על כלכלה גדולה, ויורקת עליה.

מאיר בר-אל: היא אומרת: 'אנחנו נעשה מה שאנחנו רוצים, ואתם בין כה וכה לא תעשו כלום'.

מאיר בר-אל: זה רק תחילתו של תהליך ולכן חייבים לעשות משהו.

מאיר בר-אל: לא צריך לפעול באיומים ובחרמות, אבל לדעתי אם יציגו שהכלים ישנם ושאנחנו יכולים להשתמש בהם, זה יפתור חלק גדול מן הבעיה.

זאב אלקין: מה התאחדות התעשיינים מתכוונת לעשות?

זאב אלקין: האם פניתם לממשלה?

מאיר בר-אל: פנינו.

מאיר בר-אל: קיימנו דיון, אבל אשאיר לנציגת משרד החוץ לפרט.

זאב אלקין: מתי פניתם ולמי?

מאיר בר-אל: לפני שבועיים התקיים דיון בנושא הזה ובינתיים אנחנו מחכים לתשובות.

זאב אלקין: ממי?

זאב אלקין: ממשרד החוץ?

מאיר בר-אל: ממשרד החוץ, ממשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, ממשרד האוצר, מכולם.

יעקב כץ: תחכה עוד 200 שנה.

יהודה כהן: רק חבר הכנסת אורי אריאל פועל.

יעל רביע-צדוק: למר ראובן עזר מן המרכז למחקר מדיני במשרד החוץ שהיה אמור להיות כאן לא אפשרו להיכנס לכנסת.

יעל רביע-צדוק: הוא נשא עמו חומרים שהוא רצה להראות לוועדה ולא אפשרו לו להיכנס.

עידית חנוכה: צריך להסדיר את הדברים האלה מבעוד מועד ולהשיג אישור כניסה.

אופיר אקוניס: חבל שלא אמרתם לנו.

אופיר אקוניס: משרד החוץ הישראלי ביקש להראות חומרים לוועדה בכנסת ומנעו ממנו?

אופיר אקוניס: מה היה שם?

אופיר אקוניס: אסור להכניס לכנסת חומרי תעמולה פוליטיים.

אופיר אקוניס: אם אביא סטיקרים שעליהם כתוב "הצביעו מחל – הליכוד" בוודאי יאסרו את הכניסה, ובצדק.

אופיר אקוניס: אני לא רוצה לראות כאן סטיקרים של מפלגות.

אופיר אקוניס: אבל בוודאי לא היה שם משהו פוליטי.

יעל רביע-צדוק: זה היה חומר מחקרי.

יעל רביע-צדוק: הוא חוקר במרכז למחקר מדיני של משרד החוץ.

אופיר אקוניס: זה נשמע מוזר מאוד.

אופיר אקוניס: נבדוק את זה.

יעל רביע-צדוק: משרד החוץ עוקב אחר הנושא מרגע שנתקבלו אינדיקציות ראשונות, לפני כמה חודשים.

יעל רביע-צדוק: אנו עוקבים אחר הנושא בדאגה, גם במרכז למחקר מדיני וגם באגף הכלכלי.

יעל רביע-צדוק: מבחינת הרקע, אני מבקשת לציין כמה נקודות.

יעל רביע-צדוק: ראינו תנופה של הקמפיין הזה כאשר בנובמבר 2009 נבחר מר חסן אבו ליבדה לשר הכלכלה והוא החל להוביל קמפיין שקורא להחרמת סחורות המיוצרות בהתנחלויות במסגרת פעילות של "קרן הכבוד הלאומי".

יעל רביע-צדוק: אחדד ואומר שהקריאה הפלסטינית המפורשת והפורמלית היא לחרם נגד סחורות שמיוצרות בהתנחלויות, לא נגד סחורה ישראלית בכלל.

אברהם מיכאלי: האירופאים מתרגמים את זה נגד ישראל בכלל.

יעל רביע-צדוק: הקמפיין הזה זוכה לתמיכה של מר פיאד, שכפי שראינו השתתף באירוע שריפת המוצרים, והוא חלק ממאמץ פלסטיני פוליטי לדה-לגיטימציה לאומית ובין-לאומית של ההתנחלויות.

יעל רביע-צדוק: נתון שלא הוזכר כאן, הפעילות הזאת מתוקצבת מתקציב הרשות הפלסטינית בכ-150,000 דולר בחודש.

יעל רביע-צדוק: הם מבצעים פעולות אקטיביות להחרמת סחורות מחנויות וממשאיות, בדיוק כפי שתואר כאן.

יעל רביע-צדוק: הבנו גם שהקמפיין הזה מנוצל על-ידי יצרנים מקומיים על מנת לדחוק רגלי מתחרים ישראליים מן השוק הפלסטיני.

יעל רביע-צדוק: לאחרונה יש תכונה ערה סביב נושא איסור תעסוקת פלסטינים בהתנחלויות, אולם העמדה הפלסטינית בנושא הזה חלוקה והדבר הזה, למרות דיבורים והתבטאויות, כולל בתקשורת הערבית, טרם תורגם לצעדי חקיקה, ויש לנו סימן שאלה גדול האם יתורגם לצעדי חקיקה.

יעל רביע-צדוק: אבל זה דבר שאנו בהחלט עוקבים אחריו ויש לו משמעויות כלכליות ואחרות.

יעל רביע-צדוק: באשר לפעילות משרד החוץ, כפי שאמרתי, אנחנו עוקבים אחר הנושא הזה באופן הדוק וצמוד.

יעל רביע-צדוק: הנושא הזה מועלה על-ידינו בשיחות עם גורמים מדיניים בין-לאומיים בכל הרמות, החל משר החוץ והמשך בסגן שר החוץ וכל ראשי המשרד.

יעל רביע-צדוק: הצגנו את הדאגה שלנו בפני האמריקאים, בפני נציגי האיחוד האירופאי, בפני שליח הקוורטט מר בלייר, בפני גורמים בין-לאומיים שפועלים בגדה וכאלה שיושבים בבִירות.

יעל רביע-צדוק: אנחנו טוענים בראש ובראשונה שזה שימוש בכלי שאיננו לגיטימי ואינו עולה בקנה אחד עם כללי הסחר הבין-לאומי כפי שמוגדרים על-ידי ארגון הסחר הבין-לאומי, וזאת על רקע הבקשה של הרשות הפלסטינית להצטרף כמשקיפה לארגון, ובהמשך כחברה.

אברהם מיכאלי: למה אי אפשר לתבוע את זה כתנאי לפני חידוש המשא ומתן עם הפלסטינים?

יעל רביע-צדוק: אני מעדיפה קודם כול להציג את הדברים, ואם יהיו אחר-כך שאלות אשמח להשיב.

יעל רביע-צדוק: הדגשתי שהקמפיין באופן רשמי קורא אך ורק לחרם של סחורה שמיוצרת בהתנחלויות, אבל אנו טוענים שהקמפיין מייצר אווירה של חרם פלסטיני על סחורות ומוצרים ישראליים בכלל.

יעל רביע-צדוק: אנו חוששים כי הקריאה לחרם על מוצרים תגלוש לפרשנות מרחיבה, שתתורגם לאלימות של פלסטינים נגד ישראל ומטרות ישראליות בגדה, חשש מאובדן שליטה של הרשות הפלסטינית בקמפיין הזה וההשלכות הקשות שעלולות להיגזר מכך.

יעל רביע-צדוק: נתון חשוב שאנו מבליטים הוא העובדה שיש היום כ-30,000 פלסטינים שמועסקים על-ידי מעסיקים ישראלים בהתנחלויות והקמפיין הזה בסופו של דבר יפגע גם בהם.

יעל רביע-צדוק: אנחנו מדגישים, במיוחד בפני קהילת המדינות התורמות, שהקמפיין הזה ממומן מהכספים של משלמי המסים שלהן.

יעל רביע-צדוק: אם הם מממנים את תקציב הרשות הפלסטינית, והרשות הפלסטינית שמשוועת לתרומות מקצה 150,000 דולר בחודש לקמפיין כזה, עליהם לדעת שמשלם המסים שלהם הוא שמממן את הקמפיין הזה.

יעל רביע-צדוק: לא רק הצפנו את הנושא הזה מול גורמים בין-לאומיים, אלא פנינו להתאחדות התעשיינים וביקשנו ממנה לקיים דיון עם החברות שמוצאות עצמן נפגעות מן הקמפיין.

יעל רביע-צדוק: הפגישה הזאת התקיימה בהתאחדות התעשיינים ב-1 במרס 2010.

יעל רביע-צדוק: השתתפו בה הנציג של חברת "ליפסקי" שנמצא כאן ונציגים של 3 מחצבות.

יעל רביע-צדוק: בעקבות הפגישה הזאת ביקשנו מהתאחדות התעשיינים לערוך סקר בקרב החברות שפועלות בגדה, על מנת להעריך את ממדי התופעה.

גרשון מסיקה: לא "גדה" אלא "יהודה ושומרון".

אופיר אקוניס: למה הביטוי הזה?

אופיר אקוניס: איך יתכן שמשרד החוץ משתמש בביטוי "גדה"?

רוברט אילטוב: התרגלו למינוח של חברת הכנסת ציפי לבני.

אופיר אקוניס: בשנת 2002 הייתי יועץ שר המשפטים.

אופיר אקוניס: כתבתי אז מכתב למנהל הרדיו, מר אמנון נדב.

אופיר אקוניס: היה שם דגל פלסטיני וכתבתי לו שלא יכול להיות דגל כזה כי אין מדינה כזאת, והוספתי וכתבתי שחייבים להשתמש בביטוי "יהודה ושומרון" ולא "גדה".

אופיר אקוניס: אם אינני טועה, מאז במהדורות החדשות של קול ישראל אין יותר ביטוי כזה.

אופיר אקוניס: "הגדה המערבית" הוא ביטוי ירדני שנמחק מן העולם ולא קיים יותר, או ביטוי שמשתמשים בו בעולם אבל לא במשרד החוץ.

אופיר אקוניס: אם אפשר, גברתי, תשתמשי בביטוי "יהודה ושומרון", שאגב, הם חבלי ארץ בארץ ישראל.

אופיר אקוניס: אפילו מבחינה גיאוגרפית אין עליהם ויכוח.

אופיר אקוניס: גם מי שסבור שהם לא צריכים להיות בשליטת ישראל, זה שמם כחבלי ארץ בארץ ישראל המערבית.

בני כשריאל: צריך לומר את זה לשר החוץ.

רוברט אילטוב: שר החוץ יודע את זה.

יעל רביע-צדוק: בנוסף לסקר הזה על מנת שנוכל לאמוד את היקף התופעה, הצענו לראש התאחדות התעשיינים להיפגש גם עם שליח הקוורטט למזרח התיכון, מר טוני בלייר, והוא אכן נפגש אתו ב-9 במרס 2010 והעלה את הנושא.

יעל רביע-צדוק: אנחנו מתכוונים לכנס בהקדם פורום בראשות סגן שר החוץ, פורום בין-משרדי לדיון ולהערכת מצב בנקודת הזמן הזאת.

אופיר אקוניס: משרד החוץ מרכז את המאבק הזה?

אופיר אקוניס: כלומר, הפורום הוא בראשות סגן שר החוץ אך יהיו בו גם נציגים ממשרדי התעשייה, המסחר והתעסוקה, החקלאות, הביטחון וכן הלאה.

יהודה כהן: זה נמשך כבר 4 חודשים.

יהודה כהן: כמה זמן אפשר לרכז מאמץ?

יהודה כהן: בצבא למדתי שמה שלא עושים מהר, לא נעשה.

יעל רביע-צדוק: אני רוצה להוסיף עוד נקודה אחת.

יעל רביע-צדוק: הפתיע אותנו מאוד שבדיון בהתאחדות התעשיינים הגיעו רק נציג של חברה אחת ושל 3 מחצבות, כי אין לנו ספק שהתופעה רחבה הרבה יותר.

יעל רביע-צדוק: צריך ללמוד מדוע נציגי החברות לא הגיעו.

בני כשריאל: הם פחדו, כי עדיין הסחורות שלהם נמצאות ברשות הפלסטינית.

יהודה כהן: בכלל לא חשוב איזו חברה בדיוק מגיעה לדיונים.

יהודה כהן: זה עניין של המדינה.

יעל רביע-צדוק: לכן חשוב מאוד שיהיה לנו בסיס נתונים מסודר ושתשלימו את הסקר בהקדם.

מאיר בר-אל: יהיה לכם.

מאיר בר-אל: התחלנו לערוך את הסקר.

גבריאל בר בכר: אני מנהל את המחלקה במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה שעוסקת בסחר במזרח התיכון, כולל ברשות הפלסטינית.

גבריאל בר בכר: קודם כול, אני מבקש להתנצל בשמה של סגנית השר, חברת הכנסת אורית נוקד, שהיתה אמורה להשתתף בישיבה אבל נתבקשה על-ידי מזכירות הממשלה להשתתף במעמד של העברת גופת העובד התאילנדי שנהרג רק לפני כמה ימים בעוטף עזה, אז היא ביקשה להתנצל.

גבריאל בר בכר: לענייננו, חברתי ממשרד החוץ הציגה את מרבית העניינים.

גבריאל בר בכר: בסופו של דבר המאבק מוּנע מתוך מניעים פוליטיים ולא מתוך מניעים מסחריים.

גבריאל בר בכר: המניעים המסחריים מקבילים למניעים הפוליטיים כאשר מצאנו – כפי שאמר גם חברי מר בר-אל מהתאחדות התעשיינים – שדווקא את התעשיות שיש להן מתחרים בתוך ישראל יש להם מוטיבציה גדולה יותר להחרים, ואולי גם כאשר יש למתחרים הפלסטינים קשר כזה או אחר למקבלי ההחלטות ברשות שיסייעו להם לקדם את הקמפיין הזה.

גבריאל בר בכר: לא בכדִי מי שמוביל את המאבק הוא מנכ"ל חברת "ליפסקי", כאשר בצד השני ראינו בשקפים את שלטי החוצות ברשות הפלסטינית שקוראים להחרמת התוצרת של "ליפסקי".

גבריאל בר בכר: כנראה שהמתחרה שלו החליט להעלים אותו בצורה כזאת או אחרת מן העולם הפלסטיני.

גבריאל בר בכר: אני יכול להגיד שזה מאבק רב-שנים.

גבריאל בר בכר: אינני יודע כמה שנים אדוני מנכ"ל המפעל, אבל אני מכיר את המאבק בין "ליפסקי" ובין מתחרהו הפלסטיני כבר שנים רבות.

יהודה כהן: החברה בחברון היא חברה חדשה למדי שקמה והעתיקה את המוצרים של "כתר" ושל "ליפסקי".

יהודה כהן: אבל אני, כפי שאמרתי לכם, בכלל לא מן ההתנחלויות או מיהודה ושומרון.

יהודה כהן: אני חבר משק ויכול מחר ללכת לחלוב פרות.

יהודה כהן: פוגעים כאן במדינת ישראל וזה מה שצריך לעמוד לנגד עינינו, לא שום מפעל בפני עצמו.

יהודה כהן: עלינו לעמוד כמדינה, כתעשייה ישראלית.

גבריאל בר בכר: עלינו להבין את הממדים של התופעה הזאת.

גבריאל בר בכר: הממדים עדיין לא ידועים לנו.

גבריאל בר בכר: בכל הכבוד, ניהול קמפיין לגיטימי מאוד מטעמך, כי אתה נפגע במאת האחוזים, לא מראה בהכרח - - -

בני כשריאל: אני לא בעל עניין.

בני כשריאל: אני אומר לך שיש אצלנו מפעלים שנתקלים בקשיים.

בני כשריאל: שניים כבר הזדהו, אחד מהם פיטר את העובדים ועומד למכור את המפעל שלו, והשני עדיין מחזיק מעמד ומחכה שישפו אותו באיזו צורה כפי ששיפו בגין המכס האירופאי.

בני כשריאל: יש עוד מפעלים שחוששים להזדהות כי עדיין הם מבריחים את הסחורה שלהם לרשות, אבל זה יתגלה.

בני כשריאל: תוך יום, יומיים, שבוע, שבועיים או חודש זה יתגלה כי לפני כחודש מר פיאד הקים את יחידות הסער שלו במטרה למצוא את המבריחים.

בני כשריאל: זה יתגלה ולא כדאי להמתין.

גבריאל בר בכר: חשוב לנו המידע הזה.

גבריאל בר בכר: התאחדות התעשיינים אכן הרימה את הכפפה בעקבות אותה פגישה ואמרה שתערוך סקר ותעביר לנו מידע.

גבריאל בר בכר: חשוב מאוד לדעת, כי אם אנו מנהלים איזה קמפיין ברמה לאומית צריך לדעת מה עומד מאחורי זה, אם זה תופעה צרה יחסית או רחבה, ועל סמך המידע הזה מקבלי ההחלטות המדיניים יקבלו החלטה.

גבריאל בר בכר: המאבק הוא בעיקרו פוליטי-מדיני ופחות כלכלי.

גבריאל בר בכר: ברור לחלוטין שהנזק שנגרם לפלסטינים גדול מזה שנגרם לישראלים, על אף שעבור המפעל שנפגע זה מאה אחוז נזק, זה ברור לחלוטין.

אורי אריאל: איך אתם מתכוונים לפצות את המפעל שנפגע בגלל החרם הזה?

גבריאל בר בכר: כרגע אנחנו לא מתכוונים לפצות כי עדיין אין לנו הערכות ועדיין אין לנו שום נתונים.

גבריאל בר בכר: גם השיפוי שהוזכר כאן בגין הייצוא לאיחוד האירופאי, זה היה תהליך ארוך מאוד ומורכב מאוד, שהיו לו השלכות גם מעבר לשיפוי כשלעצמו, מבחינת מהלכים מכסיים וכן הלאה.

גבריאל בר בכר: אני סבור שלא יהיה אחראי מצדי להגיד איך אנו מתכוונים לעשות את זה, מה גם שזו החלטה ברמה הפוליטית, של השר ושל המנכ"ל.

אורי אריאל: ההחלטה בוודאי של השר, זה בסדר.

אורי אריאל: השאלה האם אתם ממליצים בפני השר.

אורי אריאל: השר יכול להחליט כרצונו.

גבריאל בר בכר: בשלב הזה אנחנו לא ממליצים, כי כפי שאמרתי לא ידועים לנו הממדים של התופעה.

גבריאל בר בכר: שיפוי שכזה יש לו השלכות על המחויבויות הבין-לאומיות שלנו.

גבריאל בר בכר: אנחנו מחויבים למה שנקרא "קוד הסובסידיות".

גבריאל בר בכר: אם ניתן סיוע כזה, זה יכול להתפרש כסובסידיה למפעל ואז נמצא את עצמנו ניזוקים באופן מדהים בייצוא שלנו לכל העולם, ומדובר במיליארדי דולרים, בעוד שכאן מדובר על תופעה הרבה יותר מצומצמת.

גבריאל בר בכר: לכן יהיה לא אחראי מצדי לענות באופן ישיר על השאלה.

גבריאל בר בכר: שנית, הדברים צריכים להיבחן בפינצטה לפני שמקבלים כל החלטה, אחרת זאת תהיה החלטה חובבנית ולא רצינית.

אברהם מיכאלי: אם המפעלים נסגרים, כפי שאנו שומעים בדיווחים, איזו הוכחה נוספת אתם רוצים לקבל?

אברהם מיכאלי: אני לא מבין.

אברהם מיכאלי: אם מפעל נסגר בגלל התחרות הלא שוויונית והלא הוגנת, אז מה תעשה למפעל?

אברהם מיכאלי: רק כשיעבור לישוב אחר תפצו אותו?

גבריאל בר בכר: אני לא יודע מה גודלו של המפעל, מה מחזורו.

גבריאל בר בכר: האם אתה חושב שכדאי ללכת למהלך שיכול לגרום נזקים ישירים לתעשיית הפאר הישראלית כדי להציל מפעל כזה או אחר?

גבריאל בר בכר: ייתכן שיצטרכו למצוא פתרון נקודתי.

יהודה כהן: חייבת להיות הדדיות.

אופיר אקוניס: אין ויכוח על ההדדיות.

בני כשריאל: אם היית מקשיב בקשב רב לנציגת משרד החוץ ולמשנה למנכ"ל התאחדות התעשיינים, היית מבין שיש לזה השפעה כלכלית על כל התעשייה בישראל.

בני כשריאל: זאת ההתחלה, ואם אתה רוצה להמתין עד שיקרה אסון, אחרי זה יהיה לך קשה מאוד לתקן את הדברים.

בני כשריאל: אומרים לך כאן שהיצרנים באזורי התעשייה בחברון ובשכם לוחצים על הרשות הפלסטינית להוריד מן המדפים שם את התוצרת הישראלית, ולא רק מיהודה ושומרון, כדי שיוכלו לייצר יותר, ואותם יצרנים גם מייצאים לישראל.

בני כשריאל: כלומר, מה עשינו?

בני כשריאל: הולכת להיות דרך חד-צדדית של ייצוא מפלסטין למדינת ישראל, כאשר הייבוא מישראל לפלסטין נחסם.

בני כשריאל: עליכם לשים לכך לב.

בני כשריאל: זה לא רק המפעל הקטן שלי ולא רק המפעל של מר כהן.

בני כשריאל: זה תסמונת, שאולי עבורך היא קטנה, עבורנו היא גדולה יותר כי אנו חווים אותה, והיא מתחילה להתפשט כסרטן בגוף התעשייה הישראלית.

בני כשריאל: אתה צריך להתחיל לפעול כבר עכשיו ולא להמתין ולערוך עוד ועוד בדיקות.

בני כשריאל: ייקח לך חצי שנה או שנה לערוך בדיקות ואז תעמוד בפני שוקת שבורה.

אופיר אקוניס: אנחנו חייבים לסיים את הדיון.

אופיר אקוניס: אני מציע, כפי שהציעו חברי הכנסת, וגם חבר הכנסת אורי אריאל יוזם הדיון, לסכם בשלב הזה כדלקמן: ועדת הכלכלה של הכנסת דורשת מן הממשלה לפעול נגד מדיניות החרמת תוצרת ישראלית מאזורי יהודה ושומרון.

אופיר אקוניס: מדיניות הרשות הפלסטינית מנוגדת באופן ברור להסכמים בין-לאומיים ובעצם מבטלת אותם בפועל.

אופיר אקוניס: על הממשלה להודיע כי מדיניות חד-צדדית לא תישאר חד-צדדית לאורך זמן, ולהתחיל לפעול.

אופיר אקוניס: אם אינני טועה, הממשלה הודיעה על כך כבר בנושא אחר.

אופיר אקוניס: כאשר הפלסטינים הכריזו שיעברו למדיניות חד-צדדית בתחום היחסים בינינו ובינם הממשלה הודיעה שהמדיניות הפלסטינית לא תישאר מדיניות חד-צדדית.

אופיר אקוניס: כלומר, גם ישראל יודעת לקיים מדיניות חד-צדדית.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אורי אריאל, אני מאמץ את קריאתך, לקרוא לאזרחי ישראל להקפיד ולרכוש מוצרים כחול-לבן, הן לקראת הפסח והן בכלל, ולעודד בכך את התעשייה הישראלית כולה.

אופיר אקוניס: נקיים כאן ישיבת מעקב אחר ביצוע פעולות הממשלה בעניין הזה מייד בתחילת מושב הקיץ, ובאותו דיון, ככל שלא ייפסק החרם או יהיו צעדים אופרטיביים, נבחן גם דרכים לפיצוי מפעלי התעשייה.

אורי אריאל: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אולי אפשר להוסיף עוד שני מרכיבים לבחינה.

אורי אריאל: האחד, לקרוא לממשלת ישראל לבחון פיצוי/שיפוי לתעשיינים.

אופיר אקוניס: כך אמרתי.

בני כשריאל: פיצוי שיבוא מן המע"מ הפלסטיני.

אופיר אקוניס: נבחן את זה.

אופיר אקוניס: נציגת משרד החוץ אמרה שמשרד החוץ מרכז את הפעילות הממשלתית בעניין הזה.

אופיר אקוניס: שמענו שעדיין אין תוצאות, אבל בעוד חודש וחצי אולי יהיו כבר מעשים.

יהודה כהן: אנחנו לא צריכים פיצוי.

יהודה כהן: אנחנו צריכים הדדיות.

יהודה כהן: הדדיות תהיה הרבה יותר חזקה מפיצוי, בהחלטה מהירה של הממשלה.

אופיר אקוניס: אנחנו מסכימים אתך.

אופיר אקוניס: תן להם חודש וחצי לפעול והם יחזרו לכאן לדווח לנו.

אורי אריאל: הדבר השני, אני מציע שהוועדה תשקול חקיקה, אם הממשלה לא תעשה.

אורי אריאל: לעתים לממשלה יש שיקולים משלה, כאשר זה לא נוח לה, אבל אנחנו כמחוקקים זה בדיוק הבית שלנו ונוכל לקבוע בחקיקה את ההדדיות.

לאה ורון: ועדת הכלכלה כוועדה לא יוזמת הצעות חוק, אלא רק חברי הכנסת יכולים ליזום אותן.

אופיר אקוניס: ניזום הצעת חוק כחברי כנסת.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אלקין ואני התחלנו כבר לדבר בעניין הזה ויש לנו איזו הצעה.

אופיר אקוניס: חג שמח.

אופיר אקוניס: תודה רבה.